Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/127/18
Провадження № 1-кп/480/134/18
Вирок
Іменем України
06 березня 2018 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2017 року за № 0000296 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Могилів-Подільський Вінницька область, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, який з 30.03.2016 по 25.09.2017 р. проходив військову службу за контрактом на посаді навідника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України, -

встановив:

30.03.2016 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 03.06.2016 №155 молодший сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 2 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти зазначеної військової частини.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.09.2017 року №268 молодший сержант ОСОБА_4 виключений зі списків особового складу військової частини, звільнений з військової служби у запас та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з положенням ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу за контрактом є день зарахування до списків особового складу військової частини.

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.

Про порядок проходження військової служби молодшому сержанту ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проте, молодший сержант ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

13.06.2017 року о 03 год. 40 хв. молодший сержант ОСОБА_4 діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 у місці проведення табірного збору на 235 міжвідомчому центрі підготовки підрозділів (село Михайлівка Миколаївського району, Миколаївської області) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

24.09.2017 року о 09 год. 00 хв. молодший сержант ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 (колишня назва військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що 13.06.2017 року о 03 год. 40 хв., самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 у місці проведення табірного збору на 235 міжвідомчому центрі підготовки підрозділів (село Михайлівка Миколаївського району, Миколаївської області) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 24.09.2017 року о 09 год. 00 хв. він добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 (колишня назва військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ) чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків. Пояснив, що залишив місце служби у зв`язку з сімейними обставинами.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому з`ясував, те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем служби характеризується посередньо, відповідно до медичної характеристики є здоровим; на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває; брав участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; раніше не судимий; вчинив злочин вперше; повністю визнав вину.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого слід обрати покарання у виді позбавлення волі з одночасним встановленням іспитового строку відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 392-393, 395 КПК України,суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (одиного) року, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області, шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку прокурор та обвинувачений надається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

06.03.2018