ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 348/1754/17

Провадження № 1-кп/348/300/17

22 листопада 2017 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом №0000176 від 28.08.2017 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно- технічною освітою, неодруженого, на утриманні немає нікого, військовослужбовця, несудимого, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тривалістю понад один місяць.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

13.02.2017 ОСОБА_4 з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби на строк 6 (шість) місяців.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.03.2017 року № 76 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1-го гірсько-штурмового відділення 1-го гірсько-штурмового взводу 1-ої гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п. п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

22.05.2017 о 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.

28.08.2017 о 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 повернувся до військової частини НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад один місяць, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

28 серпня 2017 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 , якому на підставі ст.36 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.4 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме 3 (три) роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, розкаявся у вчиненому. Просить суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього в разі укладення угоди та виключні підстави оскарження вироку розуміє. Також просить звільнити його від відбуття призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій.

Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ним та підозрюваним ОСОБА_4 , призначити узгоджене сторонами покарання. Не заперечує щодо звільнення обвинуваченого від відбуття призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій.

Захисник просить про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором та підозрюваним та просить звільнити його від відбуття призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши сторонам наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену сторонами угоду слід затвердити, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин передбачений ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 і визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз.1, 3, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

Дана угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо змісту угоди про визнання винуватості. Обставин, які би перешкоджали затвердженню угоди - не встановлено.

Cудом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості за ч.4 ст.407 КК України, -оскільки обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тривалістю понад один місяць.

З врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпеки вчиненого, даних про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, злочин вчинив вперше, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується, а також двох і більше обставин, що помякшують його покарання, таких як щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, тому узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України до трьох роківа позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення відбування покаранння з іспитовим строком один рік буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Стаття 85 КК України передбачає, що на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

За ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року передбачено можливість звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким, однак брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення і отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 18.05.2016 року, копія якого долучена до матеріалів провадження.

Обставин, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Таким чином суд вважає, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.314, 373, 374, 475 КПК України, Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст.85, 86 КК України, ст.ст.1, 3-6, 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні», суд,
З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 28 серпня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, у виді трьох років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком - один рік.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1