Справа № 645/1905/17
Провадження № 1-кп/645/126/18
У Х В А Л А
іменем України

02 лютого 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України,
встановив:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходяться кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, об`єднані на підставі ухвали суду від 14.09.2017 року.
У судовому засіданні захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд змінити міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт враховуючи,що тривалий час потерпілий в судове засідання не з`являється відпали ризики які обумовлюють обрання самої суворої міри запобіжного заходу.
Прокурор заперечив проти заявлених клопотань та просив суд відмовити в їх задоволенні.
Обвинувачені просили клопотання захисників задовольнити.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Суд, враховуючи, що на даний час обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особи обвинувачених.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 177, 183, 331 484-496 КПК України , суд,-
у х в а л и в:
В клопотанні захисника ОСОБА_5 про зміну міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 відмовити.
В клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя