Справа № 495/2605/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
скаржника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на дії слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в порядку ст.303 КПК України,

В С Т А Н О В И В :
21.03.2018 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 (далі по тексту скаржник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою, в якій посилається на незгоду з діями слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в порядку ст.303 КПК України.
Так, згідно останніх уточнень, скаржник просить суд:
- постанову слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 22.09.2015 року про зупинення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000071 та оголошення підозрюваного ОСОБА_5 в розшук скасувати;

- повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 377 КК України від 31.09.2015 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

- повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 377 і ч. 4 ст. 358 КК України від 17.05.2016 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

- зобов`язати Білгород-Дністровського місцевого прокурора, який є процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000071 від 22.07.2015 року, вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлень про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 377 і ч.4 ст. 358 КК України, а також відомостей, щодо набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного та відомостей про оголошення розшуку ОСОБА_5 .

Скаржник - адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , в судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі та проси суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечував у задоволенні даної скарги та просив суд у її задоволенні відмовити у повному обсязі.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення скаржника, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів скарги, скаржник подав скаргу на дії слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в порядку ст.303 КПК України.

Так, в провадженні слідчого відділення Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській обл. перебуває кримінальне провадження № 0000071, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

31 серпня 2015 року слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеської області ОСОБА_7 з приводу подій 03.11.2010 року було складено підозру за ч.2 ст. 377 КК України, відносно ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.09.2015 року клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено та дозволено затримання ОСОБА_5 для приводу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

22.09.2015 року слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеської області ОСОБА_7 винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук.
30.09.2015 року у 13 год. 40 хв. згідно ст.ст.40,104, 131, 132, 197, 191, 208-211, 213 КПК України ОСОБА_5 був затриманий ст. о/у СКР Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 03.09.2015 року.

01.10.2015 року о 17 годині 45 хвилин слідчим органу досудового розслідування в присутності адвоката ОСОБА_3 , громадянину ОСОБА_5 було вручено письмове повідомлення, згідно якого він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 377 КПК України.

Тільки постановою від 01 жовтня 2015 року слідчий СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеський області ОСОБА_6 відновив досудове розслідування у цьому кримінальному провадженню та допитав ОСОБА_5 у якості підозрюваного, після чого він був звільнений з ІТТ.

16.11.2015 року досудове розслідування у кримінальному провадженню № 0000071 було зупинено.

