Дата документу Справа № 336/7241/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/66/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/7241/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003303, за апеляційними скаргами прокурора, який підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, учня Державного навчального закладу «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище», маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, учня Державного навчального закладу «Запорізький професійний ліцей», маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання призначеним більш суворим покаранням менш суворого за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року призначено ОСОБА_8 за сукупністю злочинів остаточне покарання до відбуття у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати від дня його фактичного затримання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. ст. 76, 104 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання , не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов ПАТ «Укртелеком» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на користь ПАТ «Укртелеком» 12750,79 гривень на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку суду першої інстанції, 5 серпня 2015 року приблизно о 3-40 год. неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у дворі будинку № 6 по вул. Цитрусовій в м. Запоріжжі, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відкрили кришку одного люка, після чого відкрили кришку другого люка та за допомогою принесеного із собою ножа перерізали кабель, в результаті чого таємно, а ОСОБА_8 при цьому і повторно, викрали майно публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - 7 метрів телефонного мідного кабелю ТППєп 200х2х0,4, загальною вартістю 360 гривень 57 копійок, чим завдали названому товариству матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 17 серпня 2015 року в період часу з 00-00 год. до 2-00 год. неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у дворі будинку № 20 по вул. Каневській у м. Запоріжжі, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу відкрили кришку одного люка, після чого відкрили кришку другого люка та за допомогою принесеного із собою ножа перерізали кабель, в результаті чого таємно повторно викрали майно публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - 78 метрів телефонного мідного кабелю ТППєп 20х2х0,4, загальною вартістю 445 гривень 38 копійок, чим завдали названому товариству матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 18 серпня 2015 року приблизно о 00-30 год. ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у дворі між будинками АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відкрив кришку одного люка та за допомогою принесеного із собою ножа, перерізав кабель, після чого відкрив кришку другого люка, та перерізав другий кінець кабелю. Надалі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приблизно о 6-00 год. того ж дня, діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у дворі вищевказаного будинку, шляхом вільного доступу, з люків таємно повторно викрали майно публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - 33 метра телефонного мідного кабелю ТППєп 100х2х0,4, загальною вартістю 843 гривень 97 копійок, чим завдали названому товариству матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, вважає, що вирок районного суду відносно ОСОБА_8 є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи покарання з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_8 вчинив злочини у період відбуття покарання за попереднім вироком, що у свою чергу передбачає застосування при призначенні покарання положень ст. 71 КК України, а не ч. 1 ст. 70 КК України.

За таких обставин, покарання ОСОБА_8 необхідно призначити спочатку за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. Таким чином, судом порушено правила призначення покарання за сукупністю вироків, внаслідок чого ОСОБА_8 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки він вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку.

Враховуючи викладене, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку із його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року, остаточно призначити покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2016 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок необґрунтованим та незаконним, таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав: у судовому засіданні не було досліджено жодного письмового, або належного та допустимого доказу, який би безумовно вказував на час скоєння обвинуваченими крадіжок; посилання суду першої інстанції на заяви ПАТ «Укртелеком» щодо виявлення крадіжок телефонних кабелів, на думку сторони захисту, жодним чином не підтверджують вину обвинувачених, а містять лише інформативний характер про час виявлення крадіжок телефонного кабелю працівником ПАТ «Укртелеком», а не про час скоєних правопорушень; суд не зазначив у своєму вироку, які саме докази підтверджують час скоєння кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються неповнолітні обвинувачені; посилання суду на покази свідка ОСОБА_14 як доказ вини обвинувачених, не є таким, що прямо вказує на вину обвинувачених, оскільки свідок не зміг чітко зазначити розміри придбаних ним кабелів та їх відповідні ознаки; суд визнав протокол пред`явлення по фотознімкам для впізнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свідку ОСОБА_14 від 04.09.2015 року не допустимим доказом, оскільки його було складено із порушенням вимог ст. 228 КПК України, так як він не був допитаний щодо зовнішнього вигляду та прикмет особи, що підлягала впізнанню; під час судового засідання свідок ОСОБА_14 також не був допитаний щодо зовнішнього вигляду та прикмет обвинувачених; незважаючи на відсутність висновку експерта, відповідно до ст. 242 КПК України, суд першої інстанції вирішив долю цивільного позову у той час, як сам цивільний позов навіть не містить посилання, за якими саме крадіжками цивільний представник потерпілого вимагає стягнути грошові кошти з обвинувачених, коли та яке саме майно було викрадено в потерпілого, його вид та розмір.

Також зазначає, що на неповнолітніх обвинувачених здійснювався психологічний та фізичний тиск, шляхом їх доставлення до райвідділу поліції без законних представників неповнолітніх. На підтвердження даного тиску стороною захисту було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи та постанови про закриття кримінального провадження. Однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання, зазначивши, що надані документи не мають відношення до кримінального провадження, яке розглядається судом. Отже, цілком ймовірно, що обвинувачені надали пояснення під час проведення слідчих експериментів, знаходячись саме під таким впливом, будучи при цьому неповнолітніми особами, які не завжди можуть у повній мірі усвідомлювати наслідки своїх дій.

Викладені вище обставини свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі наведеного, просить задовольнити апеляційну скаргу, вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечувала проти апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ; захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , законних представників обвинувачених та обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 і заперечували проти апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, ці вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні вироку у повній мірі не виконав.

Згідно вимогам ст. 337 КПК України судовий розгляд проведений в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у співучасті з ОСОБА_9 у скоєнні умисних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції, як вбачається зі змісту судового рішення, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково і суду пояснив, що 5 серпня 2015 року приблизно о 3-40 год. він разом з ОСОБА_9 , перебуваючи у дворі будинку № 6 по вул. Цитрусовій в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу, відкрив кришку одного люка, після чого відкрив кришку другого люка та за допомогою принесеного із собою ножа перерізав кабель, довжиною приблизно 7 метрів, який таємно вони викрали. 17 серпня 2015 року в період часу з 00-00 год. до 2-00 год. він разом з ОСОБА_9 , перебуваючи у дворі будинку № 20 по вул. Каневській у м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу відкрили кришку одного люка, після чого відкрили кришку другого люка та за допомогою принесеного із собою ножа перерізали кабель, довжиною приблизно 20 метрів, який таємно викрали. Викрадене віднесли до лісосмуги, щоб там випалити ізоляцію для продажу міді як лому кольорового металу, проте їх налякав якийсь чоловік, що вийшов на вулицю, тому вони побігли, залишивши викрадене, а, повернувшись вранці кабелю у лісосмузі вже не знайшли. 18 серпня 2015 року приблизно о 00-30 год. він, перебуваючи у дворі між будинками АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, відкрив кришку одного люка та за допомогою принесеного із собою ножа, перерізав кабель, після чого відкрив кришку другого люка, та перерізав другий кінець кабелю. Надалі, залишив місце крадіжки, бо вирішив покликати ОСОБА_9 на допомогу, з яким, повернувшись приблизно о 6-00 год. того ж дня, витяг не більше 30 метрів кабелю, який вони таємно і викрали. Не погоджувався з визначеною вартістю кабелю та загальною сумою викраденого, при цьому пред`явлений позов визнав частково на суму 1200 гривень.
Не дивлячись на часткове невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показами даними суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 , які аналогічні показам даними суду обвинуваченим ОСОБА_8 ;
- показами свідка ОСОБА_14 , який суду поясняв, що раніше він вже бачив обвинувачених, які у серпні 2015 року близько трьох разів приходили до нього додому та пропонували мідні кабелі, без ізоляції, у вигляді багатожилистої скрутки, а мідь на них на вигляд була темною. Повідомити про розміри придбаних кабелів не зміг, оскільки вони були звернуті колом та кожного разу різної товщини. При цьому, не виключив, що вперше він придбав у обвинувачених близько 7 метрів кабелю;
- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 25 серпня 2015 року, з ілюстраційною таблицею, згідно якого останній відтворив обстановку та обставини вчинених разом із ОСОБА_9 злочинів та поясняв про обставини викрадення кабелів по вул. Цитрусовій та Каневській в м. Запоріжжі (т.1, а.п. 21-26);
- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 від 25 серпня 2015 року, з ілюстраційною таблицею, згідно якого останній відтворив обстановку та обставини вчинених разом з ОСОБА_8 злочинів та поясняв про обставини викрадення кабелів по вул. Цитрусовій та Каневській в м. Запоріжжі (т.1, а.п. 27-32);
- рапортом чергового по ОВС також від 05.08.2015 року про повідомлення о 3-44 год. 5 серпня 2015 року диспетчером ПАТ «Укртелеком» про спрацювання сигналізації по вул. Цитрусовій, 6 в м. Запоріжжі (т.2, а.п.5);
- заявою ПАТ «Укртелеком» від 06.08.2015 року про те, що 5 серпня 2015 року о 10-50 год. в телефонній каналізації, за відповідною адресою, співробітником підприємства було виявлено крадіжку кабелю, про що було повідомлено чергового територіального органу ОВС (т. 2, а.с. 9), і яка була, згідно рапорту, зареєстрована 5 серпня 2015 року о 15-05 год. (т.2, а.п.6);
- протоколом огляду місця події ділянки місцевості по вул. Цитрусовій, 6 в м. Запоріжжі від 5 серпня 2015 року, з ілюстраційною таблицею, згідно якого було виявлено відкритий комунікаційний колодязь з численними кабелями та проводами (т. 2, а.п.7, 8);
- довідкою ПАТ «Укртелеком», згідно якої розмір матеріальної шкоди через вищевказане викрадення 7 метрів телефонного мідного кабелю ТППєп 200х2х0,4 становить 360 гривень 57 копійок без ПДВ (т.2, а.п.10);
- заявою ПАТ «Укртелеком» від 18.08.2015 року про те, що 17 серпня 2015 року о 12-10 год. в телефонній каналізації, за відповідною адресою, співробітником підприємства було виявлено крадіжку кабелю, про що було повідомлено чергового територіального органу ОВС (т.2, а.п.78), і яка була, згідно рапорту, зареєстрована 17 серпня 2015 року о 13-22 год. (т.2, а.п.75);
- протоколом огляду місця події ділянки місцевості по вул. Каневській, 20 в м. Запоріжжі від 17 серпня 2015 року, з ілюстраційною таблицею, згідно якого було виявлено люк з металевою кришкою (т. 2, а.п.76, 77);
- довідкою ПАТ «Укртелеком», згідно якої розмір матеріальної шкоди через вищевказане викрадення 78 метрів телефонного мідного кабелю ТППєп 20х2х0,4 становить 445 гривень 38 копійок без ПДВ (т.2, а.п.79);
- заявою ПАТ «Укртелеком» від 18.08.2015 року про те, що 18 серпня 2015 року о 8-00 год. в телефонній каналізації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 5а 5, співробітником підприємства було виявлено крадіжку кабелю, про що було повідомлено чергового територіального органу ОВС (т. 2, а.п.117), і яка була, згідно рапорту, зареєстрована 18 серпня 2015 року о 17-05 год., (т.2, а.п.113);
- протоколом огляду місця події ділянки місцевості вул. Цитрусовій, 5-5б в м. Запоріжжі від 18 серпня 2015 року, з ілюстраційною таблицею, згідно якого навпроти будинку 123 по вул. Чарівній, було виявлено три телефонних колодязі, вхід до одного з яких був дещо відчинений, а у самому колодязі були виявлені телефонні кабелі з ознаками ушкоджень (т.2, а.п.114-116);
- довідкою ПАТ «Укртелеком», згідно якої розмір матеріальної шкоди через вищевказане викрадення 33 метрів телефонного мідного кабелю ТППєп 100х2х0,4 становить 843 гривень 97 копійок без ПДВ (т.2, а.п. 118).
Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору достатності, належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку, при цьому мотивував чому прийняв одні докази на підтвердження винуватості обвинувачених у скоєнні інкримінованих їм злочинів, та відкинув інші.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_8 у співучасті з ОСОБА_9 , до умисного скоєння інкримінованих ним кримінальних правопорушень, а тому правильно обґрунтував ними їх обвинувачення.

Щодо доводів апеляції захисника про відсутність доказів, які б безумовно вказували на час скоєння обвинуваченими крадіжок, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки приблизний час скоєння крадіжок був зазначений самими обвинуваченими, що узгоджується у сукупності і з іншими дослідженими доказами.

Не спроможні і доводи захисника про те, що покази свідка ОСОБА_14 не є доказом, що прямо вказує на вину обвинувачених, так як останній не зміг чітко зазначити розміри придбаних ним кабелів та їх відповідні ознаки, а під час судового засідання свідок ОСОБА_14 не був допитаний щодо зовнішнього вигляду та прикмет обвинувачених, оскільки такі твердження захисту протирічать показам цього свідка згідно змісту його показань відтворених у вироку, як щодо зовнішнього вигляду кабелів, так і беззаперечне твердження про обставини зустрічі саме з обвинуваченими.

