АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0009431 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, з підготовчого судового засідання, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1 обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки, згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у розтраті чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, і її дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, а щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , яка, як вбачається із змісту обвинувачення, була пособником у вчиненні розтрати ОСОБА_6 , то у формулюванні правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність зазначено, що ОСОБА_7 вчинила пособництво у розкраданні товарно-матеріальних цінностей, тобто у вчиненні дій, які не охоплюються диспозицією ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України, за якою їй пред`явлено _______________________________________________________

Справа №11-кп/796/389/2018 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_1
обвинувачення.
Крім того, відповідно до вимог ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, ще 28.10.2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру. При цьому, обвинувальний акт було складено лише 27.10.2017 року, а до суду направлено 31.10.2017 року, тобто майже через два роки після закінчення двохмісячного строку з дня повідомлення особі про підозру.
Тому за відсутності у реєстрі даних про продовження строку досудового розслідування, зупинення кримінального провадження, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувальний акт складено та направлено до суду поза межами строків досудового розслідування.
І за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, проте, даний обвинувальний акт містить в собі всі необхідні відомості, а отже - його складено з додержанням вимог ст. 291 КПК України.

Крім того, у підготовчому провадженні не вирішуються питання про доведеність вини обвинуваченого, не вдаються до оцінки доказів та не перевіряються процесуальні рішення, які були прийняті під час досудового розслідування, оскільки це прерогатива суду під час кримінального судового розгляду, завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Проте, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні розглядав кримінальне провадження по суті, а також почав розглядати вірність кваліфікації інкримінованого обвинуваченим злочину, що не є компетенцію суду на підготовчому судовому засіданні, та є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а саме - порушенням вимог ст. 314 КПК України.
Що ж стосується посилання судді місцевого суду на порушення слідчим та прокурором вимог ст. 109 КПК України, то вони є необґрунтованими, оскільки у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які поклалися на розсуд суду у вирішенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 1 9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

Проте, як вбачається з обвинувального акта, у правовій кваліфікації кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 вказано, що вона вчинила пособництво у розкраданні товарно-матеріальних цінностей, що не узгоджується з диспозицією ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України, та суперечить формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації дій ОСОБА_6 , яка обвинувачується у розтраті чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, і її дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, при тому, що ОСОБА_7 , за змістом обвинувачення, була пособником у вчиненні розтрати майна ОСОБА_6 , а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки містить в собі положення, що суперечать одне одному і зазначене є перешкодою для призначення на його підставі судового розгляду.

Доводи прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 314 КПК України, внаслідок здійснення оцінки правильності кваліфікації інкримінованого обвинуваченим злочину, не заслуговують на увагу, оскільки під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду судом повинна бути дана правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно кожного з обвинувачених, і саме в такому аспекті судом першої інстанції і здійснено перевірку дотримання прокурором при складанні обвинувального акта відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, яким цей обвинувальний акт вочевидь не відповідає.

Також є безпідставними і твердження прокурора щодо неправильності висновків суду стосовно недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки таких посилань в ухвалі суду не міститься, а вказівка на відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про продовження строку досудового розслідування, зупинення кримінального провадження приведена виключно в контексті відсутності у суду в цьому випадку можливості перевірити дотримання строків досудового розслідування.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення про повернення його прокурору для усунення недоліків, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а відтак, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, якою повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №1 обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3