АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0001840 відносно,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Екібастуз Павлодарської області Республіки Казахстан, громадянки України, не працюючої, не заміжньої, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2011 року за ч.2 ст. 186, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільненої від відбування покарання 18.04.2016 року умовно-достроково на 1 рік 28 днів,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком, приєднано частково не відбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року

та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 263 грн. 88 коп.

Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_6 будучи раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, 19.02.2017 року приблизно о 16 год. 15 хв., перебуваючи біля кафе «Електричка», розташованого за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, помітила раніше невідомих їй чоловіків у одного з яких, а саме у ОСОБА_7 впав на землю мобільний телефон, після чого обвинувачена ОСОБА_6 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, непомітно взяла правою рукою вказаний мобільний телефон марки «ZTE BLADE L5PLUS» і, поклавши його до кишені своєї куртки, покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 1418 гривень 33 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, просить суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст. 65, 66 КК України, врахувати її щире каяття, визнання вини, відшкодування шкоди потерпілому та наявність позитивної характеристики, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої і просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001840 та викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченої, яка повністю визнала себе винною у вчиненні інкримінованого злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченої, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, мотиви його вчинення та ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченої, яка раніше засуджувалась за злочини вчинені проти власності до покарання, в тому числі у виді позбавлення волі та знову вчинила злочин у період не відбутого покарання за попереднім вироком, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем відбуття покарання характеризується позитивно, щиро покаялася у скоєному та відшкодувала потерпілому заподіяну шкоду, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання та за відсутності обтяжуючих покарання обставин дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченої можливе лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, у відповідності зі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком суд частково приєднав не відбуте покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Отже, апеляційні посилання обвинуваченої ОСОБА_6 на те, що при призначенні їй покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував такі пом`якшуючі обставини, як визнання нею вини та щире каяття, позитивну характеристику та відшкодування шкоди потерпілому є безпідставними, оскільки всі ці обставини в повній мірі були враховані судом при ухваленні вироку.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду щодо ОСОБА_6 законним і обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке в повній мірі відповідає меті покарання, а відтак підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_6 призначеного покарання, про що зазначає обвинувачена у своїй апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 обвинуваченої у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3