Справа № 129/2836/17
Провадження по справі № 1-кп/129/398/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000151про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину (сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , судимого 13.07.2016 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 1190 грн. (покарання відбув повністю, сплативши штраф 12.09.2016 року), -

в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

Установив:
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді навідника САУ 2с3, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду 03.08.2017 року о 08 год. 30 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 під час її передислокації із військового полігону у АДРЕСА_2 до військового полігону, що розташований у смт. Яворів Львівської області, перебуваючи у вагоні потягу, що перебував на залізничній станції «Гайсин», яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Гайсин, вул. Соборна, 122, та залишивши місце служби поїхав до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де проживав і проводив час на власний розсуд до 10:00 год. 07.09.2017 р. - дня добровільного прибуття до військової прокуратури.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді навідника САУ 2с3, умисно, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду 03.08.2017 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 під час її передислокації із військового полігону у АДРЕСА_2 до військового полігону, що розташований у смт. Яворів Львівської області, а саме під час перебування у вагоні потягу, що перебував на залізничній станції «Гайсин», яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Гайсин, вул. Соборна, 122, залишив місце служби поїхав до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де проживав і проводив час на власний розсуд до 07.09.2017 р. - дня добровільного прибуття до військової прокуратури.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів.

Обираючи покарання, за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд враховує щире каяття і правдиві показання ОСОБА_4 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, наявність на утриманні малолітнього сина 2017 року народження, молодий вік, позитивну репутацію обвинуваченого, наявність у нього власної сім`ї.

Зазначені обставини суд визнає винятковими стосовно ст. 69 КК України, що дає підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв тяжкий за ст. 12 КК України злочин, і запобігання скоєнню ним нових злочинів, призначивши більш м`яке порівняно з санкцією ч. 4 ст. 407 КК України покарання, - у виді грошового штрафу.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого запобіжного заходу не обирати.

Керуючись ст.ст. 369 - 374 КПК України, суд,

Присудив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді грошового штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 5100,00 грн.

Запобіжного заходу відносно засудженого не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.
Суддя: