Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________30.10.2017
Справа № 490/2846/17
н/п 1-кп/490/580/2017
ВИРОК
Іменем України
30 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0006536, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хабаровську Російської РФСР, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має на утриманні неповнолітню дитину, має повну загальну середню освіту, є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
07 грудня 2015 року, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись біля кіоску з продажу кави на вул. Набережній в м. Миколаєві, підійшов до ОСОБА_6 та запропонував провести разом час, а коли остання відповіла відмовою, діючи умисно з метою викрадення потерпілої і подальшого її утримання, схопив ОСОБА_6 за корпус, підняв на руки і закинув на плече, після чого поніс до транспортного засобу "Mazda CX 7", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був припаркований на узбіччі по вул. Набережній. При цьому, потерпіла вимагала в ОСОБА_4 припинити протиправні дії та відпустити її, гукала на допомогу, намагалася вириватися. Продовжуючи реалізацію свого умислу ОСОБА_4 , ігноруючи законні вимоги ОСОБА_6 , запхав останню на заднє сидіння вказаного вище автомобіля та заблокував двері, чим позбавив потерпілу можливості обирати за своєю волею своє місцезнаходження. Після цього, сівши за кермо зазначеного вище транспортного засобу з ОСОБА_6 у салоні, ОСОБА_4 поїхав у невідомому напрямку та під час руху погрожував потерпілій застосуванням фізичного насильства. У свою чергу ОСОБА_6 сприймала ці погрози як реальні і просила ОСОБА_4 припинити протиправні дії щодо неї.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що дійсно він, познайомився з ОСОБА_6 , яка працює у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради, і закохався у неї, але ОСОБА_6 уникала спілкування з ним, і якось він вирішив її викрасти, щоб спокійно поспілкуватися з нею на одинці. З цією метою 07 грудня 2015 року він на своєму автомобілі "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхав на вул. Набережну і припаркував автомобіль неподалік від виконкому. Дочекавшись часу обідньої перерви і побачивши, що ОСОБА_7 вийшла до кіоску з кавою, він підійшов до потерпілої взяв її руками за корпус та, закинувши на плече, доніс до автомобілю, посадив до салону, заблокував двері, щоб потерпіла не могла вийти, сів за кермо та поїхав в напрямку мікрорайону Аляуди. Проти таких його дій ОСОБА_7 заперечувала, кричала, опиралася, кликала на допомогу і вимагала її відпустити, але на все це він не реагував. Дорогою, знаходячись у салоні, ОСОБА_7 зателефонувала своєму чоловікові, який наздогнав його транспортний засіб на своєму автомобілі і почав стріляти по колесах, щоб зупинити керований ним автомобіль. Після цього, він зупинив автомобіль і випустив з салону потерпілу. У вчиненому щиро кається.

Крім власних показань обвинуваченого, вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочину підтверджується й показаннями допитаної судом потерпілої.

Так, будучі допитаною в якості потерпілої ОСОБА_6 суду повідомила, що якось, знаходячись на роботі у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради вона познайомилася з ОСОБА_4 , який є приватним підприємцем і часто приходить до виконкому у своїх справах. Після знайомства ОСОБА_8 став її постійно переслідувати, пропонуючи бути його дружиною. Вона не раз йому чітко і недвозначно відмовляла, казала, що в неї є чоловік та діти, однак це ОСОБА_8 не зупиняло. Він систематично пригодив до міськвиконкому, намагався дарувати їй квіти, які вона не приймала, запрошував на побачення, від чого вона відмовлялася. Якось 07 грудня 2015 року, в період обідньої перерви, вона вийшла до кіоску з продажу кави, що біля міськвиконкому. До неї підійшов ОСОБА_8 з букетом квітів і запропонував їй піти з ним десь посидіти. Вона не взяла квіти і відмовилася будь-куди йти з обвинуваченим. Тоді ОСОБА_8 несподівано схопив її за корпус, поклав собі на плече та поніс до автомобіля "Мазда" чорного кольору, що був припаркований на вул. Набережній, запхнув її до салону, закрив двері і заблокував їх так, щоб вона не могла вийти, сів за кермо та вирушив у невідомому їй напрямку. Увесь час вона опиралася, кричала, вимагала її відпустити, але обвинувачений не реагував, а, знаходячись у салоні, погрожував їй фізичним насильством. Під час руху автомобіля вона непомітно для ОСОБА_8 зателефонувала своєму чоловікові і стала розмовляти з обвинуваченим про те, куди вони їдуть, так, щоб це почув чоловік. Останній наздогнав їх на своєму автомобілі і став намагатися зупинити своїм автомобілем автомобіль Кудрявцева, але той не зупинявся. Тоді чоловік здійснив постріли по колесах автомобіля Кудрявцева, і той зупинив авто та випустив її.

Таким чином, наведеними вище доказами вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині суд вважає беззаперечно доведеною.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 146 КК України, як викрадення людини.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, за яким характеризуються позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує щире каяття обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з цим, оскільки, розуміючи наслідки звільнення від покарання за цією підставою і право заперечувати проти цього, обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує проти застосування до нього амністії, має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої його не позбавлено батьківських прав, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 74 та п. "в" ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України, та призначити йому за цей злочин покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України та п. "в" ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: