490/6903/17 22.09.2017
н/п 1-кп/490/830/2017
Справа № 490/6903/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0000293 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Помічна, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в:
29 квітня 2016р. ОСОБА_3 уклав контракт строком на три роки з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. З того ж часу ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця, та розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №90 від 11.05.2016р. ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти 1-го батальону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №10 від 13.01.2017 ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу військової частини та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

Проте, у встановлений приписом час - 16.01.2017р. о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , будучі військовослужбовцем, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин до військової частини НОМЕР_2 та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

06.02.2017р. о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_2 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не з`явився вчасно у військову частину через затримку видачі йому грошового та речового атестату в стройовій частині військової частини НОМЕР_1 та знаходився за місцем свого проживання. До військової частини повернувся добровільно. У вчиненому правопорушенні щиро кається.
Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання суд в порядку ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого.

Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого.

Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. З урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого який раніше не судимий, учасник АТО та має статус учасника бойових дій, задовільно характеризується за місцем військової служби, одружений, має вагітну дружину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації і проживання, міцні соціальні зв`язки, приймаючи до уваги його відношення до вчиненого злочину, суд приходить до висновку про доцільність призначення покарання, необхідного і достатнього для виправлення у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 4 ст.407 КК України, оскільки саме це покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України, але відповідно до вимог ст. 75 КК України про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.

Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням іспитового строку, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений ОСОБА_3 заявили клопотання про застосування ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та просили звільнити обвинуваченого від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом брав безпосередню участь в АТО і має статус учасника бойових дій.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Відповідно до ст. 2 цього Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров,я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, статті 4 ЗУ " Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину за ч. 4 ст. 407 КК України який за класифікацією злочину є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому зрозумілі.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не обирався. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 371, 373- 376 КПК України, ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд -

У х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вороком покарання у зв`язку з амністією.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1