АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1374/17 Справа № 205/744/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.
В обґрунтування ухвали судом зазначено, що правила, закріплені у ст.72 КК України, поширюються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, тоді як довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу як необґрунтовану у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року за № 838-VIII, та постановити нову ухвалу, якою у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення в строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у зарахуванні засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, неправильно розтлумачив положення статті 72 КК України та зміст Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», які не передбачають жодних обмежень для застосування його положень тільки на осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, а і поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги засудженого та просили її задовольнити, прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника та засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частиною третьою статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, в судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань.

Цих вимог кримінально-процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення особливо тяжких злочинів до покарання у виді довічного позбавлення волі.
30 січня 2017 року ОСОБА_7 в порядку виконання вироку, звернувся до місцевого суду з заявою про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.
Відповідно до матеріалів судового провадження 12 березня 2016 року засудженого ОСОБА_7 було повідомлено про розгляд його заяви 21 березня 2016 року. (а.с. 10) Інших повідомлень ОСОБА_7 про час розгляду справи матеріали не містять.
При цьому клопотання ОСОБА_7 було фактично розглянуто 08 червня 2017 року, про що засуджений, завчасно, в супереч вимогам ч. 8 ст. 135 КПК України, відповідно до якої особа має бути повідомленою про час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дня слухання справи, не повідомлявся.
Засуджений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду зазначив, що суд першої інстанції формально розглянув його заяву, не роз`яснив йому його права в тому числі і право мати захисника.
Статтею 345 КПК України встановлений порядок повідомлення про права і обов`язки, а саме судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, передбачені цим Кодексом.
Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.
Прослуховуванням носія інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, було встановлено, що вказані вимоги закону місцевим судом виконані не були.
У відповідності до статті 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Участь у кримінальному провадженні захисника підозрюваного, обвинуваченого, представника потерпілого не звужує процесуальних прав підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого.
При цьому, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Як визначив Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Мефта та інші проти Франції» (п. 40 рішення від 26 липня 2002 року), у справі «Фам Хоанг проти Франції» (п. 39 рішення від 25 вересня 1992 року) та у справі «Максименко проти України» (п. 32 рішення від 20 грудня 2011 року), гарантії забезпечення права на захист не припиняють своєї дії після закінчення провадження у суді першої інстанції. Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога.
Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Вказані порушення вимог кримінально - процесуального закону є істотними, які перешкоджали суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Виходячи з того, що обвинувачений безпідставно був обмежений у реалізації свого права на захист при проведенні судового засідання 08 червня 2017 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому постановлена ним ухвала з викладених вище підстав підлягає скасуванню.
Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4