Справа № 161/9990/15-к
Провадження № 1-в/161/383/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 31 жовтня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, -

В С Т А Н О В И В:
25.10.2017 до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме автомобіля марки «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_1 . Клопотання мотивує тим, що 15.07.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено вирок у кримінальному провадженні № 0000292 від 25.06.2015 за ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України, однак вказаним вироком суду не вирішено питання про арешт належного йому транспортного засобу. Оскільки кримінальне провадження розглянуто по суті, та прийняте кінцеве рішення, а тому просить скасувати арешт на вищевказаний транспортний засіб.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав з викладених у ньому мотивів, прокурор проти задоволення клопотання не заперечив.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На підставі ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено вирок у кримінальному провадженні № 0000292 від 25.06.2015, яким було затверджено угоду про визнання винуватості від 25.06.2015, укладену між прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 . ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст. 307 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вказаним вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Одночасно, вказаним вироком суду не вирішено питання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000292 від 25.06.2015.

Так, зокрема, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.04.2015 було накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні № 0000292 від 25.06.2015 прийнято кінцеве рішення, яке набрало законної сили, додаткове покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_4 вироком суду не призначене, а тому у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна відпала потреба та його слід скасувати.

З наведених мотивів клопотання ОСОБА_4 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170-174, 369, 372, 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :
Клопотання засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, а саме автомобіля марки «ВАЗ 211040», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , який було накладено ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.04.2015.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий