Єд. унік. № 243/1107/18
Провадження № 1-кс/243/488/2018
СЛОВ`ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
Іменем України
23 березня 2018 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 про надання дозволу посадовим особам Державної екологічної інспекції у Донецькій області на проведення перевірки суб`єкта господарювання ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» () у кримінальному провадженні № 0000020 від 29.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
22.03.2018 року до Слов`янського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 про надання дозволу посадовим особам Державної екологічної інспекції у Донецькій області суб`єкта господарювання ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» () у кримінальному провадженні № 0000020 від 29.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування за фактом забруднення атмосферного повітря, відомості про який 29.01.2018 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.

Досудовим розслідуванням кримінального провадження встановлено, що в результаті зловживання службовим становищем або неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами ГОВ «Сєвєродонецькийасфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637), що здійснює господарську діяльність за адресою: Донецька область, Слов`янський район, смт. Райгородок, пров. Куйбишева, буд. 1 «Б» та вул. Куйбишева. 1 «А» було забруднено або змінено природні властивості атмосферного повітря шкідливими для життя, здоров`я або для довкілля речовинами, відходами або іншими матеріалами промислового ми іншого виробництва.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до теперішнього часу товариство з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637) не має дозвіл на викиди забруднюючих речовий в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, який дає право експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у часі обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
Таким чином, у органа досудового розслідування виникли обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» у своїй діяльності грубо порушує норми Закону України «Про охорону атмосферну повітря» в частині перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел: викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону; перевищенні обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; недотриманні вимог, передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; невиконанні розпоряджень та приписів органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря, що може свідчити про можливість порушення чинного законодавства у сфері використання та охорони атмосферного повітря.
У зв`язку з викладеним виникла необхідність в ініціюванні проведення перевірки дотримання вимог законодавства України у сфері охорони та використання атмосферного повітря спеціалістами Державної екологічної інспекціїУкраїни в частині додержання екологічних нормативів в питань використання та охорони земель, законодавства про охорону та раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів та законодавства про охорону атмосферного повітря.
Згідно до ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збір доказів шляхом проведення витребування та отримання від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. І
Отже, перевірка в кримінальному провадженні не захід забезпечення кримінального провадження, в розумінні визначеному в розділі ІІ КПК Україні відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України є законним способом збирання стороною обвинувачення доказів.
Згідно положень чинного законодавства України слідчий або прокурор у кримінальному провадженні не можуть самостійно ініціювати питання про призначення відповідної перевірки.
Так, відповідно до пп.б, п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про Прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УП у Кримінально процесуальному кодексі України виключено положення п.6 ч.2 ст. 36 КПК України, відповідно до якого прокурор був уповноваженим призначати ревізії та перевірки в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до пп.в, п. 12 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УП у Кримінальному процесуальному кодексі України виключено пункт 4 частини другої статті 40. відповідно до якого слідчий уповноважений призначати ревізії та перевірки в порядку, передбаченому законом.
Згідно з п. 2 ч. 1 Постанови КМУ «Про питання запровадження обмеження на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючимиорганами» № 408 від 13.08.2014 р., надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відповідно до додатку зазначеної постанови, однією з держаних інспекцій, якій надається дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців є Держекоінспекція.
Крім того, відповідно до п. З Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих, актівдо податкової реформи» від 28.12.2014 встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами , Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.
Норми зазначеного пункту із змінами, внесеними Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності №2246-VІІІ від 07.12.2017 відповідно до ч. І ст. 7 Прикінцевих положень зазначеного Закону, діють до 31 грудня 2018 року включно.
Таким чином, законом встановлено судовий контроль за дотриманням законності та обґрунтованості втручання у господарську діяльність, зумовлену потребами досудового розслідування задля досягнення його дієвості.
Відповідно до ч. 2 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №454/2011Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань реалізує державну політику зі здійснення державного нагляду (контролю) за додержання вимог, законодавства у сфері охорони навколишнього середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, біологічною генетичною безпекою щодо біологічних об`єктів природного середовища, поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами.
Згідно до ст.17 Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська; Північно-Західного регіону Чорного моря).
