Справа № 462/7578/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/785/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2017 року,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 382 КК України до штрафу у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн. в дохід держави з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.
Частково задоволено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Згідно вироку суду, 09 червня 2010 року Франківським районним судом м. Львова винесено рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 7878,67 грн. завданої матеріальної шкоди, 2000,00 грн. заподіяної моральної шкоди, а всього 9778,67 грн.; 98,80 грн. судового збору; 120,80 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, у зв`язку із тим, що 31 січня 2007 року о 12:20 год. він, перебуваючи на вул. Виговського, 41 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «БМВ», здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_9

17 червня 2013 року на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2010 року, головним державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_10 винесено постанову у виконавчому провадженні №38497416-В/9 для проведення стягнення з доходів боржника, яку скеровано в бухгалтерію ТзОВ «Західторгбуд», де працює ОСОБА_8 , для здійснення відрахувань з заробітку у розмірі 20% після оподаткування на користь ОСОБА_9

ОСОБА_6 , який являється батьком ОСОБА_8 , перебував на посаді директора ТзОВ «Західторгбуд» відповідно до наказу №1 від 09 вересня 1999 року, згідно статуту ТзОВ «Західторгбуд», затвердженого протоколом №8 зборів учасників товариства від 01 жовтня 2002 року, був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

19 червня 2013 року ОСОБА_6 отримав постанову у виконавчому провадженні №38497416-В/9 для проведення стягнення з доходів боржника, маючи реальну можливість її виконати як директор ТзОВ «Західторгбуд» у період з червня 2013 року, достовірно знаючи про обов`язковість виконання постанови, умисно, перешкоджаючи виконанню рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 червня 2010 року, не виконав постанову державного виконавця про здійснення відрахувань з заробітку ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, а незгідний з призначеним йому судом покаранням, так як вважає, що таке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Вважає, що обране Залізничним районним судом м. Львова покарання є суворе та несправедливе, адже він щиро розкаявся, визнав свою вину, вперше притягується до відповідальності, усвідомив значення вчиненого правопорушення, по місцю проживання характеризується позитивно.

Просить вирок Залізничного районного суду міста Львова від 01 червня 2017 року змінити, а саме, призначити більш м`яке основне покарання, ніж передбачено законом та не призначити додаткове покарання, яке передбачене в санкції як обов`язкове.

В клопотанні, яке надійшло до апеляційного суду 28 листопада 2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати амністію та звільнити його від відбування покарання за вироком Залізничного районного суду міста Львова від 01 червня 2017 року.

Потерпілий ОСОБА_9 09 червня 2017 року подав апеляційну скаргу на згаданий вирок суду відносно ОСОБА_6 , однак 16 березня 2018 року від потерпілого надійшла заява, в якій він просить його апеляційну скаргу залишити без розгляду, не заперечує щодо застосування амністії до обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнивши останнього від відбування призначених судом основного і додаткового покарань, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 382 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і визначив таке, на думку колегії суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 в клопотанні від 28 листопада 2017 року та заяві від 17 квітня 2018 року просить звільнити його від відбування покарання призначеного судом першої інстанції на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відтак, колегія суддів вважає слушними доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від призначеного покарання, виходячи з наступного.

Так, 07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році", відповідно до п.«ґ» ст. 1 цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України (ч.2 ст. 382 КК України злочин середньої тяжкості); кримінальна справа щодо останнього розглянута судом, але вирок не набрав законної сили і на день набрання чинності цим Законом ОСОБА_6 досяг пенсійного віку (65 років), встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в України", які б виключали застосування амністії до ОСОБА_6 відсутні.
Таким чином, на підставі п.«ґ» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначених вироком Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2017 року основного та додаткового покарань.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
На підставі п.«ґ» ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді штрафу у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн. в дохід держави та додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4