АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3016/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

власника майна, директора ТОВ «ВІНЛЕР ІНВЕСТ» ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора ТОВ «ВІНЛЕР ІНВЕСТ» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , та накладено арешт на видаткові операції з грошовими коштами, які знаходяться на поточних рахунках: № НОМЕР_1 (українська гривня з 09.02.2017 по теперішній час), № НОМЕР_2 (українська гривня з 09.02.2017 по теперішній час), в приміщенні Ф.РОЗРАХ. ЦЕНТР «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 320649), у зв`язку із чим з моменту оголошення ухвали суду, службовим особам банку припинено витратні операції по вказаним рахункам, за винятком видаткових операцій виключно до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів.

Цією ж ухвалою зобов`язано службових осіб Ф.РОЗРАХ. ЦЕНТР «ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» (МФО 320649) на момент оголошення ухвали надати в письмовому вигляді інформацію про залишок коштів на вищевказаних поточних рахунках із забороною розпоряджатися зазначеним майном.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у матеріалах кримінального провадження достатніх підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «ВІНЛЕР ІНВЕСТ» ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що товариство не має жодного відношення до даного кримінального провадження та компаній, які на думку сторони обвинувачення, причетні до кримінальних правопорушень у рамках даного провадження. Додає, що товариство є сумлінним платником податків та вказує, що станом на дату реєстрації кримінального провадження та дату подання клопотання факт ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах не знайшов свого підтвердження, а діяння не має ознак кримінального правопорушення.

Також апелянт вказує, що в рамках даного кримінального провадження не проводилось жодної слідчої дії, крім арешту вказаного майна, який паралізував роботу товариства та не дає можливості здійснювати поточну господарську діяльність.

Одночасно апелянт зазначає, що повний текст ухвали отримано апелянтом 22.05.2017 року, а тому саме з цієї дати необхідно рахувати строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга директора ТОВ «ВІНЛЕР ІНВЕСТ» ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна участі у судовому засіданні не приймав, копію оскаржуваної ухвали апелянтом отримано 22.05.2017 року, апеляційна скарга подана до суду 26.05.2017 року, п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 20 вересня 2017 року, про що надіслано повідомлення прокурору 11.09.2017 року, проте в судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Крім того, представник державного обвинувачення, будучи належно повідомленим, не прибув у судові засідання, які були призначені на 31.05.2017 р., 20.06.2017 р., 04.07.2017 р., 27.07.2017 р., 05.09.2017 р.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000053, відомості про яке 15.09.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на видаткові операції з грошовими коштами, які знаходяться на поточних рахунках Ф.РОЗРАХ. ЦЕНТР «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 320649), яке ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.
Як вбачається з матеріалів провадження,прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є відшкодування шкоди, пославшись при цьому на вимоги ст. 1172 ЦК України та ст.ст. 59,60, 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».
Проте, у відповідності до вимог КПК України, а саме п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна, що у цьому випадку не мало місця, а тому, враховуючи мотивування клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів необхідності накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Необхідним буде відмітити, що представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялось, що унеможливлює накладення арешту на майно з метою, передбаченою п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що слідчий суддя приймаючи оскаржуване рішення дійшов висновку про задоволення клопотання з метою забезпечення збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні, проте такої мети клопотання прокурора не містить, як і не містить посилань на визнання майна речовим доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, є передчасними.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу директора ТОВ «ВІНЛЕР ІНВЕСТ» ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 та накладено арешт на видаткові операції з грошовими коштами, які знаходяться на поточних рахунках: № НОМЕР_1 (українська гривня з 09.02.2017 по теперішній час), № НОМЕР_2 (українська гривня з 09.02.2017 по теперішній час), в приміщенні Ф.РОЗРАХ. ЦЕНТР «ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 320649), - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000053, відомості про яке 15.09.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4