Справа № 736/816/17 провадження № 11-кп/795/138/2018 Категорія - ч.3 ст.185 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2017 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000175 від 16 травня 2017 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року,

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Охрамієвичі Корюківського району Чернігівської області, громадянина України,

який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України.

з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , порушив питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості та постановлення нового вироку, яким ОСОБА_9 призначити покарання за частиною 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Відповідно до статті 76 КК України, на ОСОБА_6 покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказав, що призначаючи покарання місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів. Будучи неодноразово судимим за умисні злочини, у тому числі і проти власності, обвинувачений жодних висновків не зробив та вчинив новий тяжкий злочин проти власності. Вважав, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки у вироку не зазначено у чому воно полягало. Суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, а саме те, що він будучи молодою особою, працездатного віку, ніде не працює, заходів для працевлаштування не вживає, вихованням своєї дитини не займається.

Крім того, суд не врахував позиції потерпілої, яка наполягає на тому, що повернені їй викрадені речі, не можна вважати відшкодуванням завданої шкоди, оскільки вони є пошкодженими та не взято до уваги досудову доповідь, згідно якої обвинувачений може становити небезпеку для суспільства.

Судом першої інстанції було встановлено, що в кінці квітня 2017 року, близько 23-ї години, ОСОБА_6 , з метою скоєння крадіжки, прибув до домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , де, через відчинене вікно проник до середини будинку, звідки скоїв крадіжку бувшого у використанні електродвигуна потужністю 2 кВТ, належного ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 23 від 01.06.2017 складає 253 грн.

Також на початку травня 2017 року, близько 23-ї години, ОСОБА_6 , з метою скоєння крадіжки, прибув до домоволодіння розташованого по АДРЕСА_2 , де через відчинене вікно проник до середини будинку, звідки скоїв крадіжку бувшого у використанні електродвигуна з коробкою передач до мотоцикла К 750, належного ОСОБА_10 . Вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 23 від 01.06.2017 складає 1080 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинуваченого та захисника, котрі просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Статтею 370 КПК України, визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , як повторне, таємне викрадення чужого майна поєднаному з проникненням до житла, кваліфіковані місцевим судом за частиною 3 статті 185 КК України, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

За змістом статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 у відповідності до вимог статті 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, вік обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, намагання обвинуваченого знайти роботу, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність тяжких наслідків.

За змістом статті 75 КК України суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, при призначенні покарання на строк не більше п`яти років позбавлення волі, крім випадків засудження за корупційні злочини, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Місцевим судом вмотивована можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, відповідно до статті 75 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 1 статті 66 КК України, при призначенні покарання, обставинами, які його пом`якшують, визнаються зокрема - активне сприяння розкриттю злочину.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , добровільно надав пояснення суду про час і місце вчинення ним кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, судом обґрунтовано при призначенні покарання обвинуваченому, враховано таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння розкриттю злочину.

Доводи прокурора, що обвинувачений не займається вихованням своєї дитини, суперечать матеріалам кримінального провадження.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_6 має доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наданої захисником в судовому засіданні апеляційного суду характеристики за місцем проживання, обвинувачений виконує батьківські обов`язки, бере участь у навчанні та вихованні дітей.

Положення статті 75 КК України не містять в собі обмеження її застосування при призначенні покарання особам молодого, працездатного віку, які не працюють, як на те посилається прокурор, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченого, в справі потерпілою ОСОБА_10 не заявлявся.

Викрадене майно, електродвигун потужністю 2 кВт та двигун з коробкою передач до мотоцикла К-750, яке було передано потеплілій ОСОБА_10 під зберігальну розписку (а.к.п.53), згідно вироку місцевого суду, після набрання ним законної сили, залишено у власності ОСОБА_10 .

За змістом розписки, яка була надана захисником під час апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_10 до ОСОБА_6 претензій не має, оскільки завдані їй збитки крадіжкою обвинувачений відшкодував.

З огляду на наведене, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про невідшкодування потерпілій завданої матеріальної шкоди, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Статтею 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Вочевидь, що формулювання «приймає до відома» не свідчить про обов`язковість і беззаперечність висновку органу пробації.

Відповідно до положень статті 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на наведене місцевий суд обґрунтовано не погодився з результатами досудової доповіді про ймовірність вчинення повторного правопорушення, взявши до уваги відсутність настання тяжких наслідків від злочинів, розмір завданої шкоди, вік обвинуваченого, знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, спроби знайти ним роботу.

За таких обставин, доводи прокурора щодо необґрунтованості призначення місцевим судом ОСОБА_9 покарання із застосуванням статті 75 КК України, є непереконливими.

Порушень кримінального процесуального та кримінального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинувачених, на кваліфікацію їх дій та необґрунтованість призначеного покарання, не вбачається.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року, залишити без задоволення.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4