17.05.2016 року слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеської області ОСОБА_7 з приводу подій 03.11.2010 року було складено підозру за ч.2 ст. 377 та ч.4 ст. 358 КК України, відносно ОСОБА_5 .
З аналізу вимог КПК України вбачається, що зупинення досудового розслідування на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України допускається лише після повідомлення особі про підозру та за умови оголошення цієї особи вже після набуття статусу підозрюваного у розшук.
Водночас, для оголошення особи у розшук за ст.281 КПК України повинна існувати сукупність таких обставин як: набуття особою статусу підозрюваного, відсутність інформації щодо місцезнаходження підозрюваного чи перебування його за межами України, здійснення належного повідомлення підозрюваного про необхідність явки до прокурора чи слідчого, декілька (дві або більше) неявок підозрюваного без поважних, причин на такі виклики.
При цьому, навіть за наявності вищевказаних обставин, слідчий зобов`язаний виконати усі можливі та необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, в тому числі і для здійснення розшуку підозрюваного, і лише потім зупиняти досудове розслідування на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування вказані вище вимоги КПК України дотримані не були.
Таким чином, належного підтвердження отримання повідомлення про підозру від 31.08.2015 року безпосередньо ОСОБА_5 , членами його сім`ї чи іншими уповноваженими особами матеріали кримінального провадження не містять, а тому вважаю обґрунтованими мої доводи щодо не набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного.
Безпідставність посилань органу досудового розслідування на переховування ОСОБА_5 від слідства та суду підтверджується ідентичними рапортами ст. ДІМ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 від 20.08.2015 року, 24.08.2015 року та 2.09.2015 року, зі змісту яких вбачається, що органам досудового розслідування відомо про той факт, що « ОСОБА_5 за вказаної адресою ( АДРЕСА_1 ) не проживає тривалий час, приблизно 1 рік та його місце знаходження не відоме», а також «встановити місцезнаходження ОСОБА_5 та доставити його до СВ Білгород-Дністровського МВ ГУ МВС України в Одеській області не представилось можливим.»
Формальність вказаних рапортів підтверджується тим, що за вказаної адресою ( АДРЕСА_1 ) зареєстрована та мешкає матір ОСОБА_5 ОСОБА_9 , у якої ст. ДІМ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 не відібрав пояснення про місцезнаходження ії сина ОСОБА_5 .
Однак, за відсутності належних доказів здійснення викликів ОСОБА_5 до слідчого чи прокурора до моменту складання повідомлення про підозру 31.08.2015 року, посилання органу досудового слідства на умисність дій ОСОБА_5 щодо переховування від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності не мають достатнього підґрунтя.
Таким чином, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не набув статусу підозрюваного у спосіб, який передбачений КПК України.
Так, приписами ч.1 ст.278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ч.1 ст.111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Частиною 3 ст.111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ч.1 ст.135 глави 11 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
При цьому, згідно ч.1 ст.136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Відповідно до ч.4 ст.278 КПК України, дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Тобто, враховуючи відсилочні норми ст.278 КПК України на глави 6 та 11 КПК України, повідомлення про підозру має бути складено слідчим чи прокурором та в той же день вручене особі, відносно якої таке повідомлення складене, після чого особа вважається такою, що набула статусу підозрюваного.
У разі, якщо таке вручення повідомлення про підозру у день складення неможливе, воно має бути вручене у спосіб, який передбачений для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 135 КПК України) надіслано поштою.
При цьому, належним підтвердженням отримання повідомлення про підозру є саме розпис особи про отримання (ч.1 ст.136 КПК України).
Лише після розпису особи про отримання повідомлення про підозру слідчий, прокурор невідкладно вносять до ЄРДР відомості про дату, час повідомлення про підозру і правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа (ч.4 ст.278 КПК України).
Однак, вказаної вище послідовності процесуальних дій слідчим дотримано не було, а тому у слідчого чи прокурора були відсутні підстави для внесення до ЄРДР відомостей про повідомлення про підозру ОСОБА_5 та, відповідно, відомості про набуття ним статусу підозрюваного.
Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000071 слідчим та прокурором не добуто належних та достатніх доказів отримання ОСОБА_5 повідомлення про підозру від 30.08.2015 року.
Аналізуючи положення статей 280-281 КПК України про те, що оголошенню особи у розшук мають передувати такі обставини: 1) набуття особою статусу підозрюваного (вручення особі належним чином повідомлення про підозру);2) виклики слідчого чи прокурора, які особа вже в статусі підозрюваного належним чином (з дотриманням вимог ст. 135-136 КПК України);3) безпідставні (неодноразові) неявки підозрюваного на такі виклики.
Однак, на час винесення вказаної постанови про оголошення у розшук та зупинення кримінального провадження 22.09.2015 року, та на час винесення повідомлення про підозру від 31.08.2015 року, жодна із вказаних обставин не існувала, доказів протилежного слідчим та прокурором добуто не було.
Таким чином, ОСОБА_5 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, жодного разу слідчий чи прокурор не викликали ОСОБА_5 до оголошення його у розшук у вказаному кримінальному провадженні і у зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_5 безпідставно не з`являвся до слідчого чи прокурора.
Оголошення у розшук особи, яка не набула статусу підозрюваного є незаконним та таким, що суперечить вимогам КПК України.
Враховуючи вищевикладене та обставини щодо не набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного, відомостіщодо включення про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.377 та ч.4 ст.358 КК України підлягають виключенню з ЄРДР.
Згідно положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.63 Конституції України та ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У відповідності до принципів і засад, гарантованих ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, належного підтвердження отримання повідомлення про підозру від 30.08.2015 року безпосередньо ОСОБА_5 , членами його сім`ї чи іншими уповноваженими особами матеріали кримінального провадження не містять, а тому слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 щодо не набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може: скасувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язати припинити дію, зобов`язати вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.

Згідно із ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність даної скарги, оскільки слідчим у даному кримінальному провадженні було порушено передбачений КПК України порядок виклику осіб до органів досудового слідства, порядок повідомлення особі про підозру, порядок оголошення особи у розшук.
Вирішуючи вимоги скарги в частині зобов`язання вчинити певні дії суд враховує рекомендації викладенні в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» підготовлені Головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_10 та секретарем пленуму, суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_11 в якому, зокрема зазначено, що не відповідають вимогам процесуального законодавства ухвали слідчих суддів, якими за результатами розгляду скарг, пов`язаних з відмовою у вчиненні слідчих (розшукових) дій, приймається не конкретне рішення щодо зобов`язання вчинити слідчу (розшукову) дію, а, приймається абстрактне рішення. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання слідчого вчинити конкретні дії з метою належного захисту прав всіх осіб у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на дії слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в порядку ст.303 КПК України, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 303-305, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на дії слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області в порядку ст.303 КПК України задовольнити частково.

Повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 377 КК України від 31.09.2015 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

Повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 377 і ч. 4 ст. 358 КК України від 17.05.2016 року відносно ОСОБА_5 скасувати.

Зобов`язати Білгород-Дністровського місцевого прокурора, який є процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000071 від 22.07.2015 року, вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлень про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 377 і ч.4 ст. 358 КК України, а також відомостей, щодо набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного та відомостей про оголошення розшуку ОСОБА_5 .

В задоволенні решті вимог скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 27.03.2018 року о 09:50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1