Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/187/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.03.2018 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження № 0003199 від 11 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2017 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димитрове м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що не працює, зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 , проживає за адресою по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20 листопада 2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 06 листопада 2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

визнано винуватим та засуджено за: ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці; ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_8 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавленя волі строком на 4 роки 2 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_8 шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 31 серпня 2016 року до 20 червня 2017 року.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрати повязані із залученням експертів в сумі 460 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення; відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно; заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно; а також незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту за таких обставин.
Так, 10 листопада 2015 року близько 13 години 50 хвилин біля будинку по АДРЕСА_3 працівниками Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області за вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 178 КУпАП був затриманий ОСОБА_8 .
Під час проведення особистого огляду, в лівій кишені куртки ОСОБА_8 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із речовиною рослинного походження, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи № 983 від 18 листопада 2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом (маріхуаною), обіг якого заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 15,42 грама. Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Крім того, 05 квітня 2016 року близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 ., де в ході розмови з ОСОБА_9 , з метою заволодіння майном останньої, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, звернувся до неї з проханням надати свій приймач ефірного телебачення Т НОМЕР_1 , для нібито тимчасового користування. Будучи введеною в оману щодо дійсних намірів ОСОБА_9 добровільно передала ОСОБА_8 приймач ефірного телебачення Т-2 «Strong» SRТ 8500.
Отримавши вказаний приймач ефірного телебачення Т НОМЕР_1 та реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 335 грн.

Крім того, 27 квітня 2016 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_8 прибув на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно з корисливих спонукань, через незамкнені двері проник до господарського приміщення. Перебуваючи в даному господарському приміщенні, НеОСОБА_10 таємно повторно викрав металеву трубу, яка слугувала опорою для господарського приміщення, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_8 , зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на суму 181 грн.63 коп.
Крім того, 01 серпня 2016 року близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 ., попрохав у останньої належний їй мобільний телефон для здійснення дзвінка. Після закінчення розмови у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном. Так, ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, тримаючи мобільний телефон в руці, вирвався з рук ОСОБА_9 , вибіг з приміщення будинку та не зважаючи на прохання ОСОБА_9 повернути телефон, відкрито повторно заволодів її мобільним телефоном марки «Samsung GT-E 1175T».
Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення втік та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 185 грн.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок місцевого суду в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, вказуючи, на те, що суд неправильно застосував положення ч.5 ст.72 КК України, а саме повинен був зарахувати в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 31 серпня 2016 року по день набрання вироком законної сили, а не до 20 червня 2017 року, як вказано в оскаржуваному ним вироку.

Зазначає, що Закон України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року не можна застосовувати до ОСОБА_8 , оскільки він був ув`язнений 31 серпня 2016 року, тобто до набрання чинності цим законом, а тому дія цього закону на ОСОБА_8 не поширюється.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали скаргу адвоката, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185,ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185,ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в апеляційній скарзі адвокатом не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185,ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185,ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України, який неодноразово в різні способи заволодів майном потерпілої, яким розпорядився на свій власний розсуд, для задоволення власних потреб.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

Як пояснив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладених у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу ОСОБА_8 , який характеризується негативно, ніде не працює, вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання,суд визнав його щире каяття.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 покарання, суд визнав рецидив.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, його особи, який будучи неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, будучи звільнений від відбування покарання за попереднім вироком, знов вчинив, умисні середньої тяжкості та тяжкі, кваліфіковані кримінальні правопорушення проти власності, ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку, а його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
В даному випадку, колегія суддів вважає, що суд, за сукупністю вироків, призначив ОСОБА_8 покарання, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 щодо неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки Законом України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» за № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, до ч.5 ст.72 КК України були внесені зміни, визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 ст..72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Даний закон вступив в дію 21 червня 2017 року, тому за вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, про те, що суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме починаючи з 31.08.2016 року по 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки протягом вказаного терміну він перебував під вартою в місцях попереднього ув`язнення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката щодо неправильного обчислення кінцевого строку попереднього ув`язнення, у строк відбування покарання, а саме застосування положень ч.5 ст.72 КК України є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2017 року в кримінальному провадженні № 0003199 від 11 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч. 2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .