Дата документу Справа № 311/3579/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/3579/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1686/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11»),

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено:

- за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі;

- за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна;

на підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 08 грудня 2016 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 08 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз на загальну суму 797 грн 94 коп.; на користь потерпілого ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 733 грн 34 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, співпрацював з судом для встановлення істини по справі, щиро розкаявся у вчиненому та неодноразово наголошував на тому, що дуже жалкує за вчинене і винить себе, частково відшкодував завдану потерпілому шкоду, у зв`язку з цим, твердження суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, є безпідставними. Крім того зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий та має на утриманні мати, що судом не було враховано.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 28 лютого 2015 року приблизно о 12-00 годині, в с.Балки Василівського району Запорізької області, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, висловив прохання до ОСОБА_9 передати йому для тимчасового використання дві ємності з нержавіючого металу, які не мав на меті повертати: об`ємом 250 та 200 літрів, чим переконав ОСОБА_9 в правильності своїх дій і доцільності передачі йому вказаного вище майна. Після отримання ємностей, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, по вказаним вище мотивам та з вказаною вище метою, шляхом обману, заволодів вказаним майном та розпорядився ним на свій розсуд, продавши вище вказані ємності. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 733 грн 34 коп.

Крім цього, 19 березня 2015 року, приблизно о 10-00 годині, в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу будинку №12 по вул.Літня, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, шляхом обману, висловив прохання ОСОБА_10 продати йому в розстрочку автомобіль «FORD SIERRA», 1986 року випуску, синього кольору, д/н НОМЕР_1 , вартість якого складає 35 945 грн 43 коп., запевнивши ОСОБА_10 в тому, що він буде виплачувати йому 10 числа кожного місяця по 2000 грн до повного погашення боргу, які не мав на меті платити, чим переконав ОСОБА_10 у правильності своїх дій та доцільності передачі йому вказаного вище автомобіля.

Після отримання вищезазначеного автомобіля, ключів від замку запалення автомобіля та технічного паспорту на автомобіль, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, по вказаним вище мотивам та за вказаною вище метою, діючи повторно, незаконно заволодів транспортним засобом та розпорядився ним на свій розсуд, продавши вище вказаний автомобіль «FORD SIERRA». В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 35 945 грн 43 коп.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважала, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які Законом віднесені до категорії невеликої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, має постійне місце реєстрації, а за місцем проживання характеризується посередньо. Разом з цим, ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має молодий вік, свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих та запевняв, що належні висновки для себе зробив і подібного більше ніколи не повториться, у добровільному порядку частково відшкодував заподіяну потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі, а за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з цим, при визначенні строку покарання за ч.2 ст.289 КК України та остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд, хоч і послався на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , але не в достатній мірі їх врахував.

Суд правильно визнав обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених правопорушень те, що ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, сприяв органу досудового розслідування і суду у встановленні обставин правопорушення, щиросердо розкаявся у вчиненому, завдану шкоду частково відшкодував, має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування при призначенні покарання за ч.2 ст.286 КК України положень ст.69 КК України.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував фактичні обставини вчинених правопорушень, і те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно, ніколи не відбував покарання в місцях позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, враховуючи його реальне відбування, є надто суворим.

Приймаючи до уваги обставини кримінального провадження, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , вищевказані обставини, що пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують, колегія суддів вважає за можливе вирок суду в частині призначеного покарання змінити шляхом його пом`якшення та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі; за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст.ст.70, 72 КК України, до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.190, ч.2 ст.289 КК України в частині призначеного покарання змінити шляхом його пом`якшення.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.190 КК України до 1 року обмеження волі; за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст.ст.70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - остаточно до 2 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4