АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/2774/17-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1747/17 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- перекладача ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
- обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1747/17 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гульріпши, Грузія, громадянина Грузії, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.12.2010 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.307 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 03.02.2016 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.;
- 18.01.2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,-
засуджено за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року та призначено остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.
Кримінальне провадженні розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 21 квітня 2017 року близько 20 годин 00 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на автобусній зупинці «Одеська», неподалік будинку 181-Б по пр. Гагаріна в м. Харкові, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, з метою збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, діючи умисно, повторно, підійшов до водійської двері автобусу «Еталон», зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , де знаходився водій ОСОБА_11 , відкрив двері та рукою вирвав з його сумки, яка висіла у нього на плечі грошові кошти в сумі 2500 грн., тим самим відкрито заволодів ними, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що він щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має позитивні характеристики.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Зазначив, що суд безпідставно дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки судом не в повній мірі було враховано, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, ніде не працює, не має стабільного заробітку, за місцем проживання характеризується задовільно, часткове відшкодування завданих збитків відбулося лише через те, що обвинувачений, втікаючи від потерпілого, розсипав гроші серед натовпу людей, а потерпілий їх частково підібрав, а також той факт, що обвинувачений раніше вчиняв злочини у 2016 році та на початку 2017 року, тобто в той час коли у нього вже була малолітня дитина. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання, остаточно призначити покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та вважав безпідставними вимоги скарги про необхідність призначення остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України, обвинуваченого та його захисника просивих задовольнити скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Доводи прокурора про необґрунтованість застосування судом положень ст.69 КК України з призначенням обвинуваченому більш м`якого за розміром покарання ніж передбачено ч.2 ст.186 КК України, є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як слідує із матеріалів провадження, при призначенні покарання суд врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, часткове погашення завданих збитків, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також характеризуючі обвинуваченого дані - наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, відсутність з боку потерпілого претензій матеріального та морального характеру, на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, а тому дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України, та за сукупністю вироків остаточне покарання у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Твердження прокурора про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України - за сукупністю злочинів, є безпідставними та не відповідають вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За змістом цього закону, остаточне покарання призначається за цими правилам особі, яка засуджується за вчинення декількох злочинів.

Відповідно до фактичних обставин провадження, ОСОБА_9 засуджено за один злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який вчинено після постановлення вироку Харківським районним судом Харківської області від 18.01.2017 року у період іспитового строку.
За таких обставин суд першої інстанції, виходячи із вимог ч.3 ст.78 КК України, обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, приписи якої встановлюють, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем мешкання характеризується задовільно, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, а також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово три рази судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, знову вчинив умисний, корисливий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, за своїм видом і розміром, є справедливим і підстав для його пом`якшення чи призначення більш тяжкого покарання не вбачає.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на його позитивні характеристики, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується задовільно.
Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VIII) зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 травня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий:

Судді: