Справа № 368/161/18
Провадження № 1-в/368/29/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" лютого 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю інших сторін провадження:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5
- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням В.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій рейдержадміністрації ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криштопівка Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, засудженого 12 лютого 2016 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
В С Т А Н О В И В :
02.02.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло кримінальне провадження за поданням Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криштопівка Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, засудженого 12 лютого 2016 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
02.02.2018 року системою автоматичного документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений слідчий суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1

06.02.2018 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено криміналне провадження до слухання на 22.02.2018 року в режимі відеоконференції, - дистанційно з Державною установою Кагарлицька виправна колонія № 115.
В судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2018 року, представник Державної установи Кагарлицька виправна колонія (№115) ОСОБА_4 клопотання установи відбування покарань підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити, так як вважає, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю зразковою поведінкою та добросовісним відношенням до праці довів ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення та перевиховання.
В судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2018 року, засуджений ОСОБА_5 клопотання установи виконання покарань підтримав в повному обсязі, вважав, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання.
Він мав дисциплінарні стягнення, проте, на даний час вони всі погашені та зняті в сустановленому законом порядку.
Після отримання дисциплінарних стягнень він переглянув свою поведінку в установі відбування покарання, та покращив її, внаслідок чого на даний час має лише заохочення.
В судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2018 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання установи виконання покрань щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у відношенні засудженого ОСОБА_5 , так як вважає, що даний засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою не довів тієї обставини, що став на шлях виправлення та перевиховання.
Звернув увагу суду на ту обставину, що процес виправлення та перевиховання слід враховувати не за останній період відбування покарання засудженим, а за весь період відбування покарання, щоб мати змогу оцінити поведінку засудженого в ракурсі його правослухняної поведінки, та ставлення на шлях виправлення та перевиховання.
Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарання щодо умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Криштопівка Іллінецького району Вінницької області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , розлучений, засуджений:
- 12 лютого 2016 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки,
- 24 травня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни, -
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2015 року по 24 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -
- на даний час відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили № 131/260/16 к/1099/16 від 07.06.2016 року, вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 12.02.2016 року у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Криштопівка Іллінецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, вирок набув законної сили 24 травня 2016 року, відповідно, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати основне покарання у виді позбавлення волі з 17 грудня 2015 року, - з моменту взяття під варту.
Початок строку покарання: «17» грудня 2015 року.
Кінець строку покарання: «10» липня 2020 року.
1/2 строку покарання: «10» січня 2018 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Вінницької УВП (№1), де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в Державну установу «Кагарлицька виправна колонія (№115) 06 липня 2016 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження суд вважає, що за час відбування покарання засджений ОСОБА_5 до праці не завжди відносився добре, завдану роботу не завжди виконував добросовісно, за час відбуття покарання характеризується посередньо, в період, що передував настанню пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, - заходи виховної спрямованості відвідував регулярно, станом на даний час реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:
1. 14.09.2017 р. За добросовісне відношення до праці на Знято стягнення Нач. ВК
дільниці майстерні по розпилці деревини. від 18.08.2016 р.
2. 08.12.2017 р. За добросовісне відношення до праці на ОСОБА_11 о. Нач. ВК
дільниці майстерні по розпилці деревини.
дисциплінарні стягнення:
1. 18.08.2016 р. Відмовився виходити на роботу згідно Догана Нач. ВСПС
рознарядки. (знято від 14.09.2017 р.)
2. 18.08.2016 р. Без дозволу адміністрації залишив своє Догана Нач. ВК
робоче місце. (погашено 26.09.2017 р.)
3. 29.08.2016 р. Груба поведінка по відношенню до ДІЗО 15 діб Нач. ВК
представників адміністрації. (погашено 26.09.2017 р.)
4. 16.09.2016 р. Абстинентний синдром. ДІЗО 15 діб Нач. ВК
(погашено 26.09.2017 р.)
5. 22.12.2016 р. Виявлено та вилучено заборонений предмет Догана Нач. ВК
а саме, - моб. Телефон. (погашено 26.09.2017 р.)
6. 17.02.2017 р. Без дозволу адміністрації знаходився на Сувора догана Нач. ВК
спальному місці в невідведений для сну час. (погашено 26.09.2017)
7. 20.03.2016 р. Груба поведінка по відношенню до ДІЗО 5 діб. Нач. ВК
представників адміністрації. (погашено 26.09.2017 р.)
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання достеменно не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений за весь час відбування покарання мав як 2 заохочення, так і 7 стягнень, відповідно, кількість стягнень більше, ніж у тричі перевищує кількість заохочень, що, на думку суду, звісно, виключає перевагу позитивних моментів засудженого над негативними, які мали місце під час відбування засудженим основного покарання у виді позбавлення волі, що, на думку суду та прокурора, - не може достеменно доводити ту обставину, що засуджений за час відбування покарання мав сумлінну поведінку та добросовісно відносився до праці.
Суд звертає увагу на ту обставину, що заохочення засуджений ОСОБА_5 почав отримувати лише безпосередньо перед настанням пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формальних підстав для застосування оціночних підстав умовнго дострокового звільнення.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в мотивувальній частині характеристики, яку надала установа виконання покарань, зазначено, що засуджений ОСОБА_5 перебуває на профілактичному обліку установи з 30.08.2016 року по 28.09.2017 року, (більше року), як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних засобів та як схильний до нападу на представників адміністрації.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- вчинення необережного злочину, тобто, - за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинений засудженим ОСОБА_5 є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 17 грудня 2015 року, - з моменту затримання під час досудового слідства та з 06.07.2016 року, - в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115).
Отже, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115) орієнтовно 1 рік 8 місяців.
За вищевказаний період відбування покарання, як судом вазано вище, засуджений ОСОБА_5 отримав 7 стягнень за порушень правил відбування покарання, які знайшли свій вираз у негативному відношенні до роботи, порушення режиму тримання, грубого відношення до персоналу установи, що, на думку суду, ніяким чином не може свідчити про ставлення засудженого на шлях виправлення те перевиховання.
Дійсно, засуджений ОСОБА_12 поряд з цим мав 2 заохочення, проте, суд не розцінює такий факт з точки зору обставин, які дали б змогу застосувати до засудженого пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з огляду на наступне.
Проаналізувавши кількість заохочень, та дати їх отримання, їх періодичність, системність, суд переконаний в тому, що метою отримання таких заохочень є лише досягнення засудженим мети відсутності діючих стягнень на час настання пільги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04.06.2017 року питання щодо заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у ношенні засудженого ОСОБА_5 розгляалося на засіданні комісії установи з питань застосування до засуджених умовно дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та встановлення адміністративного нагляду, проте, у застосуванні такої пільги у відношенні засудженого, та, відповідно, направлення установою виконання покарань клопотання до суду було відмовлено, так як на думку комісії засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів своє виправлення, і лише після цього засуджений покращив свою поведінку.
Суд вважає мотивом покращення поведінки засудженого ОСОБА_13 є погашення діючих стягнень, проте, аж ніяк ставлення на шлях виправлення та перевиховання.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, так:

