ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
справа №201/143/18
№1-кс/201/1462/2018
У Х В А Л А

іменем України

17 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000194 від 05.10.2015 року, накладеного 03.11.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, ухвалою Київського районного суду м. Харкова (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 03.11.2015 року було накладено арешт на майно, яке було в тому числі вилучено під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є заявниця, а саме: Sim-картку IMSI НОМЕР_1 ; обкладинку від Sim-картки «МТС» № НОМЕР_2 ; обкладинку від Sim-картки «МТС» №; модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_3 ; модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_4 ; Wi-Fi-роутер білого кольору TP-Linkmodel TL-WR841N серійний номер НОМЕР_5 ; Sim-картку IMSI НОМЕР_6 .

В обґрунтування свого клопотання заявник посилається на те, що 21 жовтня 2015 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року по справі №640/17308/15-к н/к 1-кс/640/7250/15, постановленої на підставі клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 , було проведено обшук у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з ухвалою, надання дозволу на проведення обшуку пов`язане з кримінальним провадженням №0000194 від 05.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. В ході обшуку у заявниці було тимчасово вилучено майно, на яке потім слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова було накладено арешт. Згідно листа СУ ФП ГУ ДФС у Харківській області №1710/ФОП/20-40-23-13 від 01.08.2017 року матеріали кримінально провадження №0000194 від 05.10.2015 року разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 11.11.2015 року направлено для подальшого досудового розслідування до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Заявниця звертає увагу суду на те, що згідно зі ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних та юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомленого про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України), або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, то відносно них не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Разом з цим, слідчий, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст.98 КПК України. Проте таких дій слідчим вчинено не було.

Отже, на думку заявника, арешт на вилучене у неї майно було накладено необґрунтовано з порушенням вимог чинного законодавства, і тому має бути скасованим, а майно повернутим їй у повному обсязі.

Заявник була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду скарги, однак в судове засідання не прибула. У зв`язку із цим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився. У своїй письмовій заяві просить при розгляді скарги врахувати, що кримінальне провадження, у рамках якого майно було вилучено, закрито та прийнято рішення про повернення цього майна. Копії відповідних постанов додаються. Відсутність представника слідчого управління під час судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши клопотання, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року було проведено обшук у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було вилучено Sim-картку IMSI НОМЕР_1 ; обкладинку від Sim-картки «МТС» № НОМЕР_2 ; обкладинку від Sim-картки «МТС» № НОМЕР_7 ; модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_3 ; модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_4 ; Wi-Fi-роутер білого кольору TP-Linkmodel TL-WR841N серійний номер НОМЕР_5 ; Sim-картку IMSI НОМЕР_6 . На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2015 року по справі №640/17308/15-к (н/п 1-кс/640/7244/15) на це майно було накладено арешт. Згідно листа СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області №1710/ФОП/20-40-23-13 від 01.08.2017 року матеріали кримінального провадження №0000194 від 05.10.2015 року разом з вилученими в ході досудового розслідування речовими доказами 11.11.2015 року направлено для подальшого досудового розслідування до Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

На момент розгляду справи до матеріалів справи долучено постанови про закриття кримінального провадження, в рамках якого було вилучено майно, та постанову про повернення тимчасово вилученого майна.

Аналізуючи зазначене та надаючи оцінку встановленим обставинам, слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.3 ст.22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту наведеного заявницею майна, відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання, тоді як сторона обвинувачення в судовому засіданні не використала можливість спростувати доводи клопотання та не навела додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним їй майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту у кримінальному провадженні №0000194 від 05.10.2015 року, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 03.11.2015 року задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова (під головуванням слідчого судді ОСОБА_4 ) від 03.11.2015 року на:

-Sim-картку IMSI НОМЕР_1 ;

-обкладинку від Sim-картки «МТС» № НОМЕР_2 ;

-обкладинку від Sim-картки «МТС» №;

-модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_3 ;

-модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_4 ;

-Wi-Fi-роутер білого кольору TP-Linkmodel TL-WR841N серійний номер НОМЕР_5 ;

-Sim-картку IMSI НОМЕР_6 .

Зобов`язати Слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області передати ОСОБА_3 , як власнику:

-Sim-картку IMSI НОМЕР_1 ;

-обкладинку від Sim-картки «МТС» № НОМЕР_2 ;

-обкладинку від Sim-картки «МТС» №;

-модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_3 ;

-модем білого кольору з написом «ОГО-мобільний» НОМЕР_4 ;

-Wi-Fi-роутер білого кольору TP-Linkmodel TL-WR841N серійний номер НОМЕР_5 ;

-Sim-картку IMSI НОМЕР_6 .

які було вилучено під час обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1