АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000211 від 02 березня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_7 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Бросківці, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого по найму, раніше судимого: 1) 16.11.2010 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ст.185 ч.2, ч.3 КК України до двох років позбавлення волі, 2) 27.09.2012 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ст.395 КК України до одного місяця арешту,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України і за його вчинення призначено йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїзжатиме без дозволу органів з питань пробації за межі України, повідомлятиме органи з питань пробації про зміну місця проживання та навчання чи роботи, періодично з`являтиметься в органи з питань пробації для реєстрації.

Вирішено питання про речові докази по справі.

На вказаний вирок суду І інстанції прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання за вказаною статтею у вигляді 3 років позбавлення волі.

Провадження №11-кп/794/115/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
ЄУН №723/2849/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

-2-

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що районний суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання із іспитовим строком в достатній мірі не врахував, що останній раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину та за порушення правил адміністративного нагляду, офіційно ніде не працює, негативно характеризується по місцю проживання, що судимість у обвинуваченого у визначеному законом порядку не знята та не погашена.

Інших апеляційних скарг, а також заперечень на апеляційну скаргу прокурора від учасників провадження не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка частково змінила апеляційні вимоги та просила суд призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді арешту строком на 6 місяців, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти апеляційних вимог прокурора, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено районним судом та перевірено апеляційною інстанцією, обвинувачений ОСОБА_6 , 01 березня 2017 року приблизно о 01 годині, переслідуючи корисливу мету особистого збагачення направлену на таємне викрадення чужого майна проник до сарайного приміщення ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , звідки таємно, умисно викрав упряж для коня, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1500грн.

Вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, за кваліфікуючими ознаками - вчинене повторно та поєднана з проникненням у інше приміщення, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції і яким дана правильна юридична оцінка.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України і в апеляції не оспорюються.

Беручи до уваги, що в апеляції прокурора порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а обвинувачений ОСОБА_6 апеляцію не подавав, колегія суддів керуючись ст. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Що стосується покарання обвинуваченого ОСОБА_6 то воно, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

-3-

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан.

Судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Однак, призначаючи покарання ОСОБА_6 , районний суд не в повній мірі врахував зазначені вимоги законів.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав, щиро розкаявся, повністю відшкодував матеріальну шкоду, активно сприяв розкриттю злочину та позицію потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має та просив обрати останньому покарання на розсуд суду.

В той же час районним судом не в повній мірі було враховано те, що ОСОБА_6 раніше вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення аналогічного тяжкого, корисливого злочину, за які відбував реальні міри покарання.

Також, районний суд не взяв до уваги, що на день вчинення злочину та на час судового розгляду ОСОБА_6 ніде офіційно не працює та у останнього відсутні постійні джерела законного отримання грошових коштів, що на думку колегії суддів, вказує на те, що останній знову може вчиняти умисні та корисливі злочини.

Крім того, застосовуючи положення ст.75 КК України, районним судом також не було враховано й те, що судимість у ОСОБА_6 у визначеному законом порядку не знята та не погашена, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.

Більше того, призначаючи покарання ОСОБА_6 , судом 1 інстанції не було враховано те, що 06.06.2017р., 26.12.2017р. до ЄРДР за №0000599 було внесено записи про кримінальні правопорушення відносно останнього за ч.3 ст.185 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок районного суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України).
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора необхідно задовольнити, скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 , постановивши новий вирок.

-4-

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим, а також те, що хоч внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду на суму1500 грн., однак обвинувачений потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду відшкодував в повному обсязі, а тому для потерпілого фактично будь-яких негативних наслідків не настало, про що потерпілий в суді письмово заявив, що будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Дані про його особу, який хоч і свою вину визнав, щиро розкаявся, спричинену матеріальну шкоду відшкодував, активно сприяв розкриттю злочину, однак за місцем своєї реєстрації характеризується негативно, ніде офіційно не працює, раніше вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за аналогічний тяжкий корисливий злочин, за які відбував реальні міри покарання та вчинив даний злочин в період не знятих і не погашених судимостей за попередні злочини, а також те, що відносно нього на даний час в ЄРДР внесено відомості про вчинення ним ряду злочинів, передбачених ст.ст.125 ч.1, 15 ч.2, 185 ч.1, 185 ч.3 КК України.

Щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують його покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можливе, але при цьому вважає, що є підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді арешту, яке буде достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів, оскільки він розкаявся у вчиненому злочині, сприяв його розкриттю, повністю відшкодував потерпілому спричинену матеріальну шкоду, а потерпілий суду повідомив, що ніяких претензій до обвинуваченого не має.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.374, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2018 року в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3