Справа № 538/1742/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильки, Лохвицького району, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, працюючого ГПУ «Полтавагазвидобування», раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :
18 квітня 2016 року близько 14.00 год. в с. Сенча Лохвицького району Полтавської області на земельній ділянці ОСОБА_8 , поблизу земельної ділянки ОСОБА_6 , яка розташована по АДРЕСА_2 в ході сварки, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 , діючи умисно, правою рукою стиснутою в кулак, завдав удар ОСОБА_6 в область нижнього краю лівої гілки щелепи, від якого ОСОБА_6 впав на землю, чим спричинив ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції нижнього краю лівої гілки нижньої щелепи, яке згідно висновку судово медичної експертизи № 65 від 20.04.2016 року носить ознаки легкого тілесного ушкодження, що утворилося від дії твердого тупого предмету, яким могли бути пальці рук людини стиснуті в кулак.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 18.04.2016 року приблизно о 14 год. на огороді перебували він, його донька ОСОБА_8 , землевпорядник ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Вони знаходились на земельній ділянці його доньки ОСОБА_8 , а не ОСОБА_6 . У них із ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу нехватки землі ОСОБА_6 , вони вдвох лаялись, кричали один на одного, однак він ОСОБА_6 не штовхав і не бив. Його донька винесла Державний акт на землю, ОСОБА_6 вихопив його, а він забрав даний документ та передав його ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_6 бігав біля нього та падав на кукурудзиння. Крім цього, не бачив, щоб хтось бив ОСОБА_6 . Після цього він поїхав додому. Приблизно о 17-18 год. приїхав слідчий та сказав, щоб він показав руки і на телефоні показав синець ОСОБА_6 , згодом прийшов дільничний та відібрав пояснення. Пасинок ОСОБА_6 погрожував йому по телефону. Потерпілого ОСОБА_6 він знає давно, вони біля них три роки назад купили будинок і їх огороди межують приблизно 10 метрів та у них із ОСОБА_6 мається спір по межі.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що у квітні 2016 року стали змінювати межу в сторону зменшення його земельної ділянки. В той день 18 квітня 2016 року ОСОБА_7 не сподобалося, що він захотів подивитись його документи, а тому ОСОБА_7 під час виниклого між ними конфлікту вдарив його кулаком в обличчя, після чого він впав. Як він підвівся, то донька ОСОБА_7 . ОСОБА_8 тримала його, щоб більше не бив. ОСОБА_7 вдарив його правою рукою в щелепу один раз. Після чого він звернувся в поліцію. Документи із рук ОСОБА_7 він не виривав. Це відбувалось приблизно на земельній ділянці ОСОБА_8 ближче до земельної ділянки ОСОБА_10 . Там був він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Спільна межа з ОСОБА_7 проходить близько 10 метрів. ОСОБА_9 був поряд від них та на конфлікт не реагував. Він падав на рівну поверхню землі, головою об землю не бився. Також при цьому були присутні сусіди на ділянці Дугніста, його дружина та ОСОБА_11 , які стояли і це бачили, відстань була приблизно 50 метрів;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що дана подія відбувалась весною 2016 року. Вона на той час була на своєму огороді та бачила ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Побачила як ОСОБА_6 впав. Наступного дня у ОСОБА_6 бачила синяк, він сказав, що ОСОБА_7 його ударив кулаком в обличчя. Там на огороді ще були ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що в квітні 2016 року їй зорали її огород та вона була на ньому. Також там були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Вона бачила як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_6 один раз правою рукою в обличчя, після чого ОСОБА_6 впав. Через три дні вона бачила ОСОБА_6 і у нього був синяк на обличчі. Все це бачила також і ОСОБА_13 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 її чоловік. ОСОБА_7 їх сусід. ОСОБА_8 змінила межу із їх огородом, після чого ОСОБА_6 звернувся до землевпорядника для переобміру земельної ділянки. В квітні 2016 року вона почула крики сусідів: «Навіщо ти його б`єш». Там на огороді були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_6 . Вона вийшла і побачила, що її чоловік у грязі і у нього гуля на щоці була, після чого вона викликала поліцію. ОСОБА_7 приходив до них додому, однак вона сказала, що ніякого вибачення вчиненому не буде. Самого моменту удару вона не бачила. Все це відбувалось на земельній ділянці ОСОБА_8 ;

