Справа № 214/3119/16-к
1-кп/214/93/18
У Х В А Л А

03 квітня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000433 від 20.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Головуючим суддею на обговорення учасників судового засідання поставлено питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до спливу двомісячного строку.
Прокурор у судовому засіданні просила міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , продовжити ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики, що дають достатньо підстав вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування зазначених ризиків прокурор вказав, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює, а також вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що є достатньою підставною для продовження строку тримання останнього під вартою.
Захисник ОСОБА_5 надав письмове клопотання до суду про зміну запобіжного заходу його підзахисному на заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та просив обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на тривалість розгляду вказаного кримінального провадження та на наявність тяжких хвороб, лікування яких недостатнє в умовах тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити. При цьому пояснив, що на даний час перебуває на лікуванні в Криворізькому протитуберкульозному диспансері під наглядом.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на два місяці, а також відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу виходячи з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, строком на два місяці, тобто до 16 лютого 2018 року.
Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, визначеного ухвалою суду від 08 лютого 2018 року.
В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Вимогами ч.1, 3 ст. 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
А ч.4 та ч. 5 цієї статті визначено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Отже, аналізуючи вимоги норм кримінального процесуального законодавства України, суд приходить до висновку, що вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження покладено на суд та вирішується воно відповідно до правил розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, враховуючи положення ч.5 ст. 199 КПК України.
Відповідно до вимог ч.1,4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Частиною першою та другою ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, прокурор повинен довести суду, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому навести обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При не доведенні прокурором вказаних обставин суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, внаслідок яких була спричинена майнова шкода потерпілим, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на час затримання ніде не працював, не має міцних соціальних зв`язків, що свідчить про наявність підстав вважати, що встановлені раніше ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме, наявність достатніх підстав вважати про можливість обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, не зменшилися.
При цьому судом встановлено, що складність справи та об`єм обвинувачення, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, не даю можливості закінчити розгляд кримінального провадження на час розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.
Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування, суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що прокурором доведені обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а отже наявні підстави та доцільність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком на два місяці.
Приходячи до такого висновку судом враховано позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, судом не приймаються посилання захисника ОСОБА_5 на тривалість судового розгляду та значний час перебування його підзахисного в умовах КУВП №3, оскільки вказані підстави не спростовують доведені прокурором та встановлені судом ризики, враховуючи, що на час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 отримує лікування в медичному відділі під наглядом, поза межами Криворізької установи виконання покарань №3.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176178, 183, 184, 331, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою задовольнити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, строком на два місяці, тобто до 01 червня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1