11-сс/775/452/2017(м)

Категорія: ст. 194 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
підозрюваного ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 листопада 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 липня 2017 року приблизно об 11.30 год. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), ОСОБА_14 , а також іншими не встановленими в ході досудового розслідування особами, за попередньою змовою групою осіб, у складі не передбаченого законами України збройного формування «Донбас» (далі НЗФ «Донбас») прибули до території току ПП «ПСП ім. Димитрова», розташованого у с.Добре, Вільшанського району, Кіровоградської області з метою вирішення конфлікту, що мав місце між мешканцями вказаного села та теперішнім власником ПП «ПСП ім. Димитрова» ОСОБА_15 , де ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого надав вказівку іншим членам НЗФ «Донбас» вчинити напад на охоронця ПП «ПСП ім. Димитрова» ОСОБА_16 , а ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та інші невстановлені члени НЗФ «Донбас», діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, за вищевказаною вказівкою ОСОБА_11 , вчинили напад на ОСОБА_16 , в ході якого застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні каменями, телескопічними дубинками та кулаками, одягненими в тактичні рукавиці ударів в область голови та тулуба ОСОБА_16 , спричинили йому тілесні ушкодження.
В ході нападу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та інші не встановлені в ході досудового розслідування особи, заволоділи майном ОСОБА_16 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 650 638 гривень та 800 доларів США.
Постановою слідчого від 22 листопада 2017 року підозрюваний ОСОБА_11 оголошений у розшук.
Ухвалою слідчого судді від 22 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_11 для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
26 листопада 2017 року ОСОБА_11 затримано у порядку ст.208 КПК України та 27 листопада 2017 року йому вручено повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке складено 20 листопада 2017 року.
За вказаним кримінальним провадженням 21.11.2017 року на розгляд слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшло клопотання слідчого погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , яке ухвалою слідчого судді від 27.11.2017 року задоволено, з визначенням строку тримання під вартою терміном на 60 днів, до 24 січня 2018 року включно.
Не погодившись з вказаним рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді з огляду на порушення норм кримінального процесуального закону, норм міжнародного права, неврахування практики ЄСПЛ, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, обрати щодо його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Апелянт вважає, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 відсутня «розумна підозра», як з точки зору фактичних підстав для підозри, так і з точки зору правової кваліфікації діянь, інкримінованих його підзахисному.
В матеріалах кримінального провадження відсутні достатні та допустимі докази за підозрою у вчиненні інкримінованого правопорушення, підозра ОСОБА_11 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтована лише тим, що він фактично знаходився поблизу місця події на території ПП «ПСП ім. Димитрова», розташованого у с.Добре Вільшанського району Кіровоградської області, жодних доказів того, що ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб надав вказівку членам НЗФ «Донбас» вчинити напад на охоронця «ПСП ім. Димитрова» ОСОБА_16 саме з метою заволодіння його майном, а також, що ОСОБА_11 з корисливих мотивів заволодів майном потерпілого не має та бути не може.
Зазначає, що ні потерпілий ОСОБА_16 , ні жоден із свідків не надають інформацію про те, що ОСОБА_11 надав вказівку вчинити напад на потерпілого з метою заволодіння його майном, і що останній заволодів майном потерпілого.
Також на його думку, в діях його підзахисного відсутня кваліфікуюча ознака вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.
Вказує, що суд необґрунтовано врахував наявність ризиків, передбачених ч.2 ст.177 КПК України. Слідчим та прокурором не надано жодного підтвердження заявленим ризикам; суд не у повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, а саме те, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, має статус учасника бойових дій, є інвалідом 2 групи, має пільги, передбачені для ветеранів війни - інвалідів війни, має нагороди, нагороджувався почесними відзнаками за участь у бойових діях.
Окрім того, зазначає, що досудове розслідування триває з 27.07.2017 року, і за цей час його підзахисний не вчиняв спроб знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів розслідування та суду.
Твердження про те, що ОСОБА_11 неодноразово не з`являвся на виклики до слідчого, що і стало підставою для його затримання не відповідають дійсності, оскільки його підзахисний отримав повідомлення про виклик до слідчого і не зміг з`явитися 15.11.2017 року, адже цього ж дня його викликали на допит у іншому кримінальному провадженні до слідчого СУ ГУНП у м. Києві, а іншу повістку на 20.11.2017 року він отримав тільки 20.11.2017 року та цього ж дня направив слідчому клопотання про перенесення слідчої дії у зв`язку із знаходженням на лікарняному; жодним чином не впливав на свідків і потерпілого і не має наміру у подальшому це робити; відсутні дані про те, що ОСОБА_11 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити нове правопорушення.
Також зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не вмотивував, чому інший запобіжний захід неможливо застосувати щодо його підзахисного.
Звертає увагу суду, що його підзахисний має статус учасника бойових дій, і підпадає під дію статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки йому пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Окрім того, слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу не обґрунтував рішення про неможливість визначення розміру застави щодо ОСОБА_11 , як альтернативного запобіжного заходу.
В ході апеляційного розгляду захисники уточнили апеляційні вимоги, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, надавши при цьому письмові зобов`язання про особисту поруку народних депутатів України ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які просили задовольнити та передати ОСОБА_11 на поруки зазначеним поручителям або визначити запобіжний захід у виді домашнього арешту, врахувавши, що у підозрюваного в оренді перебуває квартира АДРЕСА_4 , згідно договору оренди квартири від 02.12.2017 року, укладеного між власником квартири ОСОБА_21 та ОСОБА_11 .
