Справа № 545/63/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" листопада 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000304 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно зі ст. 89
КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
у с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_6 близько 18.00 год. 11.09.2016 року, перебуваючи поряд з домогосподарством по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар рукою, стиснутою в кулак, по обличчю, внаслідок чого останній впав, після чого продовжив наносити удари руками, зігнутими в кулак, та ногами по голові та ОСОБА_7 , заподівши йому тілесні ушкодження у вигляді перелому правого передпліччя, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1610 від 10.11.2016 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та забійної рани голови, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синець лівого плеча, який оцінюється як легке тілесне ушкодження.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю та підтвердив як факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, так і обставини скоєного. Щиро розкаюється у вчиненому та просить суворо його не карати та не позбавляти волі. Цивільний позов визнав частково(у розмірі 10 000 грн.).

Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується зібраними по справі доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, які узгоджуються між собою.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що ввечері 11.09.2016 року сидів на лавочці біля свого подвір`я по АДРЕСА_2 . Повз нього проходив ОСОБА_6 , та простягнув йому руку для привітання. Оскільки той перебував у стані сп`яніння, він відвернувся і не подав руки. ОСОБА_6 пішов, а згодом повернувся і почав з`ясовувати, чому він не подав йому руку, а потім ударив кулаком по голові. Від удару впав та втратив свідомість, коли отямився, побачив ОСОБА_6 , який бив його руками та ногами в різні частини тіла. Внаслідок отриманих травм тривалий час лікувався.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ввечері 11.09.2016 року її чоловік ОСОБА_7 пас біля двору качок. Раптом почула крик чоловіка, коли вибігла, побачила, що той лежить на землі, а ОСОБА_6 наносить йому удари по голові та тулубу. Вона відштовхнула ОСОБА_6 , підняла чоловіка і вони викликали поліцію та «швидку». У цей час ОСОБА_6 почав тікати і вони пішли слідом, щоб затримати його до приїзду поліції.

Свідок ОСОБА_9 показав, що восени2016 року ввечері повернувся додому і побачив, що ОСОБА_6 у дворі ОСОБА_10 та його дружина утримують за руки. У ОСОБА_10 над бровою була гематома. Вони повідомили, що викликали поліцію і тримають ОСОБА_6 , щоб не втік.

Також вина обвинуваченого повністю підтверджується:
-даними додаткового висновку судово-медичної експертизи № 1610 від 10.11.2016 року, згідно з яким ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому правого передпліччя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та забійної рани голови, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синець лівого плеча, який оцінюється як легке тілесне ушкодження(а.с.73-74);
-даними протоколу слідчого експерименту з додатками від 19.09.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з додатками, згідно з яким останній продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , що, відповідно до додаткового висновку судово-медичної експертизи №1610 від 10.11.2016 року, не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого(а.с.55-58, 73-74);
-даними протоколу слідчого експерименту з додатками від 22.11.2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_6 з додатками, згідно з яким останній продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , що, відповідно до додаткового висновку судово-медичної експертизи №1887 від 22.12.2016 року, загалом не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, але входять в протиріччя щодо механізму утворення тілесних ушкоджень в ділянці правого передпліччя ( а.с.63-67, 69-70);
-випискою з медичної карти від 15.09.2016 року, згідно з якою ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні у 1-й міській клінічній лікарні з 11.09.2016 року по 15.09.2016 року із діагнозом: ЗЧМТ (10.09.2016). Струс головного мозку. Закритий перелом н/3

-правої ліктьової кістки. Забійна рана правої надбрівної дуги. Правобічна пара орбітальна гематома(а.с.54).

Суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною вищенаведеними доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

При цьому суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_11 та не бере їх до уваги, оскільки вони протирічать іншим доказам по справі, в т. ч. і поясненням обвинуваченого ОСОБА_6 .

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України - як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Суд враховує, що вчинене обвинуваченим правопорушення є середньої тяжкості, характеристику та стан його здоров`я, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Виходячи з положень статті 65 КК України, беручи до уваги матеріали досудової доповіді, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі у межах санкції статті.

Беручи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до нього положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.
Обвинувачений працездатний, примусового лікування не потребує.

Під час судового засідання обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Захисник клопотання підтримала.

Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування до обвинуваченого акту амністії, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Статтею 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили осіб, не позбавленних батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Зі свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років, та відносно нього обвинувачений не позбавлений батьківських прав.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 не відноситься до категорії тих осіб, до яких згідно ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» або ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується.

За таких обставин суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставі акту про амністію.

По справі потерпілим заявлений цивільний позов про відшкодування завданої йому моральної шкоди в сумі 40 000 грн.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 128, 129 КПК України, статтями 23, 1166, 1167 та 1190 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» та Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що потерпілому завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, була завдана шкода його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, а саме 20 000 грн.

Речових доказів і судових витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.374-376 КПК України,

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 статті 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі.

Цивільний позов задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 30 днів з моменту проголошення.
Суддя: ОСОБА_1