У Х В А Л А

17.11.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -
ВСТАНОВИВ:
У ході досудового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та зараховано до списків особового складу військової частини.

Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватись вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Поряд з цим, відповідно до ст. ст. 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що для забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовців у службовий час зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Натомість солдат ОСОБА_4 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за мобілізацією, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України через особисту недисциплінованість, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, нез`явився на військову службу без поважних причин у період з 16.04.2015 по теперішній час, проводячи час, у вказаний період, на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

11.09.2015 слідчим військової прокуратури Ужгородського гарнізону винесено повідомлення про підозру солдату ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та цього ж дня останнього оголошено в розшук.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселиця Черкаської області та проживає за адресою: Черкаська область, с. Новоселиця, громадянин України, з середньо освітою, військовослужбовець за мобілізацією військової частини ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдат.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ПП НОМЕР_1 .

В судовому засіданні слідчим було заявлене клопотання про розгляд клопотання у закритому судовому засіданні, яке судом було задоволене, з огляду на характер заходів забезпечення кримінального провадження, до яких також відноситься і заявлене клопотання (п. 9 ч. 1 ст. 131 КПК України), мету їх застосування, з урахуванням імперативної вимоги процесуального закону щодо недопустимості розголошення відомостей досудового розслідування (ст. 222 КПК України), а також роз`яснень наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.06.2016 року вих. № 223-1650/0/4-16.
Заслухавши пояснення слідчого , який підтримав заявлене клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
11.09.2015 року органом досудового розслідування у зв`язку із тим, що на теперішній час підозрюваний переховується і місце знаходження його невідоме, його оголошено в розшук.
Судом 17.11.2017 року було винесено ухвалу, за якою надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою.
Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного також було подане до суду 17.11.2017 року .
Як зазначено у ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки слідчий та прокурор не забезпечили участь підозрюваного у розгляді зазначеного клопотання, повідомлення його судом також на цей час є неможливим, а також враховуючи, що зазначене клопотання повинно бути розглянуто не пізніше сімдесяти двох годин з моменту його надходження до суду.
Керуючись ст. ст. 177-178, 183, 186, 193, 194, 309, 335, 392, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою гр. ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1