АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1842/15-к Номер провадження 11-сс/786/152/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
скаржника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області щодо не забезпечення виконання ухвали суду від 07.08.2017 про застосування примусового приводу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що відповідно до виконання ухвали суду, працівниками поліції було здійснено виїзд за місцем проживання обвинувачених, вживалися відповідні заходи для виконання ухвали суду від 07.08.2017 щодо примусового приводу обвинувачених, але працівниками поліції не було виконано примусового приводу в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_8 з підстав, що не залежали від їх волі.

На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_7 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу, та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ухвалу слідчого судді отримав 16.02.2018, але з 13.02.2018 перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак не міг фізично подати протягом семи днів апеляційну скаргу з моменту її отримання.

Невиконання примусового приводу працівниками Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, на думку апелянта, є бездіяльністю останніх, яка виражається у невиконанні ухали суду про примусовий привід, оскільки для його виконання не було направлено достатньої кількості працівників поліції, що не було враховано слідчим суддею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апелянта ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених в ній, посилаючись на те, що хоча нормами КПК України не передбачено оскарження такої ухвали слідчого судді, проте відповідно до ст. 55 Конституції України, він вважає, що будь-яке судове рішення підлягає оскарженню в судовому порядку, думку прокурора, який вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали скарги, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Колегія суддів встановила, що під час судового розгляду кримінального провадження № 0001197 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, 07 серпня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області було винесено ухвалу про примусовий привід обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання Полтавського районного суду Полтавської області на 13 год. 00 хв. 14.08.2017. Разом з тим, дані особи в судове засідання суду першої інстанції, призначене на 14.08.2017, доставлені не були, тобто примусовий привід виконаний не був.
У зв`язку з чим ОСОБА_7 оскаржив дії працівників поліції Полтавського РВ Полтавського відділу поліції в Полтавській області, які полягають у невиконанні примусового приводу до слідчого судді.
Слідчий суддя відмовив в задоволенні скарги апелянта з мотивів, наведених вище.
Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.
Так, статтею 303 КПК України передбачені конкретні види бездіяльності слідчого чи прокурора, процесуальні рішення цих посадових осіб, а також слідчі дії, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.
Зокрема, за цим законом під час проведення досудового розслідування до слідчого судді можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Цей перелік є вичерпним, а тому будь-яка інша, в даному випадку бездіяльність щодо не забезпечення працівниками Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області виконання ухвали суду про застосування примусового приводу, до слідчого судді не оскаржуються.
Щодо доводів апелянта, що на підставі ст. 55 Конституції України він може оскаржити бездіяльність працівників Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, колегія суддів приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Враховуючи наведені положення кримінального процесуального закону, які не суперечать вимогам ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 3, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 оскаржив до слідчого судді бездіяльність працівників Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області щодо не забезпечення виконання ухвали суду від 07.08.2017 про застосування примусового приводу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , яка не може бути предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України.
Керуючись ч. 4 ст. 399, ст. 376 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2018 року, якою відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області щодо не забезпечення виконання ухвали суду від 07.08.2017 про застосування примусового приводу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 ..

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена у касаційному порядку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4