ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа № 201/252/18
провадження 1-кс/201/1544/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 28 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України, на вказану постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, ця постанова винесена без належної перевірки обставин справи та оцінки здобутих доказів, а тому просив це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 26.12.2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. старший слідчий СВ Крининчанського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , керуючи належним йому технічно справним автомобілем марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з увімкненим дальнім світлом фар в районі 172 км. + 950 м. автошляху «Знамянка-Луганськ-Ізваріно» у с. Миколаївка Дніпропетровської області, Дніпропетровського району у бік м. Кривого Рогу, здійснив наїзд правою передньою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. 27.12.2015 року відомості про зазначений факт внесено до ЄРДР за №0001206 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 28 грудня 2017 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження за даним фактом, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України. Постанову про закриття кримінального провадження потерпіла ОСОБА_4 отримала поштою 04.01.2018 року. З даною постановою потерпіла ОСОБА_4 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_7 категорично не згодна та вважає її передчасною.

Так, в матеріалах кримінального провадження існує чимало доказів, які суперечать один одному у зв`язку з тим фактом, що водій ОСОБА_6 (старший слідчий СВ Криничанського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області) 26.12.2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. по 172 км. + 950 м. автошляху «Знамянка- Луганськ-Ізваріно» Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, керуючи автомобілем «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , начебто рухався зі швидкістю 60 км/год., але звертаю увагу на те, що жодним, доказом даний факт не підтверджується, окрім показами ОСОБА_6 . При допиті у якості свідка останній зазначає, що він побачив пішохода, який знаходився на обочині дороги праворуч по ходу руху його автомобілю на відстані 0,45 м. до лінії дорожньої розмітки. При наближенні до місця розташування пішохода останній раптово почав перетинати проїзди частини, а саме праву крайню смугу, по якій рухався автомобіль. Наближаючись до нього на відстані приблизно 15-20 метрів, не змінюючи напрямку свого руху, він побачив як у цей момент вказана людина побігла на проїжджу частину дороги перед його автомобілем перпендикулярно напрямку руху. Намагаючись уникнути зіткнення, пішохід повернувся до нього правою стороною. Приблизно в цей момент відбулося зіткнення.

Слідством зроблено висновок про те, що автомобіль був в технічно справному стані, оскільки 03.12.2015 року пройшов технічне обстеження на станції сервісного обслуговування автомобілів «Деу» у м. Дніпродзержинськ, але жодним доказом це не підтверджено, також як і твердження про те, що на автомобілі були справні гальма та чи оснащений він системою АВС - системою активної безпеки, що запобігає блокуванню коліс транспортного засобу при гальмуванні.

Також слідством зроблено висновок, що світло фар при включеному дальньому світлі світять на відстань 70 метрів, але також жодним доказом це не підтверджено. В той же час, слідством не з`ясовано, чому, коли ОСОБА_6 побачив людину, яка знаходилася на обочині дороги праворуч по ходу руху його автомобілю на відстані 0,45 м до лінії дорожньої розмітки та на відстані 15-20 метрів до його автомобіля по ходу руху (з його ж показань), він не зупинив автомобіль взагалі, або не вжив заходів для об`їзду даної людини. Чому ОСОБА_6 взагалі зазначає, що він побачив дану людину на відстані 15-20 метрів, якщо світло фар його автомобіля світили при дальньому світлі фар на 70 метрів.

Слідством не встановлено, чому на місці ДТП на асфальтному покриті не має слідів гальмування, як до наїзду на людину, так і після наїзду на людину.

Слідством також не надано оцінку тому факту, що якщо 26.12.2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. по 172 км. + 950 автошляху «Знамянка-Луганськ-Ізваріно» Дніпропетровської області, Дніпропетровського району, водій автомобіля Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 рухався зі швидкістю 60 и./год. при сухому асфальті та при температурі повітря на той день +2 С градусів за Цельсієм, та виконуючи умови п. 12.1. та 13.1 Правила дорожнього руху, йому б було потрібно по сухому асфальту 23 метра для повного гальмування, та це б дозволило уникнути наїзду на пішохода.

Крім того, стороні потерпілого не надана можливість ознайомитися із результатами проведеної у кримінальному провадженні експретизи.

В судове засідання заявник не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, у якій просить розглянути скаргу у його відсутність, наполягає на її задоволенні. Враховуючи клопотання заявника про розгляд скарги у його відсутність, слідчий суддя, з урахуванням ч.6 ст.9 КПК України, вважає за можливе застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.28 КПК України та розглянути скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Уповноважена особа прокуратури Дніпропетровської області прокурор відділу ОСОБА_8 подав письмову заяву, у якій він просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення про закриття кримінального провадження обґрунтоване, до заяви додав матеріали кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалася.

Слідчий суддя, вивчивши доводи скарги та дослідивши матеріали за скаргою, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року, виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 здійснювалось розслідування кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом смертельного травмування пішохода ОСОБА_7 автомобілем марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням старшого слідчого СВ Крининчанського ВП Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в районі 172 км. + 950 м. автошляху «Знамянка-Луганськ-Ізваріно» у с. Миколаївка Дніпропетровської області, Дніпропетровського району у бік м. Кривого Рогу.

28 грудня 2017 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закрито постановою слідчого на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутності складу кримінального правопорушення.

Однак, з висновком слідчого, з огляду на зауваження, викладені у скарзі заявника у даній справі, погодитися не можна. Виходячи з цих доводів, слід визнати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та доводи, викладені у скарзі, мають бути перевірені слідчим шляхом із наданням оцінки кожному з них.

Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В той же час, зазначеним вище обставинам, які наводить у своїй скарзі заявник, орган досудового розслідування належної оцінки не надав, що дає підстави для висновку про, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 28 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 28 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №00001206 від 27.12.2015 року скасувати, направивши матеріали кримінального провадження до прокуратури Дніпропетровської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1