Справа № 278/253/18
В И Р О К
Іменем України
15 лютого 2018 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 14.08.2013 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 185, ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень;
- 12.02.2014 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком 2 роки;
- 15.06.2015 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- 21.09.2015 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України із врахуванням вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 15.06.2015 визначено остаточне покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі;
- 11.01.2018 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2015 та визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
25.06.2017 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебував у педіатричному відділенні Комунальної установи "Центральна районна лікарня", що по вул. Сквирське шосе, 6 в с. Станишівка Житомирського району, де в палаті № 2 побачив мобільний телефон, який лежав на ліжку, та вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна.
Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_4 підійшов до вказаного ліжка, звідки таємно викрав мобільний телефон марки "Samsung G 570 F Galaxy J5 Prime" вартістю 3782 грн. 24 коп., який належав ОСОБА_5 . З викраденим майном ОСОБА_4 залишив місце злочину, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. Враховуючи, що обвинувачений відмовився давати показання, суд обмежився дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена, і кваліфікує його діяння за ч. 2 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є умисним корисливим злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, вчинив злочин під час невідбутої частини покарання, непрацюючий, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно. Суд не враховує як обставину, що характеризує обвинуваченого, наявність у нього позашлюбної малолітньої дитини, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою обох батьків або за рішенням суду. Частина 2 ст. 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, що характеризують обвинуваченого, на сторону, що їх подає. Оскільки обвинуваченим не подано суду достовірних доказів наявності у нього малолітньої дитини, суд не враховує цю обставину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив злочинів, оскільки обвинувачений має судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, який є умисним, та ця обставина не є кваліфікуючою вищезазначеного діяння.
Беручи до уваги викладене, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за що відбував покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив і вчинив новий злочин під час невідбутої частини покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, а тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, зважаючи на наявність двох пом`якшуючих та однієї обтяжуючої покарання обставин, позицію прокурора та потерпілого, який у письмовій заяві не наполягав на суворості покарання, суд призначає покарання не у максимальних межах, визначених санкцією статті. Беручи до уваги, що обвинувачений вчинив вищевказаний злочин до постановлення попереднього вироку, за яким його засуджено до позбавлення волі, суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначає остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним попереднім вироком, зарахувавши йому в строк покарання, частково відбуте за попереднім вироком.
Цивільний позов потерпілого про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, заподіяної злочином, ОСОБА_4 не визнав, оскільки вважав, що викрадений телефон повернений потерпілому шляхом вилучення з ломбарду. Оскільки обвинувачений факт спричинення шкоди потерпілому крадіжкою майна у вищезазначеному розмірі не заперечує, а доказів повернення викраденого телефону потерпілому матеріали провадження не містять, суд задовольняє позов в повному обсязі.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого. Відомості про речові докази матеріали провадження не місять.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений відбуває покарання у виді позбавлення волі, підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним цим вироком, більш суворим, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.01.2018, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Початком строку відбування покарання вважати день набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк покарання, частково відбуте за попереднім вироком.
Цивільний позов потерпілого задовольнити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3873 (три тисячі сімдесят три) гривні матеріальної шкоди, заподіяної злочином.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору і направити потерпілому не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1