Безпідставні також і доводи захисника про здійснення психологічного та фізичного тиску на неповнолітніх, шляхом їх допровадження до райвідділу поліції без законних представників неповнолітніх, оскільки під час доставки осіб, які можуть бути причетними до скоєння кримінальних правопорушень, присутність законних представників, навіть при умові встановлення працівниками правоохоронних органів неповноліття цих осіб, кримінальний процесуальний закон не передбачає. Натомість, доказів про відсутність негайного сповіщення батьків затриманих неповнолітніх обвинувачених сторона захисту не надала. Що ж стосується ймовірності, як то зазначає захисник ОСОБА_10 , надання пояснення під час проведення слідчих експериментів, знаходячись саме під таким впливом необґрунтовані, оскільки всі слідчі дії, у тому числі, і слідчі експерименти за участі обвинувачених проводилися за участі не тільки захисників, але і за участі законних представників і педагога ОСОБА_15 , які застережень щодо проведення таких дій у відповідних протоколах не зазначали, що відповідно виключає наявність протизаконного тиску.

Спростував суд і наведені обвинуваченими під час судового розгляду доводи щодо розміру вкраденого кабелю з посиланням у вироку на докази саме такого розміру, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, судом першої інстанції вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину у співучасті з ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, доведена у повному обсязі і поза розумним сумнівом.

Не вбачає колегія суддів і порушення прав неповнолітніх обвинувачених, у тому числі, і права на захист, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Цивільний позов був вирішений відповідно до встановленого обвинувачення, визнаного судом доведеним, з відповідним з`ясуванням під час судового розгляду всіх обставин, необхідних для прийняття рішення, а також із з`ясуванням матеріальних збитків на відновлення пошкодженої телефонної комунікації, і мотивація та висновки щодо прийняття такого рішення районним судом достатньою мірою мотивовані.

Дії обвинувачених судом першої інстанції, за ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини вчиненого, зокрема, обсяг винних дій обвинуваченого, наслідки злочину у вигляді спричинення матеріальної шкоди; даних про особу обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_8 - раніше судимий за вчинення корисливо-насильницького злочину, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно та проживає у неповній родині, неодружений, не інвалід, не працює, навчається, де характеризується задовільно; критичне ставлення до вчиненого; відсутність обставин, які обтяжують покарання; щире каяття та вчинення злочину у неповнолітньому віці, що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання, і призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Між тим, незважаючи на наявність позитивних даних щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд не знайшов підстав для можливості його виправлення без відбування покарання, оскільки останній раніше був судимий, до нього вже застосовувалися положення закону про звільнення від відбування покарання, після чого на шлях виправлення він не став та вчинив злочини у період встановленого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року випробувального терміну і тому, у мотивувальній частині вироку, прийшов до правильного висновку про необхідність призначення остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України.
Однак, незважаючи на це, районний суд у вироку допустився суперечностей, призначаючи йому у резолютивній частині вироку, покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, а не за сукупністю вироків, до того ж допустив неправильне застосування кримінального закону, оскільки при призначенні остаточного покарання застосував принцип поглинання оскаржуваним, більш суворим покаранням, менш суворого за попереднім вироком, що є недопустимим, оскільки повинен був до покарання, повністю або частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 і вважає за необхідне постановити у цій частині новий вирок, остаточно призначивши йому покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік вісім місяців, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Інших суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

27 березня 2018 року захисники обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції, за погодженням зі своїми підзахисними, заявили клопотання про застосування до обвинувачених Закону України «Про амністію у 2016 році», посилаючись на те, що вони під час скоєння інкримінованих злочинів були неповнолітніми, вік яких підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін, які, кожен окремо не заперечували проти задоволення заявлених клопотань, вважає за необхідне задовольнити клопотання про застосування акту амністії щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виходячи з наступного.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VІІІ від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».
Виходячи з положень пункту «а» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
Оскільки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на момент вчинення злочину були неповнолітніми, визнані винними у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, вирок відносно них не набрав законної сили, і вони не заперечують проти застосування амністії, то колегія суддів, не знайшовши застережень, які унеможливлюють застосування до них акту амністії, вважає за необхідне, на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити їх від відбування покарання, призначеного оскаржуваним вироком.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів

з а с у д и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні, - задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2014 року і остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 8 (вісім) місяців.

У решті вирок залишити без змін.

Обвинувачених ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2016 року, а ОСОБА_8 за цим вироком на підставі пункту «а» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4