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, допитавши свідка ОСОБА_22 , який не був очевидцем події, дав показання про існування конфлікту між теперішніми власниками ПП «ПСП ім. Димитрова» та попередніми, ознайомившись з витребуваними матеріалами та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
За вказаним кримінальним провадженням органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у нападі на потерпілого ОСОБА_16 з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність ОСОБА_11 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.
В мотивування послався на кваліфікуючи ознаки ч.2 ст. 187 КК України, тяжкість злочину, що ОСОБА_11 проживає в іншій місцевості, знаходився у розшуку, тому з метою ухилення від кримінальної відповідальності може продовжувати переховуватися від органів слідства та суду, впливати на потерпілого та свідків, чинити перешкоди слідству шляхом спілкування з іншими особами, давати їм вказівки на вчинення дій для знищення речей та документів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України та не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів.
З таким висновком слідчого судді колегія суддів не може погодитись.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, обов`язок доведення існування зазначених обставин кримінальний процесуальний закон покладає на слідчого, який звертається із відповідним клопотанням, яке повинно містити крім викладу обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, також посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, відповідно до вимог ст. 184 КПК України.
В матеріалах справи відсутні фактичні дані, також їх не навів і прокурор в ході апеляційного розгляду, які давали б підстави вважати, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Наявні в матеріалах справи постанова слідчого від 22.11.2017 року про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_11 , а також корінці розписок про виклик та квитанції про відправлення підозрюваному повідомлень про явку до слідчого 15, 16 та 20 листопада 2017 року не можуть слугувати підтвердженням ухилення ОСОБА_11 від явки до органу досудового розслідування, оскільки останній повідомляв слідчого про неможливість явки 15 та 16 листопада та про поважність причин неявки, що підтверджено слідчим в судовому засіданні, а виклик на 20 листопада підозрюваний отримав в день явки до слідчого, тобто з порушенням вимог ч.8 ст.135 КПК України, що унеможливлювало явку ОСОБА_11 до слідчого. Не спростовувалися зазначені обставини слідчим та прокурором і в ході апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим та прокурором в суді першої інстанції не підтверджено існування ризику, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також не підтверджений ризик знищення, знищити, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції своє рішення про застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 достатньо не мотивував, не врахував усіх вимог ст. 178 КПК України, не обґрунтував недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.
Що є істотним порушенням норм процесуального права та відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали.
Розглядаючи клопотання слідчого, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.
Органом досудового слідства ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років із конфіскацією майна.
Перевіривши судові матеріали, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, а саме: дані протоколів допиту потерпілого ОСОБА_16 , слідчого експерименту з його участю, допитів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , впізнання ОСОБА_11 потерпілим та вказаними свідками, колегія суддів вважає, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_11 є обґрунтованою.
При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші), згідно якої для підозри достатньо існування інформації про те, що особа могла вчинити правопорушення. Така інформація щодо ОСОБА_11 в матеріалах справи існує та доведена прокурором, тому обґрунтованість підозри у колегії суддів не викликає сумнівів.
Стосовно апеляційних доводів захисника про відсутність доказів на підтвердження вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що в діях його підзахисного відсутня кваліфікуюча ознака вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, а також з метою заволодіння майном потерпілого, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з цього питання, колегія суддів вважає, що в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження.
З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника щодо відсутності розумної підозри необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.
Разом з тим, прокурор не довів в судовому засіданні в суді першої інстанції і в ході апеляційного розгляду наявність ризиків, зазначених в клопотанні слідчого: продовження ОСОБА_11 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також не підтверджений ризик знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
З наведених вище матеріалів справи та тверджень підозрюваного в ході апеляційного розгляду вбачається, що достатні підстави вважати можливість здійснити зазначені дії, а саме продовжити переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду відсутні, враховуючи, що слідчим та прокурором в ході апеляційного розгляду ці обставини не спростовані.
Також в клопотанні не наведені підстави вважати, що ОСОБА_11 може знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Як вбачається з положень статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Крім того, згідно частини1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З огляду на наведене, колегія суддів, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_11 , враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його вини, існування ризику, передбаченого статтею 177 КПК Кодексу, зазначеного в клопотанні слідчого, а саме, що ОСОБА_11 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, що підтверджено в суді потерпілим, а також дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність у нього родини, його вік та стан здоров`я, що він є інвалідом 2 групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, має нагороди, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позитивно характеризується.
Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотання слідчого, щодо ОСОБА_11 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, які будуть достатньою мірою для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_11 процесуальних обов`язків.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає неможливим застосувати щодо ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід ніж домашній арешт, тому відмовляє в передачі на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_11 поручителям - народним депутатам України ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 27 листопада 2017 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову увалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області від 20 листопада 2017 року про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 , на строк два місяці до 04 лютого 2018 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_11 обов`язки: не залишати місце свого проживання цілодобово, прибувати за першим викликом до службових осіб органів досудового слідства та суду, утримуватися від особистого спілкування з потерпілим та свідками за цим кримінальним провадженням, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.
ОСОБА_11 повідомити письмово під розпис, що в разі невиконання зазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Звільнити підозрюваного ОСОБА_11 із-під варти із залу суду негайно та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_3 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_11 на Приморське відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП України у Донецькій області.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4