Номер провадження: 11-кп/785/740/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003249 від 22.05.2016 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_11 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_14 на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 09.12.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, не маючий освіти, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 22.10.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 23.05.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст. 186 ч.2, 304 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч.5 КК України 09.03.2016 року на звільнений за відбуттям покарання.
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, не маючий освіти, не одружений, не працюючий; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Одеси, українець, громадянин України, не маючий освіти, не одружений, не працюючий, не навчається, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України йому призначено покарання у виді двох років позбавлення волі,-

встановив
Відповідно до вироку суду, 22.05.2016 року, приблизно о 00 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та неповнолітнім ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку №7-а, розташованому по вул. Махачкалинській в м. Одесі, діючи з корисливих мотивів, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, підійшли до раніше незнайомої їм ОСОБА_15 та застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, яке виразилося в тому, що неповнолітній ОСОБА_9 штовхнув потерпілу на землю та продовжуючи утримувати, закрив їй рота рукою, а в цей момент ОСОБА_8 шляхом ривку відкрито заволодів золотим ланцюжком з хрестиком загальною вагою 15 грамів вартістю 6000 гривень, ОСОБА_7 зірвав жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки «Aplle Iphone 6 S» вартістю 18000 гривень, паспорт на ім`я ОСОБА_15 , гаманець з грошовими коштами у розмірі 500 гривень та жіночі парфуми фірми «Емвей» вартістю 500 гривень, які належать потерпілій, після чого з місця скоєння злочину втекли, тим самим своїми діями спричинивши ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 25000 гривень.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації своїх дій, посилаючись на призначення йому досить суворого покарання, просить апеляційний суд призначити йому менш суворе покарання.

В мотивування своїх доводів обвинувачений послався на його щире каяття.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання - змінити, та призначити йому менш суворе покарання.

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації своїх дій, в апеляційній скарзі вказав, що вважає вирок відносно нього суворим та необґрунтованим та таким, який постановлений з порушенням норм кримінального процесуального закону.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи винуватість обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на призначення йому досить суворого покарання, просить апеляційний суд призначити її підзахисному покарання шляхом застосування дії ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В мотивування своїх доводів зазначає, що обвинувачений свою вину визнав частково, та вказує, що не домовлявся із іншими обвинуваченими на скоєння пограбування, насилля до потерпілої не здійснював, сумку не викрадав та ланцюжка не зривав.

Крім того захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Просить вирок відносно підзахисного ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити та застосувати до останнього дію ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

- прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_14 , не оспорюючи винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій, вказує, що зазначений вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину і особі засудженого через його м`якість.

Так, прокурор зазначає, що судом, обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання всупереч положень ст. 69 КК України та Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року.

В мотивування своєї апеляційної скарги прокурор вказує, що обставина, на підставі якої призначено покарання ОСОБА_9 , а саме скоєння злочину в неповнолітньому віці не може слугувати підставою для призначення останньому такого покарання, оскільки така міра покарання не сприятиме його виправленню і попередженню вчинення нових злочинів.

Просить вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним в інкримінованому йому злочині та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та просили пом`якшити призначене обвинуваченим покарання та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора місцевої прокуратури та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та адвоката; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, вивчивши характеризуючі особу обвинувачених дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягають з наступних підстав:
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі порушення в апеляціях питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та про скасування чи
зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших
підстав апеляційний суд за наявності до того підстав постановляє
вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких
погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідним рішення щодо апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 прийняти у вигляді ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданої обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисником обвинуваченого ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_11 апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість з наступних підстав.

Так, згідно вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково, не заперечував факту відкритого заволодіння ним сумочки потерпілої ОСОБА_15 з мобільним телефоном, паспортом та грошима, але пояснив, що він самостійно зірвав сумочку з плеча потерпілої, після чого побіг, а що відбувалось після чого та які дії при цьому вчинили обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_9 він не бачив. При цьому ніякого насильства до потерпілої ОСОБА_15 не вчиняв. В подальшому змінив пояснення та показав, що саме ОСОБА_9 повалив потерпілу на землю та зірвав сумку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 також часткового визнав свою провину у скоєнні злочину та спочатку пояснив, що саме ОСОБА_7 підбіг до потерпілої, зірвав з неї сумку та почав тікати, а вони побігли за ним. Заперечував застосування ними до потерпілої насильства. В подальшому, після допиту судом потерпілої ОСОБА_15 , свої покази змінив, визнав те, що саме він повалив потерпілу на землю та зірвав з неї золотий ланцюжок, а обвинувачений ОСОБА_7 зірвав з неї сумку. Наполягав на тому, що обвинувачений ОСОБА_9 нічого не робив, а до потерпілої насильство не застосовувалось, а їй лише затуляли рота.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав повністю і пояснив, що він дійсно разом з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходився на вулиці Махачкалинскій в м. Одесі, де ОСОБА_7 , несподівано для них, підбіг до незнайомої дівчини, зірвав з неї сумку та почав тікати, а він та ОСОБА_8 побігли за ним. Потім він побачив в сумці мобільний телефон, гроші та якісь документи. Стверджував, що ніяких дій не вчиняв і відношення до скоєння злочину не має.

