Справа № 459/480/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1012/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2017 року відносно нього,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди, - ОСОБА_10 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25 листопада 2016 року близько 12 годин, перебуваючи поблизу вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , в якій проживають ОСОБА_9 та її чоловік - ОСОБА_10 , упевнившись, що у вказаному помешканні відсутні мешканці, вирішив таємно викрасти майно, наявне у даній квартирі.
Так, з метою особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, реалізовуючи свій прямий умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа проник в приміщення вказаної квартири, звідки таємно викрав планшет марки «Леново 60032», чорного кольору, вартістю 3 500 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілим ОСОБА_9 та її чоловіку - ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3 500 грн.
Викрадений планшет був повернутий потерпілим.
Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та його винуватість, просить змінити вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2017 року в частині пом`якшення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України три роки позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із встановленням іспитового терміну 1 рік.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник обвинуваченого покликається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не враховано всупереч п.п.1, 2 ч.1 ст.66, ч.2 ст.75 КК України те, що останній визнав свою вину у вчиненні злочину та активно сприяв його розкриттю, добровільно заявив при затриманні працівниками правоохоронного органу про місце вчинення викрадення планшета, добровільно відшкодував завдані збитки і видав планшет, який викрав, опору при затриманні не чинив, досудовому розслідуванню сприяв. Окрім цього, ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення не був судимий та стан здоров`я в останнього незадовільний.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог та вважає такі безпідставними, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правомірність кваліфікації його діянь за ч. 3 ст. 185 КК України ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обираючи підсудному покарання, суд виходить не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, неодружений, не маючий на утриманні будь-яких осіб, не працевлаштований.

Поряд з тим, висновки суду першої інстанції щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання, не відповідають фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_7 добровільно відшкодовано завдані збитки і все викрадене через добровільне сприяння з його боку повернуто, що відповідно ч.1 п.2 ст.66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Не прийнято до уваги судом та не надано належної оцінки тому, що під час досудового слідства ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та визнав вину у скоєному, добровільно заявив при затриманні працівниками правоохоронного органу про місце вчинення викраденого планшета, опору при затриманні не чинив та сприяв досудовому розслідуванню.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом покарання є надто суворим та за своєю сукупністю буде лише карою за вчинене кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно зі ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ураховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме ставлення до вчиненого, те, що він розкаюється, про що зазначав під час апеляційного розгляду, незадовільний стан його здоров`я, який хворіє на гепатит «С» та проходить власними коштами курс лікування в інфекційній лікарні, наявність обставин, які пом`якшують відповідно ст.66 КК України покарання, що визнаються колегією суддів, а саме відшкодування шкоди, розкаяння у вчиненому,активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реального відбування покарання, що є підставою прийняття рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та застосування ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду переконана, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі ч.1 п.1 ст.408 КПК України ухвалене судове рішення відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання підлягає до зміни, а визначене йому покарання пом`якшенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволити частково, вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 27 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного цим вироком, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4