ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
11 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003028 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 ,
встановила:
Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року засуджено:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Донецької області та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину, не судимого,
- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 23 листопада 2015 року близько 01 години 30 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21051, неподалік с. Топальське Ізюмського району Харківської області, на автодорозі «Сахновщина-Ізюм-Куп`янськ-КПП Піски», зі сторони м. Куп`янськ в напрямку м. Ізюм, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час руху не вибрав безпечну швидкість руху та грубо порушив вимоги п.п. 2.9 а, 12.1 Правил дорожнього руху, в результаті чого не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього степеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
У касаційній скарзі прокурор не оскаржуючи висновків суду про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону України, що підлягав застосуванню - позбавлення права керувати транспортними засобами. Вважає, що покарання є невідповідним тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок надмірної м`якості.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання вимогам кримінального закону через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування сулами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожньою руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність призначення додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами тощо.
Як вбачається з тексту судових рішень, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції обрав вид і міру основного покарання, та не застосував до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, добровільно усунув заподіяну шкоду в сумі близько 100 000 грн., судимостей не мав, за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнав повністю, а також взяв до уваги позицію потерпілої, яка вказувала на недоцільність позбавлення засудженого права керування.
Аргументація прокурора про необхідність позбавлення ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, оскільки він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, є передчасною, з огляду на те, що сама потерпіла, яка є родичкою засудженого, вмовила ОСОБА_6 сісти за кермо, оскільки захворіла дитина і необхідно було терміново їхати.
З огляду на наведене, апеляційний суд у своєму рішенні мотивовано зазначив, що засуджений не з власної ініціативи чи зухвалості сів за кермо, а до цього його спонукали певні життєві обставини, а саме хвороба дитини.
Крім того, наведені обставини, дають підстави вважати, що виправлення засудженого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Таким чином, підстав для скасування ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це ставиться питання у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 433, 434, 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3