Ухвала
Іменем України
02 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 369/2832/16-к

Провадження № 51-4385ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року, щодо ОСОБА_4
встановив:
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скарги подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, така особа, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування судового рішення, та які, на її думку, були допущені судом при винесенні судового рішення, і навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати положення ч. 1 ст. 433 КПК, якою передбачені межі перегляду кримінального провадження судом касаційної інстанції. Так, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте, наведених положень процесуального закону не дотримано, оскільки у поданій скарзі прокурора не міститься належного обґрунтування необхідності скасування ухвали апеляційного суду на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412, 413, 419 цього Кодексу.
Слід зазначити, що касаційна скарга прокурора є суперечливою. Так, за змістом скарги прокурор по суті зазначає про необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції в частині перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 1 ст. 190 КК, вказує на необхідність його скасування, при цьому не порушує питання про перевірку у касаційному порядку вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 , а зазначає вимогу про скасування лише ухвали суду апеляційної інстанції.

Також, окрім вищенаведеного, обґрунтування касаційної скарги прокурора зводиться до надання ним власної оцінки доказам та заперечень правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї висуваються за законом, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд,
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3