АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5045/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1943/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 640/5045/17 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 185 ч.2 КК України
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду міста Харкова від 1 червня 2017 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду міста Харкова від 1 червня 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого,не одруженого,із середньо технічною освітою, судимий: 27.10.2006 за ч.З ст.186, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 2)10.11.2009 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, 70, 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,постановою від 17.05.2012 невідбута частина покарання позбавлення волі замінена на обмеження волі. Залік 26 днів, згідно постанови від 28.03.2013 на підставі ст.81 КК України звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 23 дні, 29.08.2014 ухвалою звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України на підставі ст. 46 КК України, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
затверджено угоду про примирення, укладену30.03.2017 року між представником потерпілого КП «Жилкомсервіс» та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000679 від «3» березня 2017 року. Останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття призначеного покарання звільнено, якщо обвинувачений протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. а підставі положень ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Судові витрати в розмірі 351,84 грн. сятгнуто з обвинуваченого на користь держави.
З цим судовим рішенням не погодився заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 , який подав апеляційну скаргу в якій просить вирок районного суду скасувати у зв`язку істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону України. Направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як було встановлено оскаржуваним вироком суду, ОСОБА_7 24 лютого 2017 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу демонтував з нижнього вікна 2-го поверху металоконструкцію віконної решітки розмірами 1,7хО,7м, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1477 від 29.03.2017 складає 286,92 гривень. Після чого, покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим заподіяв КП «Жилкомсервіс» матеріальну шкоду на зазначену суму.
Угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим була досягнута на стадії підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, визнав повністю, щиро розкаявся та просив суд затвердити угоду про примирення, укладену між ним та потерпілим. При цьому зазначив, що вінрозуміє наданійому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленогообвинувачення та вид покарання, який до ньогобудезастосованийв результатізатвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, була застосована вірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке передбачає можливість укладення угоди; 2) умови угоди не суперечать інтересам суспільства; 3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
З такими висновками суду неможна погодитися у зв`язку з таким:
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам, інтересам фізичної особи тощо і не зачіпає публічні інтереси. Водночас, встановлено, що КП «Жилкомсервіс» є комунальним підприємством. Зі змісту ч.3 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» вбачається, що суди дотримуючись вимог, встановлених ч.3 ст.469 КПК, щодо укладення угод про примирення повинні враховувати, що така угода може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) та/або майновим інтересам юридичної особи. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у разі, якщо до суду надійшла угода про примирення, однією зі сторін якої є юридична особа приватного права, створена державою, Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою, а також якщо одним із засновників юридичної особи приватного права є фізична чи (та) юридична особа, а іншим держава, Автономна Республіка Крим чи територіальна громада, суд має відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі п.2 ч.7 ст.474 КПК України. У даному випадку однією зі сторін угоди про примирення є територіальна громада, що виключає можливість укладання між представником КП «Жилкомсервіс» та обвинуваченим угоди про примирення.
У відповідності до п.1 ч.2 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і направити провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження.
Як убачається з оскаржуваного вироку, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим була досягнута на стадії підготовчого судового засідання.
Таким чином, вирок Київського районного суду м.Харкова від 01.06.2017 підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.
Крім того, звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не виконав вимог ч.3 цієї норми, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
За сенсом ч.3 ст.75 КК України покладенню судом певних обов`язків має передувати визначення судом тривалості іспитового строку. Замість цього суд послався тільки на умови звільнення від покарання не вчинення нового злочину і виконання покладених судом обов`язків протягом 2-х років іспитового строку, хоча судове рішення про встановлення такого строку не ухвалив.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Київського районного суду міста Харкова від 1 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для проведення судового провадження в загальному порядку.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.
Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ____________________

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11