Справа № 584/296/18
Провадження № 1-кп/584/44/18
В И Р О К
Іменем України
02.04.2018 Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000356 від 22.12.2017, за обвинуваченням :
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений ОСОБА_6 21.12.2017, близько 11-ї години, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухаючись по вул. Першотравневій в м. Буринь у напрямку центра міста, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, якими визначено, що:

- під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,

не обрав швидкість руху, яка відповідала б допустимій за умовами дорожньої обстановки, і маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді (далі -ДТП) та її наслідкам, допустив наїзд на велосипедистів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які рухались у зустрічному напрямку по правому краю проїзної частини, в результаті останні отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю та підтвердив, що 21.12.2017, близько 11-ї години, керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_2 і рухаючись по вул. Першотравневій в м. Буринь у напрямку центра міста, не врахував того, що проїзна частина дороги була слизькою, в результаті чого намагаючись вирівняти автомобіль після бокового заносу виїхав на зустрічну полосу руху, де збив двох велосипедистів, які отримали тілесні ушкодження. Одній з потерпілих він надав першу допомогу та відвіз її до лікарні. Був тверезий, при собі мав водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У вчиненому кається і готовий нести відповідальність.

Виходячи з того, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, вони правильно розуміють зміст цих обставин і правові наслідки обмеження дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, на що дали свою згоду, і така їх позиція є добровільною, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо цих обставин, у зв`язку з чим приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину.
З урахуванням роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 7-8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та того, що допущені ОСОБА_6 порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та її наслідками, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на Д-обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває, критично ставиться до своїх дій, усвідомлює їх протиправність і готовий нести відповідальність, на досудовому слідстві повідомив про всі обставини скоєного, а тому таке щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також часткове відшкодування завданого збитку та вчинення злочину вперше, у відповідності до ст. 66 КПК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Водночас обставин, які в силу ст. 67 КПК України обтяжують покарання, суд не вбачає.

Беручи до уваги все наведене в сукупності, оскільки обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, залишився на місці ДТП та активно сприяв у встановленні його обставин, вибачився перед потерпілими та частково відшкодував їм завдані матеріальні збитки, має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, то це дає суду підстави вважати, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливе при призначенні покарання у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, беручи до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Заявлені цивільні позови потерпілих про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_6 на користь : ОСОБА_4 - 50 тис. грн. моральної шкоди, ОСОБА_5 - 1176 грн. матеріальної шкоди та 20 тис. грн.. моральної шкоди, заподіяної цим злочином, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Частинами 1 і 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не оспорювалось учасниками судового провадження те, що в результаті ДТП потерпілим було спричинено фізичних і душевних страждань, яких вони зазнали у зв`язку з тілесними ушкодженнями, перенесеним фізичним болем, вимушеним амбулаторним лікуванням і змінами звичайного способу життя, що свідчить про завдання моральної шкоди.
Оскільки ОСОБА_6 експлуатував автомобіль на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наданого його власником, на що він має право згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху, а тому з урахуванням роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», як володілець джерела підвищеної небезпеки обвинувачений є відповідальним за завдану шкоду на підставі ст. 1187 ЦК України.
Визначаючи її розмір, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України, п.1 ч. 2 ст. 1167, 1168 ЦК України, та бере до уваги характер і тяжкість отриманого ушкодження здоров`ю, глибину перенесених фізичних і душевних страждань, необережний характер дій цивільного відповідача, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що потерпілим повинна бути відшкодована моральна шкода в розмірі 15 тис. грн. кожній.
Оскільки позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнаний цивільним відповідачем повністю, ці збитки на підставі ст. 22 ЦК України підлягають стягненню з ОСОБА_6 у повному обсязі.
Відповідно до ст. 96-1,п. 5 ч. 9 ст. 100, ч. 4 ст. 174 КПК України визнаний речовим доказом автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_1 , який був знаряддям кримінального правопорушення та належить ОСОБА_8 , не підлягає спеціальній конфіскації, а тому його слід повернути обвинуваченому, який є його законним володільцем, знявши арешт з цього майна, накладений ухвалою слідчого судді Буринського районного суду Сумської області від 26.12.2017.

Виходячи з наведеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Речовий доказ - автомобіль ВАЗ-21099 р.н. НОМЕР_1 , який зберігається в Буринському ВП ГУНП в Сумській області, повернути ОСОБА_6 та зняти арешт з цього майна, накладений ухвалою слідчого судді Буринського районного суду Сумської області від 26.12.2017 після набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на її користь 15 тис. грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_3 , задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на її користь грн. 1176 грн. матеріальної шкоди та 15 тис. грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження вправі отримати копію вироку в суді.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя

Путивльського районного суду ОСОБА_1