Справа № 359/131/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1018/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 26.09.2017

ВИРОК
Іменем України
26 вересня 2017 року м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
законного представника потерпілого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
представника цивільного відповідача: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2017 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рибаче Іссик-Кульської області Республіки Киргизія, громадянина України, тимчасово непрацюючого, одруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_8 рахується з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_7 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , 22569,87 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди та 1129,49 відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 23699,36 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

07.08.2016 р. близько 15 год. 30 хв., в світлий період доби, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки "VOLKSWAGEN CADDY", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 90 км/год. по вулиці Запорізька в м. Бориспіль Київської області, в напрямку вулиці Завокзальна.
Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, значно її перевищивши, чим грубо порушив п.п. 2.3 "б", 2.9 "а", 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не впорався з керуванням, та на заокругленні проїзної частини, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки "ВАЗ-210994 20", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті ДТП пасажир автомобіля "ВАЗ-210994 20", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин перенісся, вивиху кісток лівого передпліччя, крайового перелому головки виростка лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, які згідно висновку експерта № 89Д від 05.12.2016 р. відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 "б", 2.9 "а", 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, при ухваленні вироку суд не врахував підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинений з грубим порушенням вимог ПДР, наслідків злочинного діяння спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та не призначив обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, чим не забезпечив досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

В зв`язку з цим апелянт просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язавши періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити;

обвинуваченого, який залишив дане питання на розсуд суду;

законного представника потерпілого і представника цивільного відповідача, які апеляційну скаргу прокурора підтримали;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Постановляючи вирок, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, зі звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що на думку апеляційного суду, не відповідає характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, одружений, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та сприяння органам досудового розслідування в розкритті злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, дійшов до обґрунтованого висновку, про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На думку колегії суддів указаний строк відбування покарання відповідає ступеню вчиненого кримінального правопорушення із точки зору його справедливості, розумності та достатності, а вирок в цій частині належним чином мотивований. Підстав для призначення більш суворого покарання колегія суддів не знаходить.

При цьому суд правильно прийшов до переконання, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без його ізоляції від суспільства та звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в частині незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та вважає це рішення необґрунтованим, оскільки з вироку суду вбачається, що обвинувачений, під час керування транспортним засобом перебував в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив ПДР України, що призвело до спричинення неповнолітньому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначені обвинуваченому покарання, колегія суддів враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, офіційно не працюю, одружений, добровільно частково відшкодував завдану потерпілому майнову шкоду в розмірі 3200 грн., обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого та сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, знаходить за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, зі звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

В цій частині ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді 2 (два) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_2
/підпис/ ОСОБА_3
/підпис/ ОСОБА_12