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворенням територіальних органів» №995 від 14.09.2011 до переліку територіальних органів Державної екологічної інспекції входить Державна екологічна інспекція у Донецькій області.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державна екологічна інспекція у Донецькій області () юридична адреса: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Петровського, 18 «а», зареєстрована 29.12.2011 в Єдиному державному реєстрі підприємств організацій України, номер запису: 1 040 54.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, товариство з обмеженоювідповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонниі завод» (ЄРДПОУ 37051637), зареєстроване за адресою: 03035, м. Київ, Солом`ямський район, вул. Василя Сурікова, буд. З, корпус 37, офіс 2.
Згідно Інформаційної довідки речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна, інформація щодо об`єкту нерухомого майна, нежитлові будівлі я споруди з виробництва та укладання асфальтобетонну, розташовані за адресами: Донецька область, Слов`янський район, смт. Райгородок, пров. Куйбишева, буд. 1 «Б» та вул.Куйбишева, буд. 1 «А» на праві власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637).
Матеріали перевірки Державної екологічної інспекції у Донецькій області з питань дотримання вимог законодавства у сфері використання та охорони атмосферного повітря матимуть суттєве доказове значення в рамках досудового розслідування. Можливість провести вказану перевірку без дозволу слідчого суддівідсутня та призведе до істотного порушення прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищевикладене, для швидкого розслідування кримінального провадження, досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування вищезазначеного факту, зокрема для отримання відомостей, котрі є необхідними для належної кваліфікації вчиненого діяння, з метою виявлення; фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення необхідно отримати результати перевірки додержання законодавства у сфері використання та охорони атмосферного повітря ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637) слідчий просить:
1.Задовольнити клопотання слідчого та надати дозвіл посадовим особам Державної екологічної інспекції у Донецькій області () юридична адреса: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Петровського, 18 «а», в період з 25.03.2018 до 25.04.2018 (з врахуванням терміну продовження у разі виникнення необхідності) провести перевірку суб`єкта господарювання ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637), юридична адреса: м. Київ, Солом`янський район, вул. Василя Сурікова, буд. 3. корпус 37, офіс 2), що здійснює господарську діяльність за адресою: Донецька область, Слов`янський район, смт. Райгородок, пров. Куйбишева, буд. 1 «Б» та вул. Куйбишева, буд. 1 «А», а також огляд зазначених територій, на яких здійснюється господарська діяльність, вивчення документації, яка стосується діяльності ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637), вивчення статистичної документації, тощо за період з 01 січня 2017 року по теперішній час з використанням матеріалів кримінального провадження № 0000020 від 29 січня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.
2. На вирішення інспекторів поставити такі питання:
І ) чи дотримується вимог законодавства у сфері охорони атмосферного повітря ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637) в частині наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин, додержання нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел в атмосферне повітря та нормативів гранично допустимого впливу фізичних та біологічних факторів стаціонарних джерел; встановлення завданої шкоди в результаті такої діяльності;
2) чи дотримується вимог законодавства у сфері охорони атмосферного повітря ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637) в частині дотримання обсягів викидів забруднюючих речовин, встановлених у дозволах на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; виконання розпоряджень та приписів органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря;
3) чи дотримується в своїй діяльності ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637) вимог Закону України «Про охорону атмосферну повітря».
3. Зобов`язати посадових та службових осіб ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637), які здійснюють господарську діяльність за адресами: Донецька область, Слов`янський район, смт. Райгородок, пров. Куйбишева, буд. 1 «Б» та вул. Куйбишева, буд. 1 «А» забезпечити допуск посадовим особам Державної екологічної інспекції у Донецькій області для проведення перевірки, огляду території, а також надати їм у повному обсязі документальні матеріали, які необхідні для проведення перевірки.
4. Клопотання розглянути судом без виклику посадових та службових осіб ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» (ЄРДПОУ 37051637), у зв`язку з тим, що виклик у судове засідання призведе до передчасного розголошення відомостей, які безпосередньо стосуються суті кримінального провадження для процесуальних дій, які заплановано провести з метою збирання доказів.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала, прокурор не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчим відділом Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування за фактом забруднення атмосферного повітря, відомості про який 29.01.2018 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що КПК прямо не передбачає повноваження слідчого або прокурора «призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом».
