АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1218/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/266/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду від 23 серпня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гусятинського районного суду від 23 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що передбачена ст.82 КК України обов`язкова підстава заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим ОСОБА_7 , на час звернення до суду з клопотанням, не виконана, що свідчить про не досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України- виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити подане ним клопотання, посилаючись на те, що суд першої інстанції виніс необ`єктивне рішення оскільки вважає, що згідно вимог ст. 81 КК України він має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах: засудженого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали подану апеляцію, просять її задовольнити, думку прокурора, яка вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.82 КК України підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений став на шлях виправлення та фактично відбув, в даному випадку, не менше двох третин призначеного строку покарання.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Таким чином, висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2004 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст. 15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.115, п.9 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі. Згідно із ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком місцевого суду Жидачівського району Львівської області від 27.06.2002 року і остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Гусятинського районного суду від 26.01.2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком апеляційного суду Львівської області від 21.06.2004 року, строк попереднього ув`язнення з 04.11.2003 року по 27.07.2004 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 04.11.2003 року, кінець строку відбування покарання 09.02.2018 року.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання- 04.11.2013 року.

Водночас, 07.11.2013 року рішенням постійно-діючої комісії Замкової ВК №58 Хмельницької області (протокол №21) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

13.02.2015 року постійно-діючою комісією державної установи Копичинська виправна колонія (№112) протокол №6, засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Як дослідив суд першої інстанції, ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжких злочинів, за час відбування покарання у Замковій ВК №58 Хмельницької області з 18.10.2004 по 17.11.2014 роки допустив тридцять дев`ять порушень встановленого порядку відбування покарання, з накладенням дисциплінарних стягнень, вісім разів поміщався в карцер та шість разів в ОК.

За час відбування покарання в Копичинській виправній колонії з 15.12.2014 року ОСОБА_7 три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз поміщався в ДІЗО.

Стягнення на даний час погашені.

Також, суд взяв до уваги, що засуджений за час відбування покарання мав три заохочення протягом періоду з 18.10.2004 року по 17.11.2014 року та два заохочення в період з 15.12.2014 року по 01.08.2017 року.

Крім того, з моменту прибуття в Копичинську виправну колонію (№112), а саме з 15.12.2014 року по 01.01.2016 року, на виробництво установи не виходив і з проханням забезпечити його роботою не звертався.

У 2016 році закінчив Копичинський навчальний центр при установі та здобув професію слюсар з ремонту автомобілів, Фізкультура і спорт.

При цьому, перед звернення з клопотанням, згідно з поданою заявою, наказом начальника установи №195 від 01.01.2016 року засуджений зарахований швейщиком лазні. Однак, на даний час на виробництві установи не працевлаштований та про забезпечення його роботою не звертався, хоча на виробництві установи є можливість забезпечити його роботою.

Згідно з ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів вважає, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, і суд першої інстанції, дотримавшись вимог закону, всебічно й повно дослідив особу засудженого, його поведінку за весь період відбуття покарання та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б свідчили про доведеність виправлення засудженого та передбачених законом підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді громадських робіт, а факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання, наявність п`яти заохочень за весь час відбування покарання, не є достатнім обґрунтуванням при вирішенні даного клопотання.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , оскільки в даному конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, так як поведінка засудженого повинна бути зразковою впродовж всього строку відбування покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду від 23 серпня 2017 року щодо нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2