АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0010472 від 05.09.2013 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, Целіноградської обл., с.м.т. Мариновка, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:
- 28.03.2013 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 296 КК України до 3 років обмеження волі, звільнений від відбуття призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК Україниза апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року у виді 4 місяців позбавлення волі та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.

Як встановив суд, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 14.07.2013 року приблизно о 05 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, пр. Бажана, поблизу станції метро «Осокорки», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшли до раніше незнайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_6 наніс удар ліктем правої руки в ліву скроню ОСОБА_9 , внаслідок чого, останній впав на асфальт, а ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ще один удар ногою по голові потерпілому ОСОБА_9 . Водночас, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає ОСОБА_8 , ОСОБА_6 наніс йому удар правою рукою в обличчя та живіт, після чого, відкрито викрав майно ОСОБА_8 на загальну суму 1715грн.

В цей час ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на підтримку обопільних з ОСОБА_6 дій спостерігав за навколишньою обстановкою, та діючи умисно, відкрито викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 800 грн., після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити призначене йому покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2017 року.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду він повністю визнав свою вину в тих частинах, які скоював саме він та щиро розкаявся у вчиненому, однак вважає, що суд не звернув уваги на ці обставини та призначив йому занадто суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги обвинуваченого; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження №0010472 та викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні відкритого викрадення чужого майна поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплого, за попередньою змовою групою осіб, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який грунтується на: показаннях обвинуваченого, який частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, показаннях потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , даних протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с. 142, 143), даних протоколів огляду місця події від 14.07.2013 року ( т. 1 а.с. 144-149, 156-159), даних протоколу огляду речових доказів (т.1 а.с. 150-152, 160-166), даними протоколу огляду місця пограбування потерпілих (т.1 а.с. 153-156), даних висновку експерта № 2226 від 16.07.2013 року.

За приписами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання та за відсутності пом`якшуючих обставин дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону, за яким його визнано винуватим.

Крім того, суд обґрунтовано визначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, оскільки даний злочин він вчинив у період іспитового строку, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.03.2013 року.

За наведеним, колегія суддів вважає, вирок суду законним та обгрунтовним, призначене ОСОБА_6 покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав для задоволення його апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Оскільки на даний час обвинувачений ОСОБА_6 , з урахуванням вимог ч.5 ст. 72 КК України повністю відбув призначене йому покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 підлягає звільненню з під варти в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року у кримінальному провадженні №0010472 щодо ОСОБА_6 без зміни.

Звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду як такого, що відбув призначене покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3