Справа № 732/320/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/820/2017
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, раніше судимого :

- вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівка, Донецької області від 13.03.1997 року за ст. 140 ч. 3, ст. 206 ч. 2, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівка, Донецької області від 31.07.2003 року за ст. 141 ч. 2, ст. 140 ч. 2, ст. 142 ч. 3 , ст. 141 ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), ст. 185 ч. 3, ст. 15, ст. 185 ч. 3 КК України (в редакції 2001 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівка Донецької області від 23.12.2010 року за ст. 152 ч. 3, ст. 121 ч. 1, ст. 70 КК України (в редакції 2001 року) до 12 років позбавлення волі; без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 6 (шість) місяців.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні в сумі 527,76 грн., пов`язані з проведенням в ході досудового розслідування судової експертизи.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.01.2017 року, близько 17 години, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, з метою вчинення крадіжки, через незамкнені двері проник до будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав чавунну плиту у зборі з кільцями, розміром 75х45х1,5 см., бувшу у використанні, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи № 50 від 16 січня 2017 року становить 410,00 грн., чавунний колісник з груби, розміром 30х20 см., бувший у використанні, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 50 від 16 січня 2017 року становить 123,33 грн., чавунні дверцята топки груби, розміром 28х28 см., бувші у використанні, вартість яких згідно висновку товарознавчої експертизи № 50 від 16 січня 2017 року становить 140,00 грн. та чавунні дверцята, розміром 26х16 см., бувші у використанні, вартість яких згідно висновку товарознавчої експертизи № 50 від 16 січня 2017 року становить 83,33 грн., а також полімерний мішок, бувший у використанні, вартість якого згідно довідки, виданої Городнянським районним заготівельно-виробничим об`єднанням (райкоопзаготпромом) районної спілки споживчих товариств становить 3 грн., які належать ОСОБА_9 , чим завдав останній матеріальних збитків на загальну суму 759,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. А також просить виключити із мотивувальної частини вироку посилання на наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , „активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна потерпілій, відсутність цивільного позову потерпілої, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, не оспорюючи обставини злочину, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого. Вказує, що судом безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України, оскільки, на переконання прокурора, судом не в повній мірі проаналізовано та надано оцінку даним, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема наявність у нього трьох непогашених судимостей за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, обтяжуючої вину обставини рецидив злочину, негативні характеристики обвинуваченого за місцем проживання, те, що він ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, що, на переконання прокурора, вказує на стійке небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення та дає підстави обрати йому покарання у виді позбавлення волі на більший строк, в межах санкції статті без застосування ст. 69 КК України.

Крім того, прокурор зазначає, що судом безпідставно враховано пом`якшуючими вину обставинами активне сприяння розкриттю злочину, оскільки таке має місце у разі надання особою органам дізнання або досудового розслідування будь-якої допомоги у встановленні невідомих обставин; повернення викраденого майна потерпілій, на його переконання, має місце у разі добровільності таких дій, що з боку обвинуваченого не було вчинено; відсутність цивільного позову потерпілої також вважає безпідставним, оскільки таке право залишається за потерпілою у порядку цивільного судочинства, разом з тим вказує, що потерпіла у судовому засіданні заявляла, що потребує відновлення пічного опалення будинку, яке було втрачено від дій обвинуваченого; а вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вважає необґрунтованим, а заявленим обвинуваченим у судовому засіданні з метою уникнення відповідальності.

Обвинуваченим також подано апеляційну скаргу, в якій останній, не заперечуючи вини, обставин вчиненого та призначеного судом покарання, просить звільнити його з-під варти, оскільки на його утриманні знаходиться малолітня дитина та заперечує проти апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити вимоги поданої ним апеляційної скарги та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_6 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що як доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так і доводи обвинуваченого стосовно суворості покарання не знаходять свого підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, спосіб викрадення, кількість та вартість викраденого, наслідки, що настали від кримінального правопорушення, повернення викраденого майна потерпілій, відсутність цивільного позову потерпілої до обвинуваченого, але наявність у ОСОБА_9 претензій в частині не відновлення обвинуваченим розламаної груби, думку потерпілої по справі ОСОБА_9 , озвучену в судовому засіданні, яка просила суд обвинуваченого суворо не карати, особу винного - його вік, сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, освіту, стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проживання, дані щодо притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, а також те, що останній раніше судимий та судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку.

Прийнята судом до уваги і інформація, яка міститься у досудовій доповіді орган пробації про обвинуваченого ОСОБА_6 , який на підставі наявної у них інформації вважав, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або ж обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.

Разом з тим, судом першої інстанції було прийнято до уваги і те, що обвинуваченим, як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні було надано змістовні, повні та правдиві показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які повністю викривають його у вчиненому, те, що він добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю злочину та з`ясуванню обставин його вчинення, щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм діям та висловив готовність нести покарання, все викрадене майно повернуто потерпілій, остання з цивільним позовом до обвинуваченого не зверталась з огляду на те, що на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не працював та стабільних заробітків не мав, через відсутність паспорта був позбавлений можливості офіційно працевлаштуватись, маючи на утриманні вагітну цивільну дружину, яка перебувала в пологовому будинку, не мав можливості придбати їй продукти харчування, що і спонукало його до вчинення даного кримінального правопорушення, та цілком обґрунтовано визнав такі обставини пом`якшуючими та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 та дало суду обґрунтовані підстави призначити останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту.

Перевіряючи доводи прокурора стосовно рішення суду першої інстанції з питання покарання винного, колегія суддів ураховує наступне.

Статтею ст. 50 КК України передбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд має призначати покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливе.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався згаданих загальних засад призначення покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також наявність обставини, які пом`якшують покарання, та обставину, що його обтяжує рецидив злочинів та призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень. Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, які пом`якшують покарання винуватого, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та у сукупності з його поведінкою під час розслідування злочину та у суді, а також критичною оцінкою своїх дій, вказують на можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а доводи прокурора про м`якість призначеного покарання через безпідставне, на його думку, застосування положень ст. 69 КК України знаходить безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, дійсно класифікується, як тяжкий, про що наголошує у своїй апеляційній скарзі прокурор, обґрунтовуючи тим самим свої доводи про м`якість призначеного судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Проте, колегія суддів вважає, що сам по собі цей факт у даному конкретному провадженні не є достатнім для визнання вироку суду в частині застосування судом положень ст. 69 КК України незаконним, оскільки на ступінь тяжкості злочину впливають і інші фактори та обставини, які встановив суд. Зокрема те, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, критично їх оцінив, визнав вину, щиро розкаявся, на що суд першої інстанції вірно послався у вироку.

Крім того, прокурор просить виключити із мотивувальної частини вироку посилання на „повернення викраденого майна потерпілій, посилаючись при цьому на відсутність добровільних дій обвинуваченого, тоді як вирок суду містить констатацію факту повернення викраденого потерпілій, а не як відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, що знайшло своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи, обставини кримінального правопорушення, розмір заподіяної шкоди, думку потерпілої стосовно міри покарання обвинуваченому, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обстави, особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що міра покарання, призначена судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 є достатньою для його виправлення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, внаслідок чого, апеляційні скарги як прокурора так і обвинуваченого задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4