АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 720/2616/15-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року, якою вирок Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року, відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність із законодавством України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року, ОСОБА_6 засуджено за ст.161 ч.2 п.«г», ст.161 ч.2 п.«г», ст.132 ч.2 п.«б», ст.162 ч.2, ст.30 ч.3 ст.132 ч.2 п.«б» Кримінального кодексу РФ та за сукупністю злочинів на підставі ст.69 ч.3 КК РФ призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

28 грудня 2015 року до Новоселицького районного суду Чернівецької області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації у відповідність із законодавством України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 на теперішній час відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №2» УФСІН Росії у Псковській області та 08 грудня 2015 року Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_6 , згідно ст.610 Кримінально процесуального кодексу України статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року, вирок Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року, приведено у відповідність із законодавством України, а саме ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі; за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі; за ст.153 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі; за ст.187 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі; за ст.15 ч.2 ст.153 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточним покаранням, призначеним ОСОБА_6 визначено вважати 8 (вісім) років позбавлення волі. Строк відбування ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з 06 лютого 2014 року.

Провадження №11кп/794/380 /17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
ЄУН №720/2616/15-к Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Суд своє рішення мотивував тим, що дії ОСОБА_6 за ст.161 ч.2 п.«г» Кримінального кодексу РФ відповідають ст.186 ч.2 КК України, а тому йому має бути призначено покарання за цією статтею також 3 роки позбавлення волі, за ст.132 ч.2 п.«б» Кримінального кодексу РФ відповідають ст.153 ч.1 КК України, а тому йому має бути призначено покарання за цією статтею в межах максимальної межі санкції, тобто 5 років позбавлення волі, за ст. 162 ч.2 Кримінального кодексу РФ відповідають ст.187 ч.1 КК України, а тому йому має бути призначено покарання за цією статтею також 4 роки позбавлення волі, за ст.30 ч.3 ст.132 ч.2 п.«б» Кримінального кодексу РФ відповідають ст.15 ч.2 ст.153 ч.2 КК України, а тому йому має бути призначено покарання за цією статтею також 4 роки позбавлення волі.

За сукупністю злочинів на підставі ст. 69 КК Російської Федерації, шляхом часткового складання покарань призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, а тому на підставі ст.70 КК України ОСОБА_6 також слід призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді восьми років позбавлення волі.

На вказану ухвалу суду надійшла апеляційна скарга від засудженого ОСОБА_6 разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій засуджений просить скасувати ухвалу суду від 05.02.2016р., направивши справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги засуджений ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права, зокрема, право на захист, не надавши йому можливість скористатися правовою допомогою адвоката. Крім того, судом при приведенні вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України було порушено п.2 ч.4 ст.610 КПК України, а також ч.2 ст.70 КК України. За результатом розгляду справи, районний суд не вручив йому копію рішення та не роз`яснив порядок та строк апеляційного оскарження.

У своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, засуджений посилається на те, що на момент винесення судом ухвали від 05.02.2016р. він відбував покарання на території Російської Федерації, аж до 17.05.2017р. А в період з 17.05.2017р. по 07.09.2017р. етапувався територією України. А тому, копію ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року, якою вирок іноземної держави відносно нього приведено у відповідність із законодавством України, він не отримав дотепер.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 про заперечення апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ст. ст.161 ч.2 п.«г»; 161 ч.2 п.«г»; 132 ч.2 п.«б»; 162 ч.2; 30 ч.3 132 ч.2 п. «б»; 69 ч. 3 КК Російської Федерації з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ч.3 ст.610 КПК України, дійшов вірного висновку, що кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст.161 ч.2 п.«г»; 161 ч.2 п.«г»; 132 ч.2 п.«б»; 162 ч.2; 30 ч.3 132 ч.2 п. «б»; 69 ч. 3 КК Російської Федерації, за якими засуджений ОСОБА_6 за вироком Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року, в законі України про кримінальну відповідальність, передбачені ст.186 ч.2; 186 ч. 2; 153 ч.1; 187 ч.1; ст.15 ч.2, ст153 ч.2 КК України, як злочини.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_6 на території України на підставі вищевказаного вироку суду Російської Федерації у виді позбавлення волі строком на 8 років, оскільки районний суд, у відповідності з вимогами ст. 610 ч.4 КПК України, вірно визначивши ОСОБА_6 строк покарання за кожний злочин, передбачений ст.186 ч.2; 186 ч. 2; 153 ч.1; 187 ч.1; ст.15 ч.2, ст153 ч.2 КК України, невірно визначив остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Новоселицький районний суд Чернівецької області при приведенні вироку Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17.09.2014 року у відповідність із законодавством України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів, в резолютивній частині ухвали керувався положеннями ч.1 ст.70 КК України, при цьому не застосував ч.2 ст.70 КК України, яка передбачає, що якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.421 КПК України може погіршити становище особи, щодо якої постановлена ухвала суду першої інстанції, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Оскільки таких апеляційних скарг не надходило, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості погіршити становище ОСОБА_6 та застосувати вимоги ч.2 ст.70 КК України. Виходячи з вимог ст.70 ч.1 КК України та ст.610 ч.4 п.1 КПК України, то максимальний строк покарання не може перевищувати строку передбаченого санкцією статті КК України за більш тяжкий злочин, а тому в цій частині апеляційні вимоги підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення прав ОСОБА_6 на захист, а також невручення йому копії ухвали районного суду не заслуговують на увагу, оскільки суд, відповідно до ст. 610 КПК України, вирішуючи питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України у відповідності до ст. 610 КПК України здійснює судовий розгляд лише за участю прокурора, а копія ухвали суду за результатом розгляду справи направляється до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні. А тому колегія суддів не вбачає порушення процесуальних прав засудженого ОСОБА_6 , зокрема й тих про які він вказував у своїй апеляції, оскільки дана категорія справ розглядається без участі особи, відносно якої здійснюється приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України. Більше того, в момент розгляду клопотання Міністерства юстиції України та протягом тривалого часу після цього, особа, відносно якої здійснюється судовий розгляд, перебуває за межами України і не може бути доставленою в судове засідання.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року, якою вирок Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17 вересня 2014 року, відносно ОСОБА_6 приведено у відповідність із законодавством України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17 вересня 2014 року у відповідності із законодавством України:

-за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;

-за ст.186 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі;

-за ст.153 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі

-за ст.187 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі

-за ст.15 ч.2 ст.153 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточним покаранням, призначеним ОСОБА_6 шляхом часткового складання призначених покарань вважати 7 (сім) років позбавлення волі.

В решті ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до касаційної інстанції на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 у цей же строк з дня отримання її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3