У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 161 000 200 060 75 від 02 червня 2016 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокурору,
за участі прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 161 000 200 060 75 від 02 червня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокурору.
На обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що обвинувальний акт у
даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки, як було з`ясовано у судовому засіданні, в обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_13 відсутній паспорт громадянина України чи іншої держави, що посвідчував би їх особу, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити особу вказаних обвинувачених, перевірити їх анкетні дані, які вказані в обвинувальному акті, а також пересвідчитись у тому, що обвинувачення висунуте саме тим особам, що вчинили кримінальне правопорушення.
Також, суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування не було зазначено дійсне місце проживання ОСОБА_6 , оскільки під час досудового розслідування, у порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, встановлення достовірності зазначених відомостей здійснено не було.
Зазначено в ухвалі і про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не володіють українською мовою, однак, під час досудового розслідування, зокрема, на час повідомлення особі про підозру та вручення обвинувального акта, перекладач не залучався, що є грубим порушенням кримінального процесуального законодавства.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані недоліки обвинувального акта унеможливлюють призначення судового розгляду у розумні строки та ухвалення законного вироку будь-якого виду, у зв`язку з чим і повернув вказаний обвинувальний акт з додатками прокурору.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та повернути обвинувальний акт до Дарницького районного суду м. Києва на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор стверджує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому зазначені необхідні відомості, а саме: викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, та, крім іншого, з урахуванням, що обвинувачені не володіють мовою судочинства, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування перекладено на російську мову уповноваженим перекладачем, скріплений підписом та печаткою.
Крім того прокурор зазначає і про те, що повернення обвинувального акта з підстав неналежності, на думку суду, документів, що підтверджують особи обвинувачених, - не відповідає вимогам КПК України, оскільки ані слідчий, ані прокурор не можуть нести відповідальність за той факт, що особи обвинувачених не отримували паспорт.
Також прокурор вказує, що обвинувачена ОСОБА_6 у ході досудового розслідування викликалась до слідчого чи прокурора за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Вокзальна, 8, і зміна нею місця проживання під час підготовчого судового засідання свідчить тільки про ухилення останньої від суду, що є підставою для оголошення її у розшук, а не для повернення обвинувального акта.
На переконання прокурора, є неприпустимим і проведення підготовчого судового засідання не тільки без участі обвинуваченої ОСОБА_6 , але і потерпілої ОСОБА_14 , оскільки позбавляє учасників судового провадження висловити свою думку щодо можливості призначення провадження до судового розгляду.
Також судом першої інстанції під час ухвалення рішення про повернення прокурору обвинувального акта не дотримано вимог ст. 314 КПК України, відповідно до яких під час підготовчого судового засідання вирішуються питання щодо можливості призначення судового розгляду та питання, пов`язані з підготовкою до нього, а суд першої інстанції, як вказано в апеляційній скарзі, вдався до оцінки фактичних обставин кримінальних правопорушень та до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні і не можуть бути підставами для повернення обвинувального акта прокурору.
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_14 про день, час та місце розгляду провадження повідомлялися у спосіб, передбачений Главою 11 КПК України, за місцем проживання, який вказаний в обвинувальному акті.
Потерпіла ОСОБА_14 повідомлення про розгляд провадження 15 січня 2018 року отримала 30 грудня 2017 року.
Її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Повідомлення обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як і копії ухвал про відкриття провадження та призначення апеляційного розгляду, а також копії апеляційної скарги прокурора, повернулися до суду апеляційної інстанції за закінчення встановленого терміну їх зберігання.
Як пояснив у судовому засіданні захисник ОСОБА_10 у нього відсутній зв`язок з підзахисною ОСОБА_6 .
Не виходить на зв`язок з захисником ОСОБА_11 обвинувачена ОСОБА_7 , а з захисником ОСОБА_12 - обвинувачена ОСОБА_8 .
Колегія суддів, вислухавши думку сторони захисту про можливість розгляду провадження у відсутність обвинувачених та думку прокурора, який проти цього не заперечував, прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги про повернення обвинувального акта прокурору у відсутність обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення захисників, які заперечували проти апеляційних вимог прокурора, вважаючи рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору з підстав, викладених в ухвалі суду, законним та обгрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Як указують приписи ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити обов`язкові відомості, перелік яких є вичерпним.
Зокрема, обвинувальний акт, згідно з положеннями п. 2 вказаної норми закону, повинен містити анкетні відомості обвинуваченого, у тому числі місце проживання обвинуваченого.
Однак, дана вимога закону органом досудового розслідування не виконана.
Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 начебто проживали за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 - АДРЕСА_2 .
Проте, органом досудового розслідування не встановлювалося, на яких підставах вони там проживали чи перебували, як і інші дані щодо їх реєстрації чи місць проживання, що, у подальшому, призвело до того, що на виклики, у тому числі до суду першої і апеляційної інстанцій, за вказаними адресами - вони не з`являлися і повідомлення поверталися без їх вручення адресатам, а тому слід прийти до висновку, що органом досудового розслідування, у порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, не було встановлено дійсне місце проживання чи перебування кожної з обвинувачених.
Зокрема, місцем проживання ОСОБА_6 в обвинувальному акті зазначена адреса: АДРЕСА_1 , яка фактично була адресою місця перебування ОСОБА_7 на час досудового розслідування, як на тому наголосив в судовому засіданні захисник ОСОБА_10 , що не спростовано матеріалами провадження.

