Справа № 487/6213/17
Провадження № 1-кс/487/1755/17
У Х В А Л А
Іменем України

30.11.2017 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого - ОСОБА_3 , власника майна - ОСОБА_4 , іншого власника майна - ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0004479 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
28.11.2017 року слідчий Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «BMW 745і», чорного кольору, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберігання на території Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, який належить ОСОБА_4 , та передати на зберігання на штрафмайданчик Південної міжрегіональної філії ДП «Інформресурс», розташоване за адресою: с. Шевченкове, Вітовського району Миколаївської області.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вказаний автомобіль є об`єктом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди.

В судовому засіданні слідчий доводи клопотання підтримала, просила задовольнити клопотання.

Власник майна ОСОБА_4 та інший власник майна в судовому засіданні заперечували проти клопотання, посилаючись на те, що відсутня необхідність у арешті автомобілю та він не містить на собі слідів кримінального правопорушення. Просили відмовити в задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення слідчого, власника майна, іншого власника майна, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004479 за ознаками ст. 356 КК України, яке було розпочато за заявою ОСОБА_4 про вжиття заходів до свого чоловіка ОСОБА_7 , який без її дозволу взяв автомобіль матки БМВ чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 та не повернув.

Згідно даних технічного паспорту НОМЕР_2 автомобіль марки «BMW 745і», чорного кольору, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 .

01.12.2016 р. ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_5 видана довіреність на користування, експлуатацію та розпорядження автомобілем «BMW 745і», чорного кольору, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

27.11.2017 р. співробітниками патрульної поліції біля посту в с. Коблево Березанського району Миколаївської області був зупинений автомобіль «BMW 745і», чорного кольору, 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , та в подальшому вилучено слідчим та доставлено на територію Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, із змісту клопотання, матеріалів провадження, як і доводів, висловлених слідчим в судовому засіданні, встановлено, що органом досудового слідства не доведено, що автомобіль, належний ОСОБА_4 про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КПК України, зокрема: не обґрунтовано в достатній мірі, що він є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення він на собі зберіг, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім тих, що вже були отримані під час проведення його огляду.
На думку слідчого судді, не доведено органом досудового слідства і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Крім того, не містять матеріали провадження і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
За такого, слідчий суддя вважає, що існує можливість без накладення арешту на вище вказаний транспортний засіб, провести всі слідчі дії під час досудового слідства та судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а клопотання слідчого, обґрунтовано лише загальними судженнями про те, що автомобіль відповідає ознакам речового доказу без ретельної перевірки на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Також необхідно зазначити, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Проте такого в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0004479 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1