24.01.18
Провадження № 1-КП/200/257/18
Справа № 200/1018/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0003690, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-20.02.2017 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0003690 відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України.

22 січня 2018 року по кримінальному провадженню винесена ухвала про призначення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вказав, що зазначене кримінальне провадження підсудне Бабушкінському районному суду м.Дніпропетровська, підстав для закриття чи зупинення провадження по справі не має, обвинувальний акт та додатки до нього складені у відповідності до вимог КПК України, кримінальне провадження може бути призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Також, вважав за доцільне продовжити відносно ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ним скоєно тяжкі злочини в період іспитового строку, він раніше судимий, ніде офіційно не працює, що свідчить про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, вважав необхідним відмовити.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували проти призначення справи у відрите судове засідання.

Просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, так як прокурором не доведені ризики для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

З`ясувавши думку учасників процесу з приводу можливості призначення справи у відкрите судове засідання, суд доходить висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, на підставі чого він підлягає поверненню, з наступних підстав.
Так, згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.2 ст.291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зазначена норма зобов`язує прокурора вказати формулювання обвинувачення з зазначенням статті (частини статті) КК України, яке має містити точний опис обставин кримінального правопорушення із зазначенням об`єктивної сторони складу злочину та його кваліфікуючих ознак, обставини, які визначають ступінь участі кожного, їх ролі у вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, при формулюванні обвинувачення прокурор зобов`язаний керуватись і Загальною частиною КК України, відповідно до якої кожна стаття особливої частини КК України містить у собі чотири складові злочину і які повинні бути викладені при формулюванні обвинувачення.
Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненого повторно, у великих розмірах, а його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 307 КК України.
Однак, як вбачається з обвинувального акту, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_5 за ч.2 ст.307 КК України, прокурором в обвинувальному акті не викладено повних обставини його вчинення щодо незаконного зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту, які прокурор вважає встановленими, і на підставі яких сформовано обвинувачення та визначена правова кваліфікація злочину.

Так, в обвинувальному акті відсутній опис обставин незаконного зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, з метою збуту, взагалі не зазначено терміну «зберігав», не вказано із якого по який період вони зберігалися, де саме.

Крім того, обвинувальний акт містить дані про те, що ОСОБА_5 27.11.2017 року, перебуваючи за місцем свого мешкання, збув ОСОБА_8 за 200 грн. одноразовий медичний шприц ємкістю 2,5 мл, з голкою та захисним ковпачком, заповнений до відмітки 2 мл, що містить особливо небезпечну речовину «опій ацетильований».
Однак, вищезазначений виклад збуту ОСОБА_5 особливо небезпечного наркотичного засобу, так само не містить зазначення щодо місця та періоду часу його зберігання й мети зберігання, при цьому саме наявність цих фактичних обставин кримінального порушення складає правову кваліфікацію кримінального правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_5 обвинувачується.
Також, згідно до змісту обвинувального акту, інкримінований ОСОБА_5 злочин за ч.2 ст.307 КК України має ознаку як збут особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, про що не зазначено під час викладу обставин щодо збуту.
Крім того, виклад фактичних обставин справи щодо придбання та зберігання та правова кваліфікація, також містить суперечності, оскільки кваліфікація даних дій ОСОБА_5 містить ознаку у великих розмірах, втім виклад фактичних обставин справи дані посилання відсутні.
А тому, вищезазначене свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, оскільки як би не вбачав прокурор фактичні обставини справи, викладаючи їх в обвинувальному акті, він повинен формулювати обвинувачення керуючись і положенням КК України, тобто і матеріальним законом та не допускати спрощень та суперечностей у викладені цих обставин.
У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
В той же час, вказані недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , його не конкретність, суперечність порушують право обвинуваченого, передбачене ст.42 КПК України, знати у вчинені якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що тим самим унеможливлює якісно і в повні мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинуваченого на захист.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що таке обвинувачення є незрозумілим та таким, що не відповідає вимогам пункту 5 ч.2 ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню.
В той же час, щодо вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, суд, вислухавши думку учасників судового процесу, приходить до висновку щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, при цьому в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити, з наступних підстав.
Станом на 24 січня 2018 року, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 25.01.2018 року, судовий розгляд по справі не розпочатий.

При цьому, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні в період іспитового строку тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі.

Тобто, суд вважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_5 та серйозність висунутого йому обвинувачення, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження, а також може знищити, сховати або спотворити будь-яке із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.
Крім того, ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, й враховуючи стадію судового провадження, коли свідки по справі не допитані, докази сторонами кримінального провадження судом не досліджувалися, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_5 впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у зв`язку із чим підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, також відсутні.
Таким чином, з урахуванням викладених підстав, суд вважає, що даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, й такий, що виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду.
Доводи захисника та обвинуваченого про наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, неповнолітньої дитини, що є підставою для зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини були відомі суду при обранні запобіжного заходу, і з урахуванням обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, суспільної небезпеки даного кримінального правопорушення, вищезазначені доводи та бажання обвинуваченого реалізовувати свої права та обов`язки щодо осіб, які перебувають на його утриманні, не свідчать про відсутність у ОСОБА_5 перешкод або інших стримуючих факторів щодо можливості ухилитися від суду.
На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та вважає доцільним продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст.ст.177, 183, 194, 291, 314-315 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0003690 відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307, ч.3 ст.311 КК України, в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - задовольнити.

Продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 березня 2018 року, включно.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом семи діб з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1