Однак, незважаючи на часткове визнання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 своєї провини, а також повне невизнання своєї провину у скоєнні злочину обвинуваченим ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що провина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження під час судового засідання суду першої інстанції і підтверджується наступними доказами, які були досліджені судом.

Свідченнями потерпілої ОСОБА_15 , згідно яких, в день, час та місці визначеними в обвинувальному акті, вона поверталась додому, коли зустріла чотирьох молодих людей. Один з них підбіг до неї, повалив на землю, закрив рота рукою і продовжував так тримати, поки другий зірвав з її шиї золотий ланцюжок, а третій вирвав з рук сумку. Четвертий стояв осторонь, а потім вони разом втекли. За допомогою функції її мобільного телефону було встановлено місцезнаходження викрадачів, а саме обвинувачених, які сиділи біля школи та роздивлялись викрадене у неї майно, після чого їх затримали співробітники поліції. На впізнанні вона чітко вказала на чоловіка, який її утримував, поки інші двоє зривали сумку та золотий ланцюжок. Наполягала на тому, що злочин відносно неї скоювали всі обвинувачені, так як все сталося одночасно.

Допитаний судом свідок ОСОБА_18 показав суду, що разом з обвинуваченими знаходився на вулиці Махачкалинскій в м. Одесі, коли вони зустріли потерплу. Першим до неї підбіг обвинувачений ОСОБА_9 та повалив на землю, після чого вона почала кричати. Потім до неї підійшли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , але хто з них зривав з потерпілої ланцюжок і хто зривав сумку він не бачив, так як стояв осторонь і було темно. Коли всі почали тікати, то він побіг за ними. А потім побачив, що обвинувачені заволоділи майном потерпілої, а саме: сумкою з грошима, мобільним телефоном та документами, а також золотим ланцюжком. Йому віддали мобільний телефон щоб він його заховав, а через 5-7 хвилин їх затримали співробітники поліції і у нього знайшли викрадений телефон.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 показали суду, що вони є співробітниками поліції і в травні 2016 року були викликані на місце скоєння злочину, а саме пограбування дівчини. Коли вони прибули на місце, то брат дівчини, за допомогою мобільного телефону встановив місце знаходження мобільного телефону, якій у неї викрали і вони знайшли обвинувачених, які були неподалік. При цьому останні самі видали їм викрадені у потерпілої речи, а саме мобільний телефон, золотий ланцюжок, інше.

Вина обвинувачених підтверджується також іншими доказами дослідженими в судовому засіданні :

-протоколом огляду місця події від 22.05.2016 року;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання від 22.05.2016 року під час якого потерпіла ОСОБА_15 обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , як осіб, які відкрито заволоділи її майном.

-протоколами огляду речових доказів від 22.05.2016 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої,тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і чи повинні вони її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особи винних, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у в відповідності до вимог ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання і встановив, що такі обставини судом не встановлено, та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Як видно з поданої обвинуваченими та захисником апеляцій, останні не погоджуються з обраним районним судом видом покарання і просять зменшити призначений обвинуваченим районним судом строк покарання. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 посилається на необхідність врахування як пом`якшуючих покарання обставин: щирого каяття, обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі взагалі не вказав підстави для зменшення йому строку покарання, а його захисник ОСОБА_11 просила врахувати ступінь його участі у скоєнні злочину, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, доводи обвинувачених та захисника про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані районним судом, а посилання на щире каяття обвинувачених є безпідставним, так як вони свою провину повністю не визнали, що свідчить про відсутність каяття.

Посилання захисника ОСОБА_11 на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не вчиняв дій по насильству до потерпілої та заволодінню її майном спростовуються доказами, які наведені судом у вироку та даній ухвалі, оскільки встановлені районним судом обставини та дії кожного з обвинувачених під час вчинення відкритого викрадення майна потерпілої вказують на вчинення кримінального правопорушення у співучасті та завчасної домовленості обвинувачених на його вчинення між собою.

Дослідивши характеризуючі особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дані, апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченим, визначено в мінімальному розмірі, встановленому санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинувачених та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів, судимості не зняті і не погашені, знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

Крім того апеляційний суд вважає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних об`єктивних даних про можливість застосування відносно обвинувачених положень ст.69, 75 КК України та призначення їм більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції статті кримінального закону, за вчинення якого вони засуджені оскаржуваним вироком. Також з урахуванням у сукупності усіх даних про особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та встановлених обставин вчинення зазначеного злочину, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до них дії ст. 75 КК України та звільнення останніх від відбування покарання з випробуваннями та іспитовим строком.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особи обвинувачених, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів не можливе без їх ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 , призначене обвинуваченим покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинувачених даних та є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно них є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 09.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

У відповідності до положень ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення та перебування під вартою у строк покарання» за № 838-УІІІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк відбування покарання, час їх попереднього ув`язнення та перебування під вартою під час судового розгляду в період з 09.12.2016 року тобто з часу постановлення районним судом вироку відносно обвинувачених та по 13 жовтня 2017 року включно, тобто до постановлення апеляційним судом ухвали за результатами розгляду апеляційних скарг та вступу вироку відносно цих обвинувачених в законну силу, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4