Справа № 675/554/18
Провадження № 1-в/675/154/2018

"30" березня 2018 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ЗВК № 58 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, у якому зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості дострокового звільнення або перегляду призначеного судом покараннясуперечить вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справах «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» від 09 липня 2013 року, «Кайтан проти Туреччини» від 15вересня 2015 року, ОСОБА_5 просить судвизнати факт невідповідності в Україні такого виду покарання як довічне позбавлення волі гарантіям, встановленим ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.28 Конституції України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та виплатити йомукомпенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000000 гривень.
У судовому засіданні ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просивйого задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на його безпідставність.
Представник установи ОСОБА_4 вважає, що клопотання засудженого до задоволення не підлягає.
Заслухавши пояснення засудженого, представника ЗВК № 58, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав.
ОСОБА_5 засуджений 07вересня 2006 року за вироком Апеляційного суду Хмельницької області за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. «6, 12», 28 ч. 3, 115 ч. 2 п.п. «6, 12, 13», 152 ч. 3, 28 ч. 3, 152 ч. 3, 153 ч. 2, 185 ч. 3, 185 ч. 5, 187 ч. 4, 28 ч. 3, 304, 70, 71 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацію майна.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 27лютого 2007 року вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 07 вересня 2006 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Замковій виправній колонії № 58.
У своємуклопотанні засуджений, крім іншого, стверджує, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі. Натомість, національне законодавство України не передбачає права умовно-дострокового звільнення таких осіб та права на перегляд вироку через певний строк відбування покарання. Кримінальний закон передбачає можливість звернутися до Президента України за помилуванням, однак, таке право на практиці реалізувати неможливо.
Зазначені недоліки національного законодавства, на думку ОСОБА_5 , є підставою для заміни йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Суд не погоджується з такими доводами ОСОБА_5 з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є, зокрема, відбуття строку покарання, призначеного вироком суду,акт про помилування, умовно-дострокове звільнення.
Згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
У відповідності до ст. 82 ч. 1 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована якщо засуджений став на шлях виправлення, та після відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного за особливо тя жкий злочин.
У відповідності до п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України дійсно не передбачена.
Водночас, частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_5 .
Посилання засудженого на порушенняст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» від 09 липня 2013 року, «Кайтан проти Туреччини» від 15 вересня 2015 року, у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1ст.87 КК Українипередбачено таку можливість шляхом помилування Президентом України індивідуально визначеної особи.
Слід зазначити, що жодне із рішень Європейського суду з прав людини, на які посилається ОСОБА_5 , не містить вимогу про необхідність заміни засудженим покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Зазначені рішенняЄСПЛ вказують на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо нескорочуваності довічного позбавлення волі та необхідність проведення законодавчих реформ механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні законні підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.
Отже, вимоги клопотанняу частині визнання факту невідповідності в Україні такого виду покарання як довічне позбавлення волі гарантіям, встановленим ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України, та призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк до задоволення не підлягають.
Що стосується вимог засудженого ОСОБА_5 про виплату йому компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 000 гривень, суд вважає, що такі вимоги можуть бути розглянуті судом у порядку цивільного судочинства у відповідності до ст. 19 ЦПК України, де вказано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства, зокрема, справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Відтак, оскільки ОСОБА_5 вправі звернутися до суду з позовом у порядку цивільного судочинства про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, провадження уцій частині клопотання слід закрити, оскільки таке питання не вирішуються судом в порядку, передбаченому розділом VIII «Виконання судових рішень» КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 19 ЦПК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в И В :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 у частині визнання факту невідповідності в Україні такого виду покарання як довічне позбавлення волі гарантіям, встановленим ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України, та призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.
Провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 в частині виплати компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 000 гривень закрити та роз`яснити ОСОБА_5 , що він вправі звернутися з такими вимогами до судув порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя: ОСОБА_1