Справа № 405/2066/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" квітня 2018 р. м. Кропивницький
ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до слідчого судді з заявою про неможливість прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням у відпустці.
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України ( ч. 1 ст. 26 КПК України).
Слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд справи за даної явки.
Заслухавши заявницюта її представника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.
Згідно ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, зокрема рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що постанова про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі очевидні та достатні підстави, з яких вбачається, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів потерпілого як учасника кримінального провадження.
Разом з цим, слідчим при прийнятті оскаржуваної постанови зазначених вимог закону не дотримано.
В судовому засіданні ОСОБА_3 стверджувала, що в ході досудового розслідування постійно відчуває втому, вона постійно знаходиться у стресовому стані, очікуючи чергового закриття кримінального провадження, внаслідок чого у неї порушено сон та підвищується тиск.
При цьому слідчий суддя зазначає, що слідчому необхідно враховувати те, що тривалість проведення досудового розслідування, неодноразові скасування слідчими суддями постанов слідчих про закриття кримінальних проваджень, об`єктивно призводить до моральних страждань ОСОБА_3 , а тому вказані обставини необхідно враховувати слідчому у даному кримінальному провадженні та проаналізувати під час прийняття процесуальних рішень.
Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова винесена передчасно, без дотримання вимог КПК України та не вмотивована належним чином, а тому підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про зобов`язання визнати ОСОБА_3 потерпілою у даному кримінальному провадженні слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в цій частині виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Кримінальним процесуальним Кодексом України не передбачено постановлення окремого процесуального рішення щодо визнання особи потерпілою, частиною 5 ст.55 КПК України вимагається винесення вмотивованої постанови лише у разі відмови у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена до суду.
Крім того, відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» визначено, що за умови скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування.
Враховуючи викладене, скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.303-307, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині скарги відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_7