Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/12/18

Справа № 711/10000/17

16 січня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , захисник ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 про визначення групи прокурорів в межах кримінального провадження №0001998 від 25.09.2015р.,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_3 звернулись до слідчого судді зі скаргою, в якій просили скасувати винесену заступником Генерального прокурора України ОСОБА_5 постанову від 11.10.2017р. про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001998. В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що винесена з порушенням порядку, передбаченого законом та поза межами повноважень, якими наділений такий прокурор в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав доводи своєї скарги та наполягав на її задоволенні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, що згідно ч.3 ст.306 КПК не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_3 , дослідивши надані слідчому судді письмові докази, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визначаючи можливість оскарження постанови прокурора про визначення групи прокурорів, варто звернути увагу, що КПК України не передбачає порядку такого оскарження, натомість з огляду на зміст п.1, 7 ч.1 ст.303 КПК України в контексті положень ч.3, 4 ст.21 КПК України, ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, беручи до уваги мотиви та висновки Апеляційного суду Черкаської області, викладені в ухвалі від 12.12.2017р., оскаржувана постанова прокурора може бути предметом розгляду слідчого судді.

В судовому засіданні встановлено, що постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 10.10.2017р. досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001998 від 25.09.2015 доручено слідчому підрозділу прокуратури Черкаської області.

Постановою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_6 від 11.10.2017р. прокурором в кримінальному провадженні №0001998 визначено заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 , якому доручено процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

Постановою від 11.10.2017р. заступника Генерального прокурора ОСОБА_5 визначено склад групи прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, при цьому старшим групи визначено ОСОБА_5 ..

Не погоджуючись із змістом такої постанови та її сутністю підозрюваний разом із захисником звернулись до слідчого судді з даною скаргою.

Надаючи оцінку доводам скарги в контексті правомірності оскаржуваного рішення прокурора варто звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється на засадах законності. Даний принцип передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч.1 ст.9 КПК України).

Згідно ч.1 ст.36 КПК прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Згідно ч.1 ст.37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Системний аналіз змісту зазначених норм закону в контексті інших положень КПК та Закону України «Про прокуратуру» свідчить, що прокурор в кримінальному провадженні має два види повноважень процесуальні та адміністративно-розпорядчі. Останніми повноваженнями наділяються керівники органів прокуратури та прокурори вищого рівня і до таких повноважень відноситься, зокрема, право визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. Таким правом наділений керівник відповідного органу прокуратури. Разом з тим, статтею 17 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено право вищестоящого прокурора видавати накази, пов`язані з організаційними питаннями діяльності прокурорів, а також давати вказівки та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

Виносячи постанову від 11.10.2017р. прокурор ОСОБА_5 діяв як прокурор, який обіймає посаду заступника Генерального прокурора України, а відтак є вищестоящим прокурором відносно керівника прокуратури Черкаської області, який має право давати вказівки та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації керівником прокуратури Черкаської області функцій прокуратури. Варто зауважити, що в такому випадку не порушується принцип самостійності та незалежності прокурора в кримінальному провадженні, оскільки такі дії вищестоящого прокурора носять адміністративно-організаційний характер, ґрунтуються на адміністративному підпорядкуванні прокурорів і не обмежують процесуальної діяльності прокурора, який виконуватиме відповідні процесуальні повноваження в даному кримінальному провадженні.

Окремо слід звернути увагу, що самостійність і незалежність прокурорів має абсолютне значення з питань втручання у його діяльність інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших державних органів, їх посадових та службових осіб. Зазначене обумовлює належність виключного права органам прокуратури в порядку, передбаченому законом, визначати прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні. Саме тому законом не передбачено конкретно визначеного порядку оскарження такого рішення прокурора під час досудового розслідування у слідчого судді, оскільки цим забезпечується самостійність прокурора у його процесуальній діяльності.

Натомість варто звернути увагу, що такі обставини не свідчать про відсутність визначеного законом порядку нагляду за правомірністю дій прокурора в цьому питанні, оскільки законом передбачено спеціальний порядок надання судом оцінки правомірності дій прокурора при реалізації його компетенції під час досудового розслідування. Такий порядок передбачений ч.2 ст.303 КПК України, що передбачає право суду (а не слідчого судді) надавати оцінку правомірності дій прокурора і порушення прокурором передбачених законом правил може мати наслідком визнання зібраних під час досудового розслідування доказів недопустимими (ст.86 КПК України), що у свою чергу спростовує доведеність обвинувачення і є підставою для ухвалення виправдувального вироку. Тобто законом передбачені достатні гарантії для забезпечення сторони захисту у кримінальному провадженні дієвим механізмом запобігання недотримання прокурором встановлених законом вимог щодо організації та порядку проведення досудового розслідування.

У свою чергу слідчий суддя є окремою уповноваженою особою в кримінальному провадженні, до повноважень якої належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК України). З огляду на зміст принципу законності у кримінальному провадженні (ст.9 КПК України) та положення ст.19 Конституції України, яка передбачає для суб`єктів державної влади дію принципу «заборонено все, що не передбачено законом», слідчий суддя під час досудового провадження за наслідками розгляду скарги може скасовувати лише ті рішення прокурора, перелік яких визначений законом. В той же час здійснення судового контролю передбачає обов`язок слідчого судді реагувати у разі встановлення істотного порушення прав людини і основоположних свобод під час здійснення досудового розслідування.

Разом з тим, по обставинах поставлених у скарзі питань не вбачається підстав для втручання слідчого судді у діяльність прокурора на даній стадії кримінального провадження, оскільки такі дії і оскаржувана постанова заступника Генерального прокурора України ОСОБА_5 від 11.10.2017р. про визначення групи прокурорів відповідають вимогам ст.ст.37, 110 КПК України.

За таких обставин скарга не підлягає до задоволення.

Враховуючи особливість предмету даної скарги, то з метою недопущення обмеження права заявника на доступ до правосуддя та забезпечення реалізації заявником прав, передбачених ст.ст.8, 55 Конституції України, дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.2, 9, 21, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня проголошення її повного тексту.

Повний текст ухвали проголошений 22 січня 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1