У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2016 року та касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ту ж ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а :

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року засуджено
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця с. Солонці Троїцького району Луганської області,
жителя АДРЕСА_1 ,
раніше судимого, останнього разу 21 квітня 2006 року Троїцьким районним судом Луганської області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; звільненого 16 квітня 2010 року за постановою Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 квітня 2010 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 9 днів,
- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;
- за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на 3 місяці, і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2016 року вирок залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання тримання його під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7) з 30 вересня 2015 року по 21 березня 2016 року із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він, будучи особою, щодо якої постановою Краснолуцького міського суду Луганської області від 08 квітня 2010 року встановлено адміністративний нагляд строком на один рік з обмеженнями, передбаченими ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», та будучи належним чином повідомленим про встановлені обмеження і про обов`язок повідомляти працівників міліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця проживання, звільнившись 16 квітня 2010 року з Краснолуцької виправної колонії № 19 умовно-достроково,відбув до обраного місця проживання. 10 січня 2011 року ОСОБА_6 був поставлений на облік в Приморському РВ МГУ ГУМВС України в Донецькій області, а з 14 січня 2011 року умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив обране місце проживання, не повідомивши про це працівників міліції, які здійснюють адміністративний нагляд, порушивши вимоги п. «в» ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».
03 березня 2011 року приблизно о 12.20 год., перебуваючи біля будинку № 90 на пр. Ніхімова у м. Маріуполі, ОСОБА_6 ,діючи повторно, з метою відкритого викрадення чужого майна, пов`язаного із застосуваннямнасильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, наніс потерпілій ОСОБА_8 декілька ударів кулаками в область обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження, та відкрито заволодівїї майном на загальну суму 1 150 грн, і таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак з причин, які не залежаливід волі засудженого, злочин не було закінчено, оскільки він був затриманий на місці подіїсторонніми особами.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Вказує, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляції засудженого, в якій він посилався на порушення вимог КПК України під час досудового розслідування та судового слідства, вказував на необхідність перекваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 17 ч. 2 ст. 186 КК України, та необгрунтовано залишив вирок без зміни, не мотивувавши своє рішення належним чином.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання не урахував вимог ч. 3 ст. 68 КК України, яка передбачає, що за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку, а апеляційний суд залишив поза увагою зазначене порушення. Просить призначити засудженому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а покарання за ст. 395 КК України, а також призначене на підставі ч. 1 ст. 70 і ст. 71 КК України залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу заступника прокурора області та вважав, що для задоволення касаційної скарги захисника підстав немає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Доводи захисника про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_6 є безпідставними.
З матеріалів кримінальної справи убачається, що ОСОБА_6 , не погодившись із вироком щодо нього, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону під час юридичної оцінки його дій за епізодом вчинення замаху на грабіж.
Апеляційний суд, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги засудженого та, визнаючи їх необгрунтованими, навів мотиви, на підставі яких дійшов висновку про правильність кваліфікації дій засудженого судом першої інстанції.
Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, що доводи ОСОБА_6 про те, що він добровільно відмовився від вчинення злочину, оскільки за власною ініціативою залишив сумку потерпілої ОСОБА_8 , повністю спростовуються показаннями потерпілої, а також свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про обставини, за яких засуджений, вдаривши потерпілу в обличчя, вирвав у неї сумку і почав тікати, а кинув сумку лише після того, як його стали переслідувати свідки. Показання потерпілої і свідків об`єктивно узгоджуються між собою та підтверджуються даними протоколів огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, огляду речового доказу сумки потерпілої.
За наведених обставин висновок апеляційного суду про те, що судом першої інстанції обгрунтовано визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна повторно та вірно кваліфіковано його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, є правильним та належним чином умотивованим.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування кримінального закону при призначенні покарання засудженому, то колегія суддів визнає їх слушними.
Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Максимальне покарання за ч. 2 ст. 186 КК України передбачене у розмірі 6 років позбавлення волі. Таким чином, із урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України покарання, яке може бути призначене засудженому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, не повинно перевищувати 4 років.
Оскільки суд першої інстанції не дотримався вимог закону, а апеляційний суд не виправив допущену помилку, то судові рішення щодо ОСОБА_6 підлягають зміні в частині призначеного засудженому покарання за вищеназваною нормою кримінального закону, а також відповідно за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України і за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
Керуючись статтями 394396, 398 КПК України 1960 року і пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2015 року і ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднатиневідбуту частину покарання за вироком Троїцькогорайонного суду Луганської області від 21 квітня 2006 року у виді позбавлення волі строком на 3 місяці, і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
В решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 о ОСОБА_3