Справа № 467/1485/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.12.2017 року смт. Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 від 24 травня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт № 0000186 від 24 травня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі цього обвинувального акта, посилаючись на те, що він відповідає вимогам закону, справа підсудна Арбузинському районному суду Миколаївської області і підстав для закриття провадження на даному етапі немає.

Захисник обвинуваченої заперечив проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, вказав суду, на не відповідність кваліфікації дій обвинуваченої встановленим досудовим розслідуванням фактичним обставинам зокрема, в частині зазначення особи, яка має право посвідчувати документ.

Обвинувачена підтримала позицію свого захисника.

Представник потерпілого в судовому засіданні вказував на неповноту викладу фактичних обставин і заперечував проти призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Заслухавши позиції сторони обвинувачення та захисту, перевіривши обвинувальний акт на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд зробив наступні висновки.

Згідно вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 статті 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Статтею 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Так, як слідує з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, 08 червня 2006 року у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на підроблення офіційного документу договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , з метою його подальшого використання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 08 червня 2006 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, перебуваючи у приміщенні Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка, пров. Каштановий, 12, отримала бланк договору купівлі-продажу житлового будинку про те, що ОСОБА_7 продав, а вона купила житловий будинок за ціною 56 500,00 грн., після чого поставила свій підпис в графі «Покупець», а невстановлена особа виконала підпис та рукописний текст від імені потерпілого в графі «Продавець». В подальшому цей договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та за зареєстрований у реєстрі за № 1315.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001 року) як підроблення іншого документа, який посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення.

Зокрема, згідно встановлених фактичних обставин правопорушення у обвинуваченої ОСОБА_4 виник умисел на підроблення офіційного документа договору купівлі-продажу житлового будинку, в той час як її дії кваліфіковано, як підроблення іншого документа.

Крім того, відповідно до викладу фактичних обставин, договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_8 , однак дії обвинуваченої кваліфіковано як підроблення іншого документа, який посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином підприємцем, приватний нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право посвідчувати такі документи.

В судовому засіданні прокурор пояснив суду, що дії обвинуваченої кваліфіковано як підроблення іншого документа, який посвідчується приватним нотаріусом, однак в подальшому, після звернення на дану обставину захисником, вказав на те, що підроблений обвинуваченою документ посвідчується особою, яка має право посвідчувати такі документи, а тому її дії кваліфіковано саме так.

Вказане суд вважає невизначеністю позиції прокурора при висуненні обвинувачення ОСОБА_4 в частині кваліфікації її дій.

Окрім цього, у викладеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення зазначено, що підроблення іншого документа надає права, однак виклад фактичних обставин правопорушення, з урахуванням того, що предметом даного злочину є документ, який надає права, не містить вказівки на те, які саме права надає підроблений обвинуваченою документ, тобто договір купівлі-продажу.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що напевне це право власності на житловий будинок, але, враховуючи те, що дана обставина впливає на кваліфікацію правопорушення, зміст цього права або ж обсяг та перелік цих прав, має бути зазначений в обвинувальному акті.

Більш того, згідно із доктриною кримінального права, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України, характеризується прямим умислом і спеціальною метою використання підробленого документа. Мета використання підробленого документа, у даному, конкретному випадку, означає бажання винного набути певних прав.

Однак, в обвинувальному акті не вказано мету і мотив вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, які є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони злочину.

Твердження прокурора про те, що в обвинувальному акті вказано про реалізацію обвинуваченої її злочинного умислу, суд вважає неспроможним, оскільки сама по собі лише вказівка на наявність злочинного умислу, не розкриває ні мети, ні мотиву вчинення кримінального правопорушення (злочину).

При цьому, суд наголошує, що формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, не дає можливості усунути розбіжності, що мають місце при викладі фактичних обставин та правової кваліфікації даного кримінального правопорушення.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 91 КПК України обставинами, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед іншого, є:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч.1 ст. 92 КПК України).

За вимогами кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Таким чином, обвинувачений має право знати, у чому він обвинувачується, а тому обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність обвинувального акта порушує право особи на захист, що прямо суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак такі дані в повній мірі не відображені ні у викладених фактичних обставинах, які сторона обвинувачення вважає встановленими, ні у формулюванні висунутого обвинувачення, що суперечить вимогам закону та практиці Європейського суду з прав людини. При цьому виклад фактичних обставин суперечить правовій кваліфікації дій обвинуваченої.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).
За такого, суд констатує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 від 24 травня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, однозначно не відповідає вимогам КПК України.

За таких умов, враховуючи положення ч.1 ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, сукупність виявлених судом недоліків обвинувального акта позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, а його невідповідність вимогам закону порушує право обвинуваченої на ефективний захист від пред`явленого обвинувачення, а тому обвинувальний акт на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для виконання вимог кримінального процесуального закону України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-2, 314, 369, 370, 376 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 від 24 травня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України - повернути прокурору Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для усунення виявлених недоліків у розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1