Дата документу Справа № 336/4184/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 336/4184/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/405/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянула 05 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2007 року за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки (постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 09.08.2007 року терміну випробування скасовано, звільнився 15.06.2009 року умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 22 дні);
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2010 року за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 187 ч. 1, ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі (звільнився 01.02.2016 року у зв`язку з відбуттям терміну покарання);
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вирок відносно якого не оскаржується.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2005 року за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 2, ст. 309 ч. 1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі (звільнився 13.08.2007 року у зв`язку з відбуттям покарання);
вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2012 року за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 187 ч. 2 з застосуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна (звільнився 31.12.2015 року у зв`язку з відбуттям покарання),
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Встановлені вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року обставини:
17 червня 2017 року приблизно о 12.30 годині ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючим повторно, перебуваючи у лісосмузі між вул. Чарівною та вул. Магістральною у м. Запоріжжя в районі кінцевої зупинки трамваю маршруту № 14, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, відкрито викрали у ОСОБА_8 належне останньому майно загальною вартістю 2247 гривень, а саме: сумку-борсетку чорного кольору, в якій знаходились гаманець, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , які не представляли матеріальної цінності, грошові кошти в сумі 1847 гривень, мобільний телефон Nokia RM 944 вартістю 200 гривень з сім картою оператора мобільного зв`язку Лайф, мобільний телефон Sigma ІP67 вартістю 200 гривень з карткою оператора мобільного зв`язку Київстар. В ході викрадення майна з метою перешкоджання можливому опору потерпілого ОСОБА_10 застосував до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме наніс один удар кулаком правої руки в область правої брови потерпілого, від якого останній впав на землю.
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року:
ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з дати фактичного затримання.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дати фактичного затримання.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вирок відносно ОСОБА_10 не оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає оскаржуваний вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає про неврахування неналежним чином судом тяжкість вчиненого злочину, роль кожного з обвинувачених при вчинені ними злочину, відношення ОСОБА_7 до скоєного, його молодий вік, неможливість молодим працездатним людям працевлаштуватися на роботу, відсутність тяжких наслідків та матеріальної шкоди від злочину. Вказує, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки та неофіційно працевлаштований. Крім того, не погоджується з обставиною щодо перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, яку суд визнав обтяжуючою, оскільки зі слів ОСОБА_7 , він випив лише пляшку пива, огляд ОСОБА_7 на предмет сп`яніння не проводилось, факт знаходження його у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, докази перебування ОСОБА_7 у стані сп`янінні під час скоєння ним кримінального правопорушення відсутні. Просить вирок змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання менш суворе, в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним, а апеляційну скаргу захисника такою, що не підлягає задоволенню через наявність обтяжуючих покарання обставин, відсутність дієвого каяття.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку, позицію потерпілого, який наполягав на покаранні за всією суворістю закону, що призначив суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіжа), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які досліджувалися у суді першої інстанції.
Зазначені висновки місцевого суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, а тому відповідно ч.1 ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду. Відтак, суд апеляційної інстанції не проводить їх детальний аналіз та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги, що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання.
Відносно судового рішення в частині виду та строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, то колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до положень ст.ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вказав визнання вини у скоєнні злочину.

Одночасно суд обґрунтовано встановив під час судового розглядута взяв до уваги і обтяжуючі вину ОСОБА_7 обставини, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та скоєння злочину щодо особи похилого віку, оскільки обвинувачені вказували на вжиття алкогольних напоїв безпосередньо перед вчиненням злочину, який мав місце по відношенню до потерпілого, якому виповнилось 78 років.
Крім того, призначаючи покарання, суд першої інстанції прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше неодноразово судимим за скоєння різноманітних злочинів проти власності, в тому числі і злочинів, поєднаних з застосуванням насильства, не одружений, не працює, не має неповнолітніх дітей на утриманні, новий злочин вчинив після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, що вказує на недоцільність зменшення розміру покарання, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України чи застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Стосовно відомостей щодо працевлаштованості ОСОБА_7 , про що зазначено в апеляційній скарзі, то вони ні чим не підтвердженні, отже не можуть бути прийняті до уваги.
Таким чином у суду першої інстанції були підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, визначений санкцією ч.2 ст. 186 КК України через неможливість у протилежному випадку досягнення мети покарання.

Наявність обставин щодо неодноразового притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, у сукупності з усіма обставинами скоєного злочину, що на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінкиОСОБА_7 , а також беручи до уваги вище наведені відомості відносно особистості обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається, не доклав зусиль для усунення наслідків скоєного, давали суду підстави для призначення покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Твердження захисника, викладені у апеляційній скарзі про відсутності тяжких наслідків, матеріальної шкоди від скоєного злочину та наявності стійких соціальних зв`язків в особі матері, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, способу його скоєння, не здатні спростувати висновок суду щодо реального призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у максимальній межі санкції ч.2 ст. 187 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначенеОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є домірним скоєному та особистості обвинуваченого, а тому вимоги, викладені в апеляційній скарзі захисника задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4