Справа №522/439/18
Провадження №1-кп/522/36/18
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2018 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003507 від 29.10.2017 року, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

суд, -

ВСТАНОВИВ:
28.10.2017 приблизно 22 годині 06 хвилин, ОСОБА_3 , рухався біля трамвайної зупинки в площі Середньофонтанській, в м. Одесі, де побачив раніше не знайому ОСОБА_5 , яка знаходилась на трамвайній зупинці та в руках якої перебував мобільний телефон марки «Meizu M3 Note». При виді вказаного мобільного телефону у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Meizu M3 Note».

Реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи противоправний характер свого діяння наблизився до ОСОБА_5 та шляхом ривку з рук відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Meizu M3 Note» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2500 гривень з сім картою «МТС» вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в розмірі 15 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 , разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2565 гривень.

Проте, 13.12.2017, ОСОБА_3 прийшов до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, де подав заяву про вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
20.12.2017 між потерпілою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було досягнуто угоди про примирення.
Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Потерпіла ОСОБА_5 цивільний позов не заявляла, так як збитки, нанесені їй в результаті неправомірних дій, відшкодовані в повному обсязі.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 , підтримавши угоду, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду. Зазначив, що здатен реально виконати визначене угодою покарання.
Захисник просив затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала угоду про примирення із обвинуваченим, просила її затвердити та пояснила, що укладення угоди є добровільним, на неї не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні. Підтвердила, що завдана їй шкода відшкодована повністю.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК Українивідноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, що передбачена ч.1 ст.186 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку та те, що він сам подав заяву про вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення.

В той же час, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 немає.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , що при відсутності обтяжуючих покарання обставин дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення йому мінімального виду покарання, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Перевіривши угоду про примирення на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені ст.471 КПК України, зокрема найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 цього Кодексу, наслідки невиконання дата її укладення та підписи сторін.
Підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.
За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 394, 475 КПК України суд
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 20.12.2017року про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .О.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн (одна тисяча сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

У разі невиконання угоди про примирення вирок суду може бути скасованим за клопотанням потерпілого чи прокурора.
Обвинуваченому, прокурору та потерпілій копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: