Справа № 398/2023/16-к
УХВАЛА
19 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

обвинуваченої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002924 від 03.10.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2018 року обвинуваченій ОСОБА_5 було продовжено термін перебування під вартою на строк шістдесят днів до 28 квітня 2018 року.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, оскільки такий термін спливає 28.04.2018 року.

В судовому засіданні прокурором зазначено про необхідність продовження тримання обвинуваченої під вартою, оскільки на даний час не відпали ризики кримінального провадження. Так, прокурором наголошено, що обвинувачена ОСОБА_5 раніше судима, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину. Також прокурором зазначено, що ОСОБА_5 до затримання не працювала, не мала стабільного джерела доходу та постійного місця проживання, що вказує на відсутність сталих соціальних зв`язків, тає ризиком переховуватися від суду. За наведених обставин прокурор просив продовжити ОСОБА_5 термін перебування під вартою на строк 60 днів.

Обвинувачена та її адвокат вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу залишили на розсуд суду.

Заслухавши доводи прокурора, думку адвоката та обвинуваченої, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, виходячи із такого.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Крім цього, судом враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_5 у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого вона обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої та існування ризиків кримінального провадження.
Так, судом взято до уваги, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, раніше судима за вчинення аналогічних корисливих злочинів, вказані обставини свідчатьпро схильність обвинуваченої до вчинення злочинів та може бути ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення. Разом з цим, судом враховано вік обвинуваченої, стан здоров`я, а також те що обвинувачена ОСОБА_5 неодружена, не має постійного місця проживання та стабільного джерела доходу, до затримання не займалася суспільно-корисною працею, що вказує на відсутність міцних сталих соціальних зв`язків та може бути ризиком переховуватися від суду.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність ризиків кримінального провадження, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою виконання обвинуваченою ОСОБА_5 покладених на неї процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 17 червня 2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шістдесят днів до 17 червня 2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1