- рапортом оперативного чергового про первинний облік інформації, яка надійшла по телефону від 18.04.2016р., згідно якого у Лохвицькому ВП 18.04.2016р. о 16 год. 05 хв. зареєстровано заяву ОСОБА_15 , жительки с. Сенча по факту побиття її чоловіка (а.с. 157);

- заявою потерпілого ОСОБА_6 від 18.04.2016р. до Лохвицького ВП про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 18.04.2016р. о 15 год. спричинив йому тілесні ушкодження (а.с. 158);

- протоколом огляду місця події від 16.09.2016р., в ході якого ОСОБА_6 перебуваючи на доріжці, яка розмежовує його земельну ділянку та земельну ділянку ОСОБА_8 , вказав на місце на земельній ділянці ОСОБА_8 , де йому були спричинені тілесні ушкодження (а.с. 160-163);

- протоколом слідчого експерименту від 16.09.2016р., в ході якого потерпілий ОСОБА_6 на місці події розповів та показав, як саме йому завдав один удар кулаком правої руки ОСОБА_7 в область нижньої частини лівої щелепи (а.с. 167-175);

- протоколом слідчого експерименту від 27.09.2016р., в ході якого свідок ОСОБА_11 на місці події розповіла та показала, як саме ОСОБА_7 завдав один удар рукою в область обличчя ОСОБА_6 , від якого він упав, при цьому чи кулаком, чи долонею був нанесений удар, вона не пам`ятає (а.с. 179-181);

- висновком судово медичної експертизи від 20.04.2016р. №65, згідно якого у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції нижнього краю лівої гілки нижньої щелепи, яке могло утворитися в строк, близький до однієї доби до моменту початку проведення експертизи (19.04.2016р.) від дії тупого предмету, яким могли були пальці рук людини, стиснуті в кулак , або будь-який інший предмет з подібними характеристиками та носить ознаки легкого тілесного ушкодження (а.с. 165);

- висновком судово медичної експертизи від 21.09.2016р. №149, згідно якого показання, надані потерпілим ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту 16.09.2016р. відповідають об`єктивним судово медичним даним, отриманим під час проведення судово медичної експертизи ОСОБА_6 (а.с. 176-177);

- висновком судово медичної експертизи від 28.09.2016р. №163, згідно якого, показання, надані свідком ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту 27.09.2016р., не суперечать об`єктивним судово медичним даним щодо можливого механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , виявлених під час проведення судово медичної експертизи (а.с. 182-183);

- висновком судово медичної експертизи від 16.11.2016р. №191, згідно якого враховуючи анатомічну локалізацію та морфологічні характеристики виявленого на тілі ОСОБА_16 під час проведення його судово медичної експертизи тілесного ушкодження у вигляді синця в проекції нижнього краю лівої гілки нижньої щелепи, воно не могло утворитися за вказаного варіанта падіння ОСОБА_16 з висоти власного зросту як на рівну площину, так і на виступаючі предмети , зокрема у вигляді грудок землі огороду (а.с .184-185);

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив суд, що працює землевпорядником Сенчанської сільської ради. 18.04.2016 року по заяві ОСОБА_6 був викликаний для переобміру земельної ділянки. Під час цього на земельній ділянці ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 сварилися, кричали один на одного, вихоплювали один у одного документацію на землю. Він не бачив, щоб ОСОБА_7 бив ОСОБА_6 . Разом із тим бачив, як ОСОБА_6 підводився із землі на ноги після падіння;

Не визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому злочині, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, суд вважає, що по справі відсутні підстави вважати, що дане тілесне ушкодження, яке було виявлене у потерпілого ОСОБА_6 у вигляді синця в проекції нижнього краю лівої гілки нижньої щелепи, було отримане ним у інший час та за інших обставин, оскільки згідно висновку судово - медичної експертизи від 20.04.2016р. №65, у ОСОБА_6 було виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції нижнього краю лівої гілки нижньої щелепи, яке могло утворитися в строк, близький до однієї доби до моменту початку проведення експертизи (19.04.2016р.) від дії тупого предмету, яким могли були пальці рук людини, стиснуті в кулак.

Як вбачається із матеріалів справи, про факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_6 потерпілим та його дружиною ОСОБА_15 було зразу ж повідомлено ОСОБА_17 (а. с. 157-158).

При цьому в ході проведення судово медичних експертиз було встановлено, що показання, надані потерпілим ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту відповідають об`єктивним судово медичним даним отриманим під час проведення судово медичної експертизи ОСОБА_6 , також показання, надані свідком ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту не суперечать об`єктивним судово медичним даним щодо можливого механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , виявлених під час проведення судово медичної експертизи. Разом із тим свідок ОСОБА_11 не стверджувала, як зазначала сторона захисту про те, що ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_19 долонею руки, а зазначала, що обвинувачений вдарив потерпілого рукою в обличчя, при цьому вона не бачила точно чим саме був нанесений удар, кулаком чи долонею.

Судом встановлено, що удар ОСОБА_7 кулаком в область нижньої щелепи зліва був нанесений потерпілому ОСОБА_6 в той час, коли вони перебували на земельній ділянці ОСОБА_8 . Викладене підтвердили як потерпілий ОСОБА_6 , так і його дружина ОСОБА_15 . Також про те, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим відбувався на земельній ділянці ОСОБА_8 , підтверджували ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 16.09.2016р., в ході його проведення потерпілий ОСОБА_6 вказував на місце на земельній ділянці ОСОБА_8 , де йому були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Разом із тим, суд вважає, що уточнення в ході судового розгляду справи точного місця спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не є підставою для виправдання обвинуваченого, як на тому наполягала сторона захисту.

Оцінюючи показання допитаної по справі в якості свідка ОСОБА_8 в тій частині, що ОСОБА_7 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , суд оцінює критично та враховує, що свідок являється дочкою обвинуваченого.

Що стосується показань свідка ОСОБА_9 , то суд враховує, що свідок зазначив, що він бачив як ОСОБА_6 вже підводився на ноги, при цьому, як саме він падав, свідок не бачив. На той час свідок спілкувався по телефону і лише коли закінчив розмову побачив, як потерпілий підводиться.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що після подій , що мали місце 18.04.2016р. він їздив додому до потерпілого, однак той сказав, що заява піде далі.

Сторона захисту посилалася, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру взагалі.

Разом із тим, відповідно до ст. ст. 277, 278 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із повідомлення про підозру від 11.10.2016 року, підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник відмовилися від підписання повідомлення про підозру та його отримання. Викладене також підтверджується ДВД диском із відеозаписом процесуальної дії повідомлення про підозру, на якому зафіксовано, що слідчим було оголошено повідомлення про підозру підозрюваному ОСОБА_7 та він відмовився від підписання повідомлення про підозру та його отримання (а.с. 194-197).

Відповідно до ст.ст. 86-89 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Як вбачається із обвинувального акту, у ньому вказано, що 11.10.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Також в обвинувальному акті вказано, що його складено 23 листопада 2016 року та затверджено прокурором 23 листопада 2016 року.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає безпідставним клопотанням захисника щодо визнання всіх зібраних по справі доказів не допустимими, оскільки судом не встановлено щодо цього підстав.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого та вищезазначених свідків, які узгоджуються із висновками судово медичних експертиз та протоколами вищезазначених слідчих дій у сукупності.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_7 умисному легкому тілесному ушкодженні ОСОБА_6 , встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд не вбачає.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною справи, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки злочин ним було вчинено відносно потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Cуд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, особу винного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, одружений, має сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 189), висновок досудової доповіді відділу пробації (а.с. 143-145), вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України,
З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1