Дата документу Справа № 320/13/17-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1197/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/13/17-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.121 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004594, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, працюючого сторожем в Мелітопольській ЗОШ № 24, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
встановила:
вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, якщо він протягом 3 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покладено на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 30.08.2016 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_8 , знаходячись перед воротами домоволодіння АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно групою осіб, без попередньої змови з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на ґрунті раптово виниклої внаслідок сварки особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , удвох по черзі, діючи кожен самостійно, завдали велику кількість ударів руками і ногами по голові, тулубу і кінцівкам потерпілого, частина з яких не менше трьох, прийшлась в голову ОСОБА_10 , заподіявши тим самим йому тілесні ушкодження: синець правого плеча, садна обох ліктьових суглобів, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, а також внутрішньочерепна травма: крововилив під тверду мозкову оболонку зліва, обширний крововилив під м`які мозкові оболонки по всій поверхні лівої півкулі головного мозку, вогнища забиття речовини лівої тім`яної частки і лівої лобно-скроневої області, синці правого ока, правої вушної раковини і правої завушної області, крововиливи в м`які тканини обох очниць, правої завушної області голови, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

08.09.2016 року, о 00 годині 30 хвилин у реанімаційному відділенні Комунальної установи Територіального медичного об`єднання Мелітопольської міської багатопрофільної лікарні інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги Мелітопольської міської ради Запорізької області, за адресою: м. Мелітополь, пр. Б. Хмельницького, 46 від внутрішньочерепної травми, що виразилася крововиливами під оболонки в тканину головного мозку і ускладнилася набряком, дислокацією головного мозку настала смерть потерпілого ОСОБА_10 . Тим самим, внаслідок вищевказаних самостійних злочинних дій ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_10 було умисно спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини події, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та правильність кваліфікації, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Зазначає, що суд, хоч і зазначив про наявність обставини, яка обтяжує покарання, але при призначенні покарання залишив поза увагою те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує його суспільну небезпечність. Крім того, судом при винесенні вироку зазначено, що враховується його поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, а саме надання матеріальної допомоги дружині загиблого. Одночасно з цим, зауважує, що після спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ані ОСОБА_11 , ані ОСОБА_8 медичної допомоги йому не надали, заходів щодо виклику швидкої не вживали, що у сукупності призвело до різкого погіршення стану потерпілого та його загибелі. Не дивлячись на зазначені обставини, судом застосовано положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, вважає, що при винесенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 75 КК України, оскільки судом не оцінені в сукупності наведені вище обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у вигляді загибелі людини. При винесенні вироку судом не зазначено, які саме обставини стали підставою для застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

В запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, його захисника та потерпілу, які заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили вирок місцевого суду залишити без змін; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у спеціальних медичних закладах не перебуває, має міцні соціальні зв`язки (одружений, на утриманні є неповнолітня дитина), має постійне місце реєстрації, проживання і роботи, де характеризується виключно позитивно.

Обставинами, що пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав те, що він раніше не судимий, вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, своїми правдивими показами сприяв встановленню істини, щиро покаявся, повністю відшкодував завдану шкоду.
Обставиною, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Вказані обставини у своїй сукупності, при призначенні судом обвинуваченому покарання, на переконання колегії суддів, були підставою для застосування положень ст. 69 КК України і призначення покарання нижче мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений на надав медичної допомоги і не викликав «швидку» після вчиненого кримінального правопорушення, були прийняті судом до уваги, з урахуванням встановлених обставин, а саме те, що він на той час не усвідомлював наслідків скоєного, адже потерпілий, сам бився, після бійки значний час був при тямі, повертався за своїм телефоном, тощо, і сукупності всіх обставин, які, у тому числі, вплинули на відповідні висновки суду, та їм була надана належна оцінка.

Інші встановлені обставини, роль обвинуваченого у вчиненому (серед співучасників: діяв без попередньої змови, наніс менше ударів, ніж особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та неможливістю точно встановити від дій кого саме було спричинено тяжке тілесне ушкодження (внутрішньочерепна травма), від якого настала смерть потерпілого), поведінка самого потерпілого під час конфлікту (перебував в стані алкогольного сп`яніння, брав участь у бійці), поведінка обвинуваченого після того, як йому стало відомо про наслідки скоєного (вживав дії щодо допомоги потерпілій і її дитині, не переховувався від правоохоронних органів), а також позиція потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, відомостями про особу обвинуваченого, який має позитивні характеристики і міцні соціальні зв`язки, на переконання колегії суддів, давали підстави суду першої інстанції застосувати положення ст. 69 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Доводи прокурора на предмет того, що при винесенні вироку судом не зазначено, які саме обставини стали підставою для застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, є слушними, однак, з огляду на принцип верховенства права, вони не можуть бути підставою для скасування прийнятого судом рішення, оскільки призначене покарання видається цілком справедливим.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_8 , а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на нього обов`язків, за законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст. 65, 69 КК України. Підстав вважати призначене обвинуваченому остаточне покарання надто м`яким, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4