Справа №295/3183/18

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000006 від 14.01.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 407 ч.3 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст.ст. 11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, 16 грудня 2014 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , після чого обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 07 березня 2018 року.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст. 407 ч.3 КК України, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

07 березня 2018 року прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 підставі ст. ст. 468,469,472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_5 добровільно, без примусу та тиску в повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України. Крім того, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. ст. 69,53 КК України, у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15300 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та підтримав угоду, укладену між ним та прокурором про визнання винуватості.

Захисник в судовому засіданні угоду, укладену між прокурором та його підзахисним підтримав, просить її затвердити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, який згідно ч.3 ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені п.1-4 ч.4 ст. 474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконанням обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, встановлені фактичні підстави для визнання винуватості.

Процесуальні та речові докази у провадженні відсутні.

Відсутні підстави для обрання запобіжногого заходу.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 375, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду від 07 березня 2018 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України і призначити йому покарання за цим законом, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 15300 (п`ятнадцять тисяч триста) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1