Дата документу Справа № 322/507/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1447/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/507/17
Категорія ст. 125 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000125 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Любицьке Новомиколаївського району Запорізької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, має середню освіту, не заміжньої, раніше не судимої;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає, що зазначений вирок суду першої інстанції винесено незаконно та він підлягає скасуванню з наступних мотивів.

Суд першої інстанції у своєму вироку від 10.07.2017 вважає доведеним те, що 29.03.2017 близько 08:20 ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_1 у ході сварки з ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин нанесла кілька ударів рукою в область обличчя, ногами - по ногам, завдавши останній тілесних ушкоджень.

Згідно дослідженого у судовому засіданні висновку експерта № 52 від 06.04.2017 тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворились в результаті множинних травматичних дій тупими об`єктами, з обмеженою травмуючою поверхнею, які пришились: не менше п`яти - в область обличчя, та одне - в область лівого стегна. Тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_8 кваліфікуються: закритий перелом кісток носа, з травматичним набряком м`яких тканин і синцем спинки носа, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 6, але не більше 21 дня, а тому кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; множинні садна обличчя, поверхневі рани на червоній облямівці і на шкірі нижньої губи зліва; поверхнева рана правої брови, яка зажила з утворенням рубця, а також синець лівого стегна - які викликали розлад здоров`я не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Зазначені обставини встановлені судом у судовому засіданні за результатами допиту обвинуваченої ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та дослідження вищевказаного висновку експерта.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що є встановленим факт перебування обвинуваченої ОСОБА_6 у стані уявної оборони (ч. 1 ст.37 КК України), а також завдання нею тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 при перевищенні меж уявної оборони.

Вказані висновки суду ґрунтуються лише на припущення і нічим не вмотивовані.

Так, уявна оборона виключає кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі достатні підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковості свого припущення (ч.2 ст.37 КК України).

Проте, матеріали судової справи, включаючи зміст показань всіх учасників процесу (обвинуваченої, потерпілої, свідків), зафіксованих звукозаписом, не містять жодних даних, які б вказували на наявність реального посягання в наведеній обстановці.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо перебування ОСОБА_6 у стані уявної оборони ґрунтується на домислах, відповідно висновок суду щодо нанесення обвинуваченою потерпілій саме необережного тілесного ушкодження є надуманим і не відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак, судом взагалі не виконано вимоги ч. 1 ст.368 КПК України в частині з`ясування при винесенні вироку такого: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Таким чином, вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Крім того, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Виходячи із вищенаведеного, вважає, що вина підсудної стороною обвинувачення доведена комплексом доказів поза розумним сумнівом, тому вирок Новомиколаївського районного суду, винесений 10.07.2017 відносно ОСОБА_6 , за яким останню визнано невинуватою і виправдано за ч.2 ст.125 КК України, підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з винесенням свого обвинувального вироку.

Просить дослідити повторно у судовому засіданні з розгляду даної апеляційної

скарги аудіо запис судових засідань в частині показань потерпілої

ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області, винесений 10.07.2017 року відносно ОСОБА_6 , яким її виправдано - скасувати та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною та призначити їй покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді у виді 150 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, потерпілу та обвинувачену, у тому числі в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у пред`явленому її обвинуваченні та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Цивільний позов ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 29.03.2017, близько 08 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, нанесла останній кілька ударів кулаками по обличчю та нозі, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу, без зміщення фрагментів, синець і травматичний набряк м`яких тканин спинки носу; множинні садна обличчя, поверхневі рани на червоній облямівці і на шкірі нижньої губи зліва; рубець правої брови, що утворився на місці поверхневої рани, яка зажила; синець лівого стегна.
Відповідно до висновку експерта № 51 від 06.04.2017, зазначені тілесні ушкодження у громадянки ОСОБА_8 утворилися в результаті множинних травматичних дій тупими об`єктами, з обмеженою травмуючою поверхнею, які прийшлись: не менше п`яти в область обличчя, та одне в область лівого стегна. Тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_8 кваліфікуються: закритий перелом кісток носа, з травматичним набряком м`яких тканин і синцем спинки носа, пов`язаний з розладом здоров`я на строк понад 6 але не більше 21 дня, а тому кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; множинні садна обличчя, поверхневі рани на червоній облямівці і на шкірі нижньої губи зліва та поверхнева рана правої брови, яка зажила з утворенням рубця, а також синець лівого стегна які викликали розлад здоров`я не більш ніж на 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Зазначені дії ОСОБА_6 під час досудового розслідування були кваліфіковані за частиною другою статті 125 КК України, а саме як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Перевіривши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку, вищевказані вимоги закону не виконав, оскільки суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувалася у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю і її діє були кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Суд першої інстанції не погодився з таким обвинуваченням і дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази протиправного посягання з боку потерпілої. Але наявність встановленого факту поштовху з боку потерпілої, умисного чи необережного, дає достатні підстави стверджувати те, що обвинувачена, отримавши в ході сварки з потерпілою поштовх від неї, могла перебувати у стані уявної оборони коли завдавала їй ударів у відповідь. Разом з цим, заподіяна обвинуваченою шкода потерпілій явно не відповідає небезпечності уявного посягання останньої. Водночас, суд дійшов висновку про те, що за обставин справи обвинувачена, проявивши більшу стриманість, могла усвідомити відсутність реального суспільного посягання з боку потерпілої, а отже може підлягати кримінальній відповідальності лише за заподіяння шкоди через необережність (ч. 4 ст. 37 КК України). Проте, Кримінальним кодексом України не передбачено настання відповідальності за необережне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд зробив висновок про наявність у діях ОСОБА_6 ознак уявної оборони виключно на підставі того, що безпосередньо перед нанесенням обвинуваченою ударів потерпілій, остання штовхнула її.
Частина 4 ст. 37 КК України встановлює, що у випадках, коли особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати факт відсутності реального суспільно-небезпечного посягання, вона несе кримінальну відповідальність за заподіяння шкоди через необережність. Це правило має застосовуватись лише для випадків, коли виникли певні об`єктивні обставини, які могли створити враження про наявність посягання, але особа проявила легковажність чи недбалість в оцінці ситуації і внаслідок цього помилково вжила заходів захисту від неіснуючого посягання. Якщо ж обставин, які хоча б частково виправдовували помилку, допущену особою в оцінці ситуації, не було, і особа не лише могла, але й повинна була в обставинах, що склались, усвідомити відсутність суспільно небезпечного посягання, то положення про уявну оборону щодо такої особи не застосовуються і вона має нести кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду на загальних підставах.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_6 , отримавши в ході сварки з потерпілою поштовх від неї, могла перебувати у стані уявної оборони коли завдавала їй ударів у відповідь, є необґрунтованими, оскільки аналіз сукупності доказів свідчить про те, що ОСОБА_6 не лише могла, але й повинна була в обстановці, що склалася, усвідомити відсутність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої ОСОБА_8 , а тому положення про уявну оборону щодо обвинуваченої не можуть застосовуватися і вона повинна нести кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду на загальних підставах.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції суперечать вимогам закону, оскільки ст. 37 КК України застосовується до осіб, які знаходяться в умовах уявної оборони, однак суд першої інстанції встановив, що обвинувачена ОСОБА_6 тільки могла перебувати у стані уявної оборони.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що довід прокурора про ухвалення нового вироку апеляційним судом не підлягає задоволенню.

За таких обставин, судові рішення ОСОБА_6 підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального та істотним порушення кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно на підставі всебічного та об`єктивного дослідження доказів, дати їм належну оцінку і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року відносно виправданої ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: