Справа № 730/57/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1042/2017
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 (один) рік, зобов`язано відповідно до ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти їх про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися до них для реєстрації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 535,98 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судово-балістичних експертиз.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 в серпні 1994 року під час прибирання в сейфі, який залишився йому в спадок від батька ОСОБА_10 , в АДРЕСА_1 , знайшов, таким чином, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав 21 патрон, що є бойовими припасами до нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5,6 мм, придатними для стрільби, після чого незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав вказану кількість бойових припасів у металевому сейфі за місцем проживання до 14 грудня 2015 року, коли їх було вилучено працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просять вирок місцевого суду скасувати та закрити провадження за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення через неповноту судового розгляду, упередженість у дослідженні доказів та сприйняття їх із явною обвинувальною позицією.

Так, не погодившись із висновками балістичних експертиз, апелянти зазначають на їх невідповідність обставинам справи, оскільки відповідно до показань свідків патрони були виявлені у розібраному стані, старі, іржаві, без пороху і не могли бути придатними для стрільби. Тоді як перевірити надані на експертизу речові докази у виді патронів стороні захисту не дали можливості по причині їх не відкриття та не допуску їх до проведення додаткової балістичної експертизи.

Також зазначають про порушення порядку виявлення у їх підзахисного набоїв, оскільки 14.12.2015 року в його домоволодінні фактично було проведено обшук, в кінці якого у ОСОБА_8 , шляхом застосування психологічного тиску з боку слідчого ОСОБА_11 , було відібрано письмову згоду на огляд та складено протокол огляду місця події, що, на переконання апелянтів, порушує ст. 30 Конституції України, ст. 5, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, які гарантують, що ніхто не вправі проникати до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду. Після проведення такого огляду дозволу на його проведення у слідчого судді також отримано не було.

Крім того, вказують на розбіжності у показаннях обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 щодо кількості та якості вилучених працівниками поліції набоїв та тих, які вказані у протоколі виявлення. А також посилаються на те, що оперуповноважений ОСОБА_13 взагалі не був уповноважений на проведення будь-якої слідчої дії в контексті ст. 40, 41 КПК України, не було його належним чином залучено і до проведення перевірки правил та умов зберігання зброї ОСОБА_8 , що, на їх переконання, слідує із показів працівника поліції з дозвільної служби ОСОБА_14 , як і сама така перевірка, яка не була оформлена належним чином, відповідно до вимог наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 року.

Також вказують на грубі порушення, допущені під час проведення огляду домогосподарства, оскільки з показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (понятих) останнім не було роз`яснено їх статус, права та обов`язки, суть заходу, до проведення якого їх було залучено, у їх присутності ніякої згоди від ОСОБА_8 працівники поліції не отримували, їм було оголошено, що набої знайшли у сейфі, тоді як при них їх вилучили із холодильника. А також зазначають про проведення даної слідчої дії до внесення відомостей про подію в ЄРДР, що є грубим порушенням вимог ст. 214 КПК України.

Окрім викладеного, вказують на безпідставне критичне ставлення суду до показань свідків сторони захисту та сприйняття достовірними показання свідків сторони обвинувачення, тоді як останні також, на їх думку, зацікавлені у результаті розгляду справи, оскільки, на переконання апелянтів, критична оцінка показань свідків захисту викликана лише тим, що вони спростовують вину обвинуваченого. Попри те, що порушення з боку органів досудового розслідування очевидні, зокрема, те, що співробітники поліції, виявивши патрони, залишалися в домогосподарстві ОСОБА_17 у його відсутність, доки той, на їх вимогу, шукав понятих.

А також вказують на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність стосовно давності вчинення інкримінованого обвинуваченому придбання набоїв у 1994 році.

Не погодившись із поданою апеляційною скаргою, прокурором у кримінальному провадженні подано заперечення, в яких останній просить відмовити у задоволенні апеляційних вимог, оскільки вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисників ставиться питання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого за відсутністю складу злочину, оскільки докази у даному провадженні зібрані з порушенням кримінально-процесуального законодавства і є недопустимими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Приймаючи рішення у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Проте, ухвалюючи таке рішення, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Поза увагою суду залишилося допущене в ході досудового розслідування порушення порядку збирання доказів та проведення обшуку житла та іншого володіння особи, проведене не на підставі ухвали слідчого судді, як на те вказує ст. 234 КПК України.

Викладаючи фактичні обставини провадження, визнані доведеними, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 в серпні 1994 року знайшов та незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав бойові припаси у металевому сейфі за місцем проживання до 14 грудня 2015 року, коли їх було вилучено працівниками поліції.

Однак поза увагою суду залишилося те, що вилучення боєприпасів відбулося в ході фактично проведеного слідчим огляду житла чи іншого володіння особи, яке, відповідно до ст. 237 КПК України здійснюється згідно з правилами, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, на що було отримано і згоду обвинуваченого, в якій останній зазначив про дозвіл оглянути своє домогосподарство (том 1, а.п. 73). Тоді як, виходячи із положень ст. 233 КПК України слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, після чого має звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням, погодженим із прокурором, чого зроблено не було, що ставить під сумнів отримані в ході такої слідчої дії докази на предмет їх допустимості.

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінку поясненням сторони захисту щодо не відкриття їм речових доказів під час досудового розслідування і відповідно допустимості цих доказів з огляду на положення ст..290 КПК України.

Також, поза увагою суду залишились доводи захисників стосовно законності дій оперуповноваженого ОСОБА_13 стосовно його участі у проведенні слідчих дій, а також розбіжності стосовно зберігання патронів у сейфі, як це зазначено у вироку та їх виявлення у коробці на холодильнику.

За таких обставин, виходячи зі змісту положень ст..411, 412 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, при розгляді кримінального провадження, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду , викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що безумовно тягне за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені порушення не можуть бути усунуті в суді апеляційної інстанції з огляду на вимоги ст..404 КПК України. Під час нового розгляду суд першої інстанції має зважити всі доводи апеляційної та касаційної скарг, надати їм оцінку та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415, 420 Кримінального-процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4