Номер провадження: 11-сс/785/113/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0004758 від 01.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0004758 від 01.08.2015 року, та накладений арешт на транспортний засіб марки «RangeRover», кузов SALMF 13419А300053, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 та два ключі від вказаного автомобіля, який зареєстрований за ОСОБА_9 . Заборонено право користування, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що незастосування заборони на використання вказаного майна, може привести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню. При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя враховував: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На дану ухвалу ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та винести нову ухвалу, якою зобов`язати слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 невідкладно повернути йому вилучений у нього автомобіль марки «RangeRover», д/н НОМЕР_1 .

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт мотивує тим, що оскільки про день та місце розгляду клопотання слідчого ОСОБА_8 судом він не повідомлявся, участі у судовому засіданні не приймав, із змістом ухвали ознайомився лише 06.01.2018 року, то на його думку, він попустив строк на оскарження цієї ухвали з поважних причин та просить йому цей строк поновити.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 вказує, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в порушення встановленого КПК України строку, що залишилось поза увагою слідчого судді. Апелянт також вказує, що доцільність арешту майна за три роки з моменту вилучення автомобіля відпала, оскільки усі необхідні слідчі дії з ним за цей час повинні були бути проведені.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів доходить висновків про таке.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду клопотання слідчого про арешт майна, судовий розгляд клопотання відбувся без його участі, копія ухвали йому не направлялась та не вручалась, відомості про дату отримання ним копії постанови відсутні.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави піддавати сумніву поважність зазначених в апеляційній скарзі причин пропуску ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку про те, що зазначений строк вважається не пропущеним.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим, за погодженням з прокурором, під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, прокурором при складанні клопотання про накладення арешту на майно дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні зазначені усі необхідні відомості про майно, на яке належить накласти арешт, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

З матеріалів провадження вбачається, що Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004758, внесеному до ЄРДР 01.08.2015 року, за фактом затримання автомобілю марки «RangeRover», кузов SALMF 13419А300053, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 , при перевірці якого по реєстраційним облікам було встановлено, що він на території України не зареєстрований.

Згідно з матеріалами провадження, 30.07.2015 року співробітниками НДЕКЦ на спец майданчику №6 було проведене експертне дослідження номерів агрегатів затриманого транспортного засобу. Згідно висновку спеціаліста від 30.07.2015 року №16/185/1538/11 о/р було вcтановлено, що ідентифікаційний номер кузову змінений не в заводських умовах та встановлений первинний номер кузову зазначеного транспортного засобу, який значиться як: НОМЕР_2 .

Також з матеріалів провадження вбачається, що 17.11.2017 року слідчим була винесена постанова про визнання оглянутих предметів, а саме - автомобіля марки «RangeRover», кузов НОМЕР_3 , 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 , та двох автомобільних ключів від вказаного транспортного засобу, речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження №0004758, тобто дане майно відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

Таким чином, з матеріалів провадження вбачається, що майно, на яке слідчим суддею був накладений арешт, відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, може бути використане як доказ факту чиобставин, щовстановлюютьсяпід час кримінальногопровадження, бутиоб`єктомкримінальнопротиправнихдій, тому може бути визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Обґрунтованість необхідності накладення арешту на майно, наявність правових підстав застосування заходу забезпечення кримінального провадження та співрозмірність ступеню втручання у права особи, яка володіє таким майном, підтверджується долученими до клопотання слідчого матеріалами, зокрема - протоколом огляду місця події від 17.11.2017 року, постановою про долучення до кримінального провадження речових доказів від 17.11.2017 року, рапортом старшого інспектора з дізнання відділу ОМ ДТП, дізнання та розшуку ТЗ, що зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 31.07.2015 року, карткою угону, актом прийому затриманого транспортного засобу від 07.08.2014 року, висновком експертного дослідження №16/185/1538/11о/6 від 30.07.2015 року, заявою про вчинення злочину щодо ОСОБА_7 від 15.06.2016 року, копією листа Сектору Українського бюро Інтерполу ГУНП в Одеській обалсті від 25.04.2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що слідчий пропустив передбачений кримінальним процесуальним законом строк на звернення з клопотанням про арешт майна апеляційний суд визнає безпідставними, виходячи з такого.

Згідно з ч.5 ст.171 КПК України, клопотанняслідчого, прокурора про арешттимчасововилученого майна повинно бути подано не пізнішенаступногоробочого дня післявилучення майна, інакшемайномає бути негайно повернуто особі, у якоїйогобуловилучено.
Як вбачається з клопотання, згідно з дорученням начальника СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 17.11.2017 року проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчому ОСОБА_8 .

Цього ж дня, 17.11.2017 року (у п`ятницю) з 14.00 години до 15.00 години слідчим було проведено огляд місця події, в ході якого було вилучено автомобіль марки «RangeRover», кузов НОМЕР_3 , 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Після цього 20.11.2017 року (наступний робочий день після 17.11.2017 року) слідчий звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт вищевказаного автомобіля.

Таким чином строк на звернення з клопотанням про арешт майна слідчим пропущений не був.

Також апеляційний суд вважає, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна понад строки, передбачені ч.1 ст.172 КПК України, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ця обставина не входить до підстав зміни або скасування судового рішення, передбачених ст.ст. 409-412 КПК України.

Необґрунтованими апеляційний суд також вважає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є добросовісним користувачем автомобіля, тому на дане майно не може бути накладений арешт, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки згідно з положеннями ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 399, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2017 року, якою накладено арешт на транспортний засіб марки «RangeRover», кузов SALMF НОМЕР_4 , 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 та два ключі від вказаного автомобіляу кримінальному провадженні №0004758 внесеному до ЄРДР 01.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4