У Х В А Л А

8 грудня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_6, розглянувши заяву захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року,

в с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_7 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року, якою залишено без зміни ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року про повернення адвокату ОСОБА_8 його апеляційної скарги на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4 У заяві захисник указує, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував норму права, яка міститься у частині четвертій статті 394 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та прийняв рішення, яке не відповідає висновку щодо застосування цієї ж норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року, провадження №5-347кс15.

Зазначає, що апеляційний та касаційний суди безпідставно відмовили захиснику, який діяв в інтересах ОСОБА_2 в реалізації права на перегляд вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_4, яким визнано винуватість останнього у вчиненні злочину за співучастю з ОСОБА_7, яким є ОСОБА_2, щодо якого матеріали виділено в окреме провадження. На думку заявника, обвинувальним вироком щодо ОСОБА_4 по суті створено преюдицію, якою, всупереч презумпції невинуватості, встановлено факт вчинення того ж самого злочину за тих же обставин, як і у вироку щодо ОСОБА_4, ОСОБА_7 (ОСОБА_2.).

Вказує на те, що на відміну від оскаржуваного рішення від 31 серпня 2017 року, суд касаційної інстанції в ухвалі від 5 березня 2015 року визнав помилковим рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги у зв'язку з її поданням неналежною особою.

Також заявник стверджує про порушення судом першої інстанції вимог частини першої статті 337 КПК при ухваленні вироку щодо ОСОБА_4 та пунктів 1, 2, 10, 17 частини першої статті 7, частини шостої статті 9, статті 24, частини четвертої статті 394 КПК у зв'язку з обмеженням права ОСОБА_2 на оскарження зазначеного вироку в апеляційному порядку.

Просить скасувати ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року та Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року і призначити новий розгляд апеляційної скарги в Апеляційному суді м. Києва.

Проте, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК.

Процедура перегляду Верховним Судом України рішень касаційної інстанції регулюється виключно нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 448 і 449 КПК заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, а також до неї мають бути долучені копії судових рішень про перегляд яких подано заяву та копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК. Також до заяви має бути долучена копія постанови Верховного Суду України, у разі, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК.

Виходячи з вимог пункту 2 частини першої статті 445 КПК, заявник має конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на його думку, застосовано неоднаково.

За змістом заяви, наявність підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_2, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, захисник пов'язує із застосуванням касаційним судом частини четвертої статті 394 КПК.

Разом із тим, заявник не звертає уваги на те, що деталізація неоднаково застосованої норми права, передбаченої КПК, має здійснюватися з урахуванням положень про особливості структури кримінальної процесуальної норми. Структура такої норми не завжди очевидна (не завжди міститься в одній конкретній статті закону, а інколи навпаки - одна стаття закону містить декілька норм), але, як і норми інших галузей права, вона складається з трьох частин: гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції).

Отже заява, крім посилання на норму процесуального права, яка, на думку заявника, неоднаково застосована, має містити також обґрунтування неоднакового застосування тих норм КПК, що регламентують умови дії такої норми та юридичні наслідки її застосування.

Оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, які саме норми права заявник розцінює як неоднаково застосовані.

Крім того, зазначаючи у своїй заяві про неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини четвертої статті 394 КПК, захисник не наводить жодного обґрунтування неоднаковості застосування цієї норми з відповідним аналізом та порівнянням змісту оспорюваного рішення від 31 серпня 2017 року з висновками цього ж суду викладеними в ухвалах від 1 і 20 грудня 2016 року та 27 червня і 12 вересня 2017 року.

Перевірка доводів заявника про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону перебуває поза межами законодавчо визначених повноважень Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах у порядку, передбаченому главою 33 КПК, та є недопустимою. Адже вихід за межі визначених законом предмета та умов перегляду Верховним Судом України рішень призведе до повторного касаційного перегляду, що не відповідатиме положенням статті 445 КПК і буде суперечити принципу правової визначеності.

Не є достатнім обґрунтуванням підстав для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_2 і посилання захисника ОСОБА_7 на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 7 Протоколу №7 до Конвенції, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статті 11 Загальної декларації прав людини.

До того ж, в порушення вимог статті 449 КПК, до заяви захисником не додано копій вироку Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року про перегляд яких порушується питання у заяві. Зазначені копії судових рішень повинні бути завірені належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Крім того, до заяви не додано копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 3 березня 2016 року, на які у своїй заяві посилається захисник ОСОБА_7 в обґрунтування підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Згідно з частиною третьою статті 448 КПК заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України підписується особою, яка її подає. До заяви додається оформлений належним чином документ, що підтверджує повноваження особи, яка її подає, відповідно до вимог цього Кодексу.

До Верховного Суду України звернувся адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 й долучив ордер та договір про надання правової допомоги від 10 травня 2017 року про здійснення захисту цієї особи.

Водночас вказаний договір про надання правової допомоги ОСОБА_2 із адвокатом ОСОБА_7 уклала ОСОБА_5

Відповідно до статті 51 КПК договір із захисником має право укласти особа, передбачена в частині першій статті 45 КПК, а також інші особи, які діють в її інтересах, за її клопотанням або за її наступною згодою.

Наведене свідчить, що договір про надання правової допомоги може укладатись на користь ОСОБА_2 іншою особою, яка діє в його інтересах, але за умови наявності клопотання від ОСОБА_2 або за його наступною згодою.

Однак, зі змісту долученого договору про надання правової допомоги та ордеру адвоката не вбачається висловлення ОСОБА_2 згоди на здійснення його захисту саме адвокатом ОСОБА_7, а також відсутнє і клопотання від нього.

Таким чином, захисник ОСОБА_7, у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 450 КПК, не є особою, яка наділена правом на подання заяви про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Згідно з частиною другою статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного та керуючись статтями 445, 448, 449, 450 КПК,

у х в а л и в:

повідомити захисника ОСОБА_7 про недоліки заяви і надати йому строк для їх усунення до 2 січня 2018 року включно.

Якщо недоліки заяви буде усунуто в установлений строк, вона буде вважатися поданою в день її первинного подання до Верховного Суду України.

У разі, якщо заявник не усуне недоліки заяви протягом установленого строку, заяву буде повернуто заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_6