Дата документу Справа № 333/3880/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/3880/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/276/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянин України, який має вищу освіту, не одружений, офіційно не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 23 жовтня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та його засуджено:
- за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2015 року, та визначено остаточне покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Постановлено до набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з 28 жовтня 2016 року з 13-00 години.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні судових експертиз у розмірі 2554,54 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він наприкінці лютого 2016 року, у вечірній час, діючи умисно, біля будинку АДРЕСА_2 , шляхом знахідки, не маючи на те передбаченого законом дозволу, придбав 30 патронів калібру 5,45x39 мм, які є боєприпасами, придатними для здійснення пострілу, які після цього, в той же день, переніс за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому, без передбаченого законом дозволу, зберігав їх у шафі зазначеної квартири до 2 березня 2016 року, а саме до моменту вилучення співробітниками поліції в ході обшуку.
Крім того, наприкінці лютого 2016 року, у вечірній час ОСОБА_7 , діючи умисно, біля будинку АДРЕСА_2 , за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбав особливо наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною 48,216 г в перерахунку на суху речовину, а також психотропну речовину, обіг якої обмежено, метафетамін, загальною масою 0,601 г в перерахунку на основу, які після цього, в той же день, переніс за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та в подальшому незаконно зберігав їх у зазначеній квартирі до 2 березня 2016 року, а саме до моменту вилучення співробітниками поліції в ході обшуку.
Як випливає із змісту апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого і доведеності його вини, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.
Зазначає, що суд за ч. 1 ст. 309 КК України мав можливість призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, а рішення про обрання покарання у виді позбавлення волі судом не вмотивоване. Виходячи із доводів апеляційної скарги і апеляційних вимог, просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Заслухавши доповідь судді по справі, адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити та призначити покарання з застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що підстави для зміни вироку відсутні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 та за ч. 1 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме врахував дані про особу обвинуваченого, які свідчать про те, що він раніше був судимий, вчинив злочини під час випробування за попереднім вироком, офіційно не працює, та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання з позбавленням волі в умовах ізоляції від суспільства.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання та полягають у визнанні вини, щирому каятті та активному сприянні розкриттю вчинених ним злочинів.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних межах санкції цієї частини статті 263 КК України, а призначаючи остаточне покарання, у відповідності до ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання з огляду на його суворість.
При призначенні покарання за сукупністю вироків судом виконані вимоги ст. 71 КК України.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 р. зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в період з 28 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4