Справа № 343/1087/17
Провадження № 11-кп/779/400/2017
Категорія ч.1 ст.212 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000080 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 повернуто прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в обвинувальному акті викладені лише зміст встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній, без формулювання обвинувачення, що є порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та порушенням права на захист обвинуваченого. Крім того, суд першої інстанції вказав на порушення вимог ст.ст.22 ч.2, ст.94 ч.2 КПК України, оскільки при викладенні фактичних обставин слідчий посилається на докази з наведенням їхнього змісту, зокрема про отримання обвинуваченим підроблених накладних та видаткових накладних, а також незаконну реєстрацію фізичних осіб-підприємців, що є неприпустимим на даній стадії кримінального провадження, порушує принцип презумпції невинуватості та права на захист особи, якій висунуте обвинувачення. Також, суд першої інстанції послався на те, що при складанні обвинувального акта порушено вимоги ст. 91 ч.1 КПК України, оскільки у ньому не зазначено час, місце вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину та відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу злочину.

На вказану ухвалу суду старший прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Тому, вважає, що конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумніву, і твердження суду першої інстанції про відсутність формулювання обвинувачення ОСОБА_8 є необґрунтованими. Зазначає, що при складанні обвинувального обставини, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, викладено чітко і конкретно.

Також, вказує на неправильність твердження суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення посилається на накладні та видаткові накладні як на докази. Стверджує, що в обвинувальному акті зазначено посилання на вказані документи, з метою правильного викладення усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, і як доказ вони будуть досліджуватись під час судового розгляду в суді та їм буде надана належна правова оцінка.

Прокурор вважає надуманими посилання суду першої інстанції на обов`язковість зазначення правового статусу осіб-підприємців, зазначених в обвинувальному акті, оскільки нормами КПК України будь-яких обмежень з цього приводу не передбачено.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих в листі №223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», згідно яких суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він містить положення, що суперечать одне одному;містить недопустиму натуралізацію опису злочину; не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки. Зазначає, що таких порушень в даному обвинувальному акті не допущено.

Просить скасувати ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.07.2017 про повернення обвинувального акта по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 212 КК України та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити їх;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники заперечили проти поданої апеляційної скарги, вважають ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Зокрема, із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Даний принцип закріплений у підпункті "a" п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950р., ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто він має право знати у чому обвинувачується, а тому обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, їх правильне відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Неконкретність обвинувачення свідчить не тільки про формальне недотримання вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК ,а і дає підстави стверджувати про порушення права обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює скасування майбутніх судових рішень у даному кримінальному провадженні.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Описово-бланкетний характер диспозиції ст. 212 КК України вказує на необхідність у кожному конкретному випадку посилатись на відповідні положення податкового законодавства та вказувати норми закону, які свідчать про те, що обвинувачений являючись платником податків, не виконав певні обов`язки щодо строків та порядку сплати податкових платежів, що визначає зміст злочинних дій, спрямованих на ухилення від сплати податків.

Вимога конкретизації обвинувачення за умов нестабільності податкового законодавства передбачає необхідність вказувати, який саме нормативний акт був чинним на момент скоєння ухилення від сплати податкових платежів.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що діючи усупереч вимогам п.44.1, п.44.2 ст.44, п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, протягом 2013-2014 років умисно ухилився від сплати 674 923,27 грн. податку на прибуток підприємств, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах.

Таким чином , обвинувачення вказує які саме норми податкового законодавства були порушені обвинуваченим ОСОБА_8 , однак не розкриває їх зміст і не конкретизує які саме дії обвинуваченого не відповідали певним правовим нормам податкового законодавства.

Об`єктивна сторона злочину , передбаченого ст.212 КК України полягає в ухиленні від сплати податків, зборів, інших обов`язкових платежів, що входять до системи оподаткування, введені у встановленому законом порядку, якщо це діяння призвело до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що ухилявся від сплати податку на прибуток підприємств, шляхом заниження прибутку як об`єкта оподаткування включивши до податкових декларацій з податку на прибуток підприємства витрати на придбання деревини дуба за підробленими договорами з фіктивними підприємствами.

Колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті достатнє чітко конкретизовано обвинувачення в частині спрямованості умислу, способу ухилення від сплати податку та розміру заподіяної шкоди.

При цьому, зі змісту обвинувального акту вбачається, що вищевказаний злочин було закінчено, коли податкові декларації були підписані ОСОБА_8 та подані до Долинської оДПІ в Івано-Франківській області.

Однак, в обвинуваченні не вказано коли саме ОСОБА_8 подав податкові декларації до Долинської оДПІ в Івано-Франківській області, хоча ця обставина має істотне значення, оскільки зі змісту обвинувачення вбачається, що саме ці дії обвинуваченого призвели до злочинних наслідків.

Крім того, відповідно до диспозиції ст..212 КК України необхідно прийти до висновку, що ухилення від сплати податків вважається закінченим з наступного дня після настання строку, до якого мав бути сплачений податок, збір чи інший обов`язковий платіж, а коли закон пов`язує цей строк із виконанням певної дії, з моменту фактичного ухилення від їх сплати.

Однак, в обвинувальному акті на зазначено до якої дати повинен був бути сплачений податок на прибуток підприємства і з якого саме моменту до бюджету не надійшли кошти, які мали бути сплачені у строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством.

Крім того, колегія суддів вважає необхідне звернути увагу на те, що орган досудового розслідування не врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що ухилився від сплати податків за 2013-2014 роки, що вказує на те, що в обвинувачені фактично об`єднані два різні податкові періоди і свідчить про неконкретність обвинувачення та порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_11 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши порушення вимог ст. 291 КПК України, ухвалив правильне рішення про повернення обвинувального акту прокурору відповідно до вимог ст.314 КПК України.

За таких обставин, ухвала суду є законною та обґрунтованою і скасуванню не підлягає. Інших порушень закону, які б тягли за собою зміну чи скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 291, 376,404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5