УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 713/258/17
провадження № 51-4201ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000566 про обвинувачення
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бережонка, Вижницького району Чернівецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Суть питання
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся з касаційною скаргою, в якій просить постановлені щодо нього судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга повинна відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення.
Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 26 лютого 2018 року встановив, що його скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно якого в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Верховний Суд звертав увагу засудженого на те, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також було зазначено, що посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при винесенні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому Верховним Судом було зауважено, що касаційна скарга засудженого містила посилання на неповноту судового розгляду, непогодження з наданою оцінкою доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Перевіривши повторно подану скаргу ОСОБА_4 , Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений вказані в ухвалі касаційного суду від 26 лютого 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Однак, у повторно поданій касаційній скарзі засуджений, порушуючи питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень, знову обмежився лише формальними вказівками на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального та процесуального закону. При цьому, як і в попередній касаційній скарзі, ОСОБА_4 так і не конкретизував, як допущені, на його думку, апеляційним судом порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду касаційним судом, згідно з ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 КПК.
Водночас Верховний Суд звертає увагу засудженого на те, що з огляду на принцип диспозитивності суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами (ч. 3 ст. 26 КПК).
Засуджений в касаційній скарзі не зазначив, чи ставились стороною захисту перед судами першої та апеляційної інстанцій питання щодо допущення, на його думку, під час досудового розслідування порушення його права на захист та недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого, на які він посилається в касаційній скарзі. Це позбавляє Верховний Суд можливості оцінити дотримання цими судами вимог КПК під час вирішення відповідних питань.
При цьому засуджений, вказуючи у касаційній скарзі на незаконність протоколу слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_5 , фактично ставить питання про його дослідження Верховним Судом як доказу та надання цьому протоколу оцінки на предмет його достовірності, що, як вже зазначалось, в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд повторно зазначає, що судові рішення в суді касаційної інстанції переглядаються в межах касаційної скарги, тому відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги засудженого без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК.
Стаття 436 КПК визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК, у повторно поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Враховуючи викладене, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами повернути останньому.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3