- засудженим за весь період відбування отримано стягнення, які більше, ніж втричі перевищують кількість заохочень, а тому, на думку суду отримання лише 2 заохочень безпосередньо перед настанням пільги, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі не може свідчити про безумовну підставу для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 81 КК України в діях засудженого повинна бути стабільність в отриманні заохочень, та повна відсутність (чи хоча б мінімальна кількість) отриманих стягень, а при наявності стягнень, кількість отриманих заохочень має значно превалювати над кількістю отриманих стягнень.

Відповідно, наявність семи стягнень, хоча вони і зняті та погашені в установленому законом порядку, нівелює (зводить на нівець в розумінні обставин, які дають змогу застосувати положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі) наявність заохочень.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків.

Отже, суд відноситься критично до посилання представника установи виконання покарань, та засудженого ОСОБА_5 на його позитивне характеризування за місцем відбування покарання та відсутність діючих стягнень, так як вищевказані обставини не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив нг виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

З огляду на вищевказані обставини суд досить критично відноситься до висновку комісії установи, в якому, зокрема, зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на застосування умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України.

Відповідно, вищевказані обставини свідчать на думку суду лише про те, що засуджений ОСОБА_5 намагається отримати пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення, без реального каяття у вчиненому злочині, ставлення на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, на думку суду, відношення засудженого до вчиненого злочину вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу з моменту зняття останнього стягнення та подачею засудженим клопотання про застосування до нього положень ст. 81 КК України, - 5 місяців, з огляду на 7 стягень, які є грубими, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність посередних (не негативних, не конкретно позитивних) чинників, які не дають змоги суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, став на шлях виправлення та виховання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_14 в установі відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед настанням пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для умовно дострокового звільнення засуджених, ОСОБА_15 , - в даному випадку, так як така поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на весь період відбування покарання, а не на короткий проміжок часу, що передує застосуванню пільги.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання установи виконання покарання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_16 .
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_17 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні подання В.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій рейдержадміністрації ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у відношенні засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криштопівка Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, засудженого 12 лютого 2016 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та додаткового покарання у видіпозбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1