11-кп/775/504/2017(м)
263/4249/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі кримінальне провадження № 0000864 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горняк Селидівського району Донецької області, громадянина України, судимого: 1) 1) 20 березня 1991 року Першотравневим районним судом Донецької області за ч.1 ст.140, ст.46-1 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з відстрочкою виконання вироку на строк 2 роки; 2) 26 вересня 1991 року Київським районним судом м.Донецька за ч.2 ст.141, ст.43 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, 3) 11 лютого 1999 року Селидівським міським судом Донецької області за ч.3 ст.140 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна; 4) 16 липня 1999 року Кіровським районним судом м.Донецька за ч.1 ст.206, ч.3 ст.42 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна; 5) 30 січня 2003 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.152, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області віл 03 березня 2005 року вирок в частині засудження за ч.3 ст.152 КК України скасовано, в іншій частині вирок залишено без змін; 6) 08 липня 2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 351,84 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18 лютого 2017 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, діючи умисно, повторно, таємно від потерпілого, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, біля зупинки громадського транспорту «1000 дрібниць» по пр. Мира, 102 в Центральному районі м. Маріуполя, після конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , який стався за декілька хвилин до цього, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , та почав перевіряти вміст його кишень. Після цього ОСОБА_6 помітив на землі мобільний телефон «Bravis», імей: НОМЕР_1 , чорно-сірого кольору, який випав з кишені потерпілого ОСОБА_7 , підібрав його із місця скоєння злочину втік, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 186,67 грн.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, призначивши йому покарання з застосуванням вимог ст.ст.75,76 КК України. Зазначає, що при вирішенні цього питання суд не надав належної оцінки тим обставинам, що шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, він в повній мірі відшкодував потерпілому, який не має до нього жодних претензій, вину у скоєному визнав в повному обсязі, щиро покаявся, за станом здоров`я є інвалідом III групи та з 2000 року хворіє на туберкульоз. Вказані обставини, на його думку, дають усі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Також просить зарахувати за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції закону, що діяла на той час, в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги та пом`якшення покарання обвинуваченому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 такий вид покарання, як позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції правильно врахував ті обставини, що останній неодноразово судимий, в тому числі й за корисливі злочини проти власності, знову вчинив аналогічний злочин середньої тяжкості, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження та вироку суду, що було також предметом дослідження під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєнні злочину, відшкодував завдану шкоду потерпілому, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, сам він є інвалідом 3 групи у зв`язку з ампутацією кисті правої руки, хворіє на туберкульоз, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, однак вони у своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно знижують ступінь суспільної небезпеки як вчиненого злочину, так і самої особи обвинуваченого ОСОБА_6 , свідчать про можливість призначення покарання останньому у виді позбавлення волі в більш меншому розмірі, а саме, на строк один рік, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, буде відповідати ст.ст.50,65 КК України та принципам індивідуалізації покарання. А тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині заслуговують на увагу, а вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі ст.ст.408,414 КПК України.

Що стосується вимог апеляційної скарги про можливість звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, то вони не є слушними з огляду на дані про особу обвинуваченого та його схильність до вчинення злочинів певної спрямованості.

Також колегія суддів звертає увагу, на те, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції зарахував в строк відбування покарання строк перебування його під вартою відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції 2015 року ) з моменту затримання по 21 червня 2017 року.

Однак, закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року втратив чинність 20 червня 2017 року, тому застосування цієї норми можливо тільки з 18 березня 2017 року по 20 червня 2017 року, відповідно. З цих же підстав вимоги апелянта про застосування цієї норми до моменту набрання вироком законної сили є безпідставними.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або інших змін вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 18 березня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області