Справа № 367/7359/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/665/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 16.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
16 листопада 2017 року. м. Київ.
Колегія суддів судової палати
з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна; -

в с т а н о в и л а :
Прокурор Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про арешт майна, а саме земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002885 від 23.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 13.10.2017 року до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області надійшла заява ОСОБА_8 про те, що невідомі особи, перебуваючи на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювали виробку дерева, без відповідних дозвільних документів.

Крім цього, встановлено, що 19.08.2016 року між Управлінням поліції охорони в Київській області (користувач зазначеної земельної ділянки) та ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Альфа-Буд» укладено договір, відповідно до якого частина земельної ділянки за адресою Київська обл., м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 23, передана ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Альфа-Буд» під будівництво багатоквартирного житлового комплексу.

Оскільки на земельній ділянці залишилася частина стовбурів видалених дерев, які містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів у кримінальному провадженні і проведення в подальшому з даними речовими доказами ряду судових експертиз прокурор просив накласти арешт на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , яка належить Ірпінській міській раді Київської області, шляхом тимчасової заборони на відчуження, розпорядження та користування зазначеною земельною ділянкою.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01.11.2017 року в задоволенні клопотання прокурора про арешт земельної ділянки відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором суду не надано беззаперечних доказів необхідності арешту вище зазначеної земельної ділянки, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскільки, відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на майно, яке належить будь-якій особі, якщо воно є доказом злочину, а вказана земельна ділянка, згідно постанови у кримінальному провадженні визнана речовим доказом, так як на ній збереглися сліди, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання не відповідає вимогам КПК України, а тому підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Альфа-Буд» - ОСОБА_7 зазначає, що рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки прокурор не довів наявності у нього обґрунтованої підозри у незаконній порубці лісу у тій мірі, у якій би це виправдовувало його вимогу та потребу досудового розслідування у арешті майна, та його істотне втручання у право землекористувача на вільне використання земельної ділянки, що буде спричинено її можливим арештом.

Крім того, звертаючись з клопотанням про арешт земельної ділянки, прокурором не було враховано, що вирубка дерев за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 23, здійснювалася відповідно до постанови КМУ від 01.08.2006 року № 1045 «Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах» та за наявності дозвільних і погоджувальних документів, в тому числі дозволу-рішення №105/1 виконавчого комітету Ірпінської міської ради на видалення чагарників (порослі), аварійних, сухостійних дерев в м. Ірпіні по вул. 8-го Березня та документів, підтверджуючих оплату ТОВ «Альфа-Буд» відновної вартості дерев, які підлягають знесенню, а тому на їх думку в даних діях не вбачається ознак злочину, передбаченого ст. 246 КК України.

Крім цього, вказана земельна ділянка на собі не зберегла слідів злочинів і речовим доказом у даному кримінальному провадженні не визнавалась.

В зв`язку з цим просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки її доводи вважає не обґрунтованими, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Ч.2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірно вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За змістом ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вище зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесенні до ЄРДР за № 0002885 від 23.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Приймаючи рішення про відмову в арешті земельної ділянки, слідчий суддя послався на те, що суду не надано беззаперечних доказів необхідності арешту земельної ділянки, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 КПК України.

З даним висновком слідчого судді колегія суддів погоджується.

Ч.1 ст. 246 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Оскільки земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, не використовуються як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, не одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не є речовим доказом по справі, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правомірно відмовив у накладенні арешту.
В зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що викладенні в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення є немотивованими, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і знаходить за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 404, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_4