Справа № 183/4011/17
№ 1-кп/183/874/17
В И Р О К
іменем України
28 грудня 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000178 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе, Таджикістан, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді водія гранатометника взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, у званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.04.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 30.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано 2 місяці позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.04.2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці;

- 24.03.2016 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання даного покарання покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці. Відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№26),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
Наказом №73 від 04 квітня 2014 року командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) військовослужбовця за призовом по мобілізації старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія - гранатометника взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Однак, 09 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , без поважних причин самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження в органи військового чи цивільного управління не повідомляв. 04 червня 2015 року старшого солдата ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України та в подальшому Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська відносно старшого солдата ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого старший солдат ОСОБА_4 був позбавлений можливості самостійно повернутись до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, у період з 09 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував за межами розташування військової частини до 04 червня 2015 року, і його дії кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини справи не оспорює. Показав, що з квітня 2014 року проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . Приймав участь в антитерористичній операції на Сході України, посвідчення учасника бойових дій немає. 09.02.2015 року самовільно залишив військову частину через сімейні обставини. 04.06.2015 року його було затримано та взято під варту за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. У скоєному щиро кається. Просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскілька має на утриманні двох малолітніх дітей, є учасником АТО та хворіє на тяжку хворобу.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів. Обвинувачений приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, перебуває на обліку центру СНІДу м. Дніпро з діагнозом ВІЛ-інфекція, кл. ст. ІІ, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008, 2011 років народження. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, враховуючи вказані вище обставини, тяжкість вчиненого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк. Саме таке покарання, на думку суду, буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи те, що вказаний злочин був вчинений ОСОБА_4 до постановлення попереднього вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.03.2016 року, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань.

Розглядаючи питання щодо застосування до ОСОБА_4 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд враховує наступне.

Згідно ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07.09.2017 року набув чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року (надалі Закон).

Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі, передбачених п. «в» зазначеної ст. 1 Закону не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами, а також п. «г» ст. 1 Закону зокрема яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано хворими на СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ).
Також, згідно ст. 2 Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Однак, згідно ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується, зокрема, до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

Згідно з п. «в» ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 має дві непогашені і не зняті у встановленому законом порядку судимості за вчинення тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 186 КК України, за які засуджувався вироками Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.04.2015 року та 30.07.2015 року.

Отже, з огляду на зазначене, підстав для застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2016 році» суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.03.2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
З урахуванням вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.07.2015 року строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 04 червня 2015 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1