У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2017 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0010539 від 26 липня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 363 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
27 вересня 2017 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично належала боржнику ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що до до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві надійшло повідомлення відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області про порушення правил експлуатації автоматизованих систем, що заподіяло значну шкоду.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до договору іпотеки № 1893, виданого 18.06.2007 укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Універсальний», 21.09.2007 внесено відомості про накладення заборони на відчуження нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження №19639970.

26.03.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області без належних підстав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про припинення обтяження та зняття заборони на нерухоме майно боржника.

Крім того, відповідно до договору іпотеки № 3007, виданого 21.09.2007 укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Універсальний», 21.09.2007 внесено відомості про накладення заборони на відчуження нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження №19639973.

26.03.2017 державним виконавцем Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області без належних підстав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про припинення обтяження та зняття заборони на нерухоме майно боржника.

Допитаний в ході досудового розслідування начальник Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області показав, що ним було сформовано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника згідно якої була відсутня інформація щодо заборони на нерухоме майно боржника ОСОБА_5 , яка повинна бути внесена до цих реєстрів на підставі договору іпотеки, зокрема і запису №19639970 та №19639973 щодо реєстрації обтяження, а саме: арешту квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що невстановлена досудовим розслідуванням особа, порушуючи правила експлуатації автоматизованих систем, вчинила дії, спрямовані на вилучення запису про обтяження майна на об`єкти нерухомого майна: - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Зняття заборон на вищевказане майно призвело до подальшого вчинення правочинів, спрямованих на відчуження шляхом переєрестрації майна на користь третіх осіб.

В ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

Постановою органу досудового розслідування від 20.09.2017 об`єкти нерухомого майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , визнані речовим доказом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою арешту вищевказаного нерухомого майна є збереження речових доказів та належне проведення оціночно - будівельної експертизи, а також подальше можливе відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення отриманої неправомірної вигоди.

Вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, з метою забезпечення даного арешту, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання проводиться без повідомлення та участі власників майна.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вислухавши думку слідчого, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, слідчим доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 363 КК України, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, арешт зазначеного майна у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які фактично належали боржнику ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично належала боржнику ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1