Справа № 161/7392/17 Провадження №11-сс/773/562/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: повернення апеляційної скаргиДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги
08 грудня 2017 року місто Луцьк
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_2 , перевіривши апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучене 05.05.2017 у житлових та господарських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000028, а саме:

- 5 (п`ять) картонних коробок з цигарками різних марок в загальній кількості 2600 пачок з марками акцизного податку;

- алкогольні напої в кількості 252 пляшки різних брендів з марками акцизного податку;

- грошові кошти в сумі 109 580 грн.

05.12.2017 в Апеляційний суд Волинської області надійшли апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у яких вони просять вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке було вилучене 05.05.2017 під час обшуку. Зокрема, ОСОБА_3 просить відмовити прокурору в частині накладення арешту на 5 картонних коробок з цигарками різних марок в загальній кількості 2600 пачок з марками акцизного податку та алкогольні напої в кількості 252 пляшки різних брендів з марками акцизного податку, а ОСОБА_4 - в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 109 580 грн.

У своїх апеляційний скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що проведений обшук 05.05.2017 є незаконним, тому вилучене майно не може бути доказами в межах даного кримінального провадження. При проведенні обшуку у ОСОБА_4 вилучили особисті кошти в сумі 109 580 грн., а у ОСОБА_3 тютюнові та алкогольні вироби, які набуті на законних підставах в межах ведення господарської діяльності. Апелянти стверджують, що копію офіційного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді вони не отримували, вона відсутня також у Єдиному реєстрі судових рішень, що зумовило звернутись із заявою про повернення безпідставно вилученого майна. Із відповіді слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області, яку вони із захисником отримали 27.11.2017, дізнались, що вилучені грошові кошти, алкогольна та тютюнова продукція визнані речовими коштами у кримінальному провадженні № 000028 та на них накладено арешт ухвалою слідчого судді від 15.05.2017. Захисник ОСОБА_5 лише 27.11.2017 отримав копію оскаржуваної ухвали від слідчого, тому апелянти вважають, що вони не пропустили строк апеляційного оскарження, визначений законом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч.3 ст.395 цього Кодексу якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді більш ніж через шість місяців з дня її ухвалення, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пропустили строк апеляційного оскарження, передбачений ч.2,3 ст.395 КПК України, не зазначають будь-яких причин пропуску цього строку та не просять поновити даний строк апеляційного оскарження.

Згідно з п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як убачається із офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень України, оскаржувана ухвала слідчого судді наявна у даному реєстрі, вона надіслана судом 16.05.2017, оприлюднена 18.05.2017 і набрала законної сили.

Тому посилання апелянтів на те, що оскаржувана ухвала відсутня на сайті ЄДРСРУ, і вони не могли ознайомитись із її змістом, є безпідставними.

При цьому, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 цитують зміст оскаржуваної ухвали слідчого судді в своїх апеляційних скаргах.

Крім того, як ствердили в апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копію оскаржуваної ухвали слідчого судді вони не отримували, лише 27.11.2017 від захисника дізнались про зміст оскаржуваної ухвали.

Згідно з долученої до апеляційної скарги ОСОБА_3 копії відповіді старшого слідчого 2-го ВРКП ГУ ДФС у Волинській області від 16.11.2017 адвокату ОСОБА_5 , останньому дійсно надіслано копію оскаржуваної ухвали від 15.05.2017. Однак, даних про те, що адвокат ОСОБА_5 отримав зазначену копію судового рішення саме 27.11.2017 в додатках до апеляційних скарг немає.

Разом з тим, відсутні дані про те, що апелянти, знаючи про вилучені грошові кошти, алкогольні та тютюнові вироби в ході обшуку, протягом більше ніж шестимісячний строк з дати постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді особисто вживали заходи щодо отримання її копії.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З аналізу зазначених норм Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді з пропуском передбаченого Законом строку апеляційного оскарження, не зазначають причин пропуску цього строку, не просять поновити його, апеляційні скарги слід повернути апелянтам.

На підставі викладеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2017 року про накладення арешту на майно повернути апелянтам.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати особам, які подали апеляційні скарги.

Згідно з ч.7 ст.399 КПК України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Суддя Апеляційного суду
Волинської області ОСОБА_2