справа № 208/3253/17
№ провадження 1-кс/208/182/18
УХВАЛА
Іменем України
15 лютого 2018 р. м. Кам`янське
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту автомобіля марки «ВМW-318», 1994 р.в., державний знак НОМЕР_1 , який був накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.02.2016 року у кримінальній справі №208/982/16-к.
Таким чином, на думку заявника, жодним чином недобросовісність його володіння транспортним засобом марки BMW-318 не доведена та в подальшому арешті майна немає потреби.
Слідчий у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, слідчому судді пояснив, що всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження у цьому кримінальному провадженні проведені, в подальшому триманні автомобіля під арештом немає потреби.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладених норм права та думки слідчого, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшого тримання майна під арештом, оскільки необхідні, на думку органу досудового розслідування, слідчі дії та експертні дослідження відносно арештованого майна проведені, перебування зазначеного майна на зберіганні у власника не перешкоджатиме можливим подальшим слідчім діям та продовження обмеження у реалізації права власності наразі не відповідає меті застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України.
Крім того, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії», де було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, яка наразі, в цьому конкретному випадку, відсутня.
Керуючись ст. 131, 170, 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя -
ухвалив:
Клопотання ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1