При цьому, в обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_13 відсутній паспорт громадянина України чи іншої держави, що посвідчував би їх особу, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити особу вказаних обвинувачених, за наявності їх в судовому засіданні, у тому числі за відсутності і інших відомостей, що підтверджують їх особу, як-то: форма № 1, довідка про звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_13 , інші документи, які б могли вказати на особу обвинувачених, щоб пересвідчитись, що обвинувачення висунуте саме тим особам, що вчинили кримінальне правопорушення.
Збирання будь-яких документів, що посвідчують особу обвинувачених і є завданням слідчого, прокурора у кримінальному провадженні.

Вірно судом першої інстанції зроблені висновки і про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не володіють українською мовою, якою ведеться провадження, однак, під час досудового розслідування, зокрема, на час вручення обвинувального акта перекладач не залучався і копія обвинувального акта мовою, якою володіє кожна з обвинувачених, останнім не вручалася.

Дані висновки можна зробити з того, що обвинувальний акт складений і затверджений 30 березня 2017 року, як і переклад його на російську мову, що містить оригінали підписів слідчого та прокурора від 30 березня 2017 року, проте, він наданий прокурором лише в судовому засіданні 23 червня 2017 року.
Інших даних щодо виготовлення та вручення перекладу обвинувального акта - не має.
При цьому, на переконання колегії суддів, обвинувальний акт, що містить оригінали підписів слідчого, прокурора не може бути визнаний його перекладом.
Відповідно до розписок обвинувачених та захисників, останнім був вручений обвинувальний акт саме на українській мові, що узгоджується з кількістю аркушів акта, які вказані у розписці - 8, тоді як переклад складається з 6 аркушів.
Навіть за умови, що здійснено належний переклад обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування на російську мову, сама по собі їх наявність в матеріалах провадження, не вказує на їх вручення обвинуваченим та захисникам при направленні провадження до суду чи тих обставин, чому слідчий не викликав, зокрема ОСОБА_6 за адресою, яка вказана в обвинувальному акті, та не вручив обвинувальний акт російською мовою 30 березня 2017 року.
За позицією захисника ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції, обвинуваченій ОСОБА_6 копія обвинувального акта вручалася у його відсутність, скоріше за все українською мовою, оскільки перекладу обвинувального акта на російську мову на той час не було.
Дана позиція була виказана і іншими захисниками у провадженні.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо неможливості проведення підготовчого судового засідання у відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_14 , оскільки потерпіла була належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, під час якого 27 квітня 2017 року вона просила в подальшому його проводити за її відсутності (а.п. 41).
Що ж стосується обвинуваченої ОСОБА_6 , то суд першої інстанції вживав заходи про її повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження, у тому числі і шляхом надання судом 23 червня 2017 року доручення Дарницькому УП ГУ НП України в м. Києві (а.п. 73), яке залишилося без виконання, оскільки місцезнаходження та місце проживання ОСОБА_6 встановити не вдалося, з внесенням її даних до ІАС Армор-сторожева картка (а.п. 77).
У який ще спосіб, на переконання прокурора, суд першої інстанції повинен був повідомити ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду провадження з апеляційної скарги прокурора не вбачається.
Не вказав на заходи, що підлягали застосуванню судом, і прокурор в суді апеляційної інстанції.
Є безґрунтовними і доводи апеляційної скарги прокурора щодо недотримання судом першої інстанції вимог ст. 314 КПК України, оскільки, у відповідності до п. 3 ч. 3 вказаного закону, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема приписам ч. 2 ст. 291 КПК України, а само по собі посилання прокурора на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому зазначені необхідні відомості, а саме: викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення - не вказують, що органом досудового розслідування дотримані положення кримінального процесуального закону, які дають підстави вважати можливим призначення обвинувального акта до розгляду.
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону, повернувши його прокурору у відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
За наведеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 161 000 200 060 75 від 02 червня 2016 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, повернуто прокурору - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3