Дійсно, в редакції, що діяла до 15 липня 2015 року, КПК передбачав такі повноваження в пункті 6 частини другої статті 36 і пункті 4 частини другої статті 40 КПК. Однак підпунктом 12 пункту 5 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» з переліку повноважень прокурора (у статті 36 КПК) і слідчого (у статті 40 КПК) це повноваження було виключено. Закон набрав чинності 15 липня 2015 року.
Таким чином, законодавець визначив, що з 15 липня 2015 року прокурор і слідчий не мають повноважень «призначати ревізії і перевірки».
Крім того, у тому ж пункті Закон України «Про прокуратуру» передбачив:
«Недопустимими є також докази, що були отримані … 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень».
Таким чином, законодавець не тільки забрав у слідчого і прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки», але й встановив, що будь-які докази, отримані внаслідок такої «не передбаченої цим Кодексом» перевірки чи ревізії, є недопустимими.
Важко знайти приклади більш чіткого формулювання позиції законодавця, ніж у цьому випадку.
Слідчий суддя не залишає без уваги ці законодавчі зміни, відзначивши їх в своїй ухвалі. Однак, обґрунтовуючи наявність повноважень слідчого звертатися з клопотанням про призначення перевірки і повноважень слідчого судді розглядати такі клопотання слідчий посилається на такі положення законодавства:
- частину другу статті 1 КПК, згідно з якою кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, цього Кодексу та інших законів України;
- пункт 2 Постанови КМУ «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами» від 13 серпня 2014 року № 408, відповідно до якого:
«Надання дозволу на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців не потребується у разі, коли такі перевірки проводяться за рішенням суду, на вимогу службових осіб у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України».
- пункт 3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VІІІ, що передбачає:
«Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України» Норми зазначеного пункту із змінами, внесеними Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності №2246-VІІІ від 07.12.2017 відповідно до ч. І ст. 7 Прикінцевих положень зазначеного Закону, діють до 31 грудня 2018 року включно.
- частину другу статті 93, яка встановлює, серед іншого, що збирання доказів можливе за допомогою витребування та отримання висновків ревізій та актів перевірок;
- частину другу статті 89, що визначає як джерело доказів, серед іншого, акти перевірок.
На підставі цих положень законодавства слідчий дійшов висновку, що «законом встановлений судовий контроль за дотриманням законності та обґрунтованості втручання у господарську діяльність, зумовлену потребами досудового розслідування задля досягнення його дієвості».
Слідчий суддя не може погодитися з обґрунтуванням, яке навів слідчий в своєму клопотанні, і не бачить підстав вважати, що виключення відповідних повноважень слідчого і прокурора з Кримінального процесуального кодексу України означає не їх виключення, а лише зміну порядку їх здійснення.
Слідчий посилається на частину другу статті 1 КПК, яка передбачає:
«Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України».
Саме згадка у цьому положенні «інших законів України» дала підставу слідчому на обґрунтування свого повноваження винести спірне клопотання залучити низку положень законодавства, згаданих вище (див. пункт 27 вище).
Слідчий суддя вважає, що, - попри формулювання частини другої статті 1 КПК, - система норм КПК чітко визначає, що повноваження будь-якого суб`єкта кримінального процесу визначаються лише цим Кодексом. Формулювання наступних положень КПК це доводить:
«… 17) слідчий - службова особа …, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень;
18) слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні …» (стаття 3 КПК).
«… Слідчий суддя … вирішують лише ті питання, що … віднесені до їх повноважень цим Кодексом» (частина третя статті 26 КПК).
«… Прокурор… уповноважений … здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом» (частина друга статті 36).
«… Слідчий уповноважений … здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом» (частина друга статті 40).
Згадка у частині другій статті 1 КПК «;інших законів» не змінює стан справ, оскільки «інші закони» при визначенні повноважень суду чи інших суб`єктів кримінального процесу також посилаються на КПК (або інші процесуальні кодекси). Наприклад:
«Суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом…» (частина перша статті 23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
«Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Кримінальним процесуальним кодексом України» (частина перша статті 25 Закону України «Про прокуратуру»).
Тобто, положення «інших законів» є бланкетними нормами, що відсилають за своїм змістом до КПК. Положення законодавства, на які посилається слідчий суддя в оскарженій ухвалі (див. пункт вище), також відсилають до КПК, передбачаючи, що якщо існує рішення, ухвалене відповідно до КПК, то воно дає підстави для певних дій. Але ці положення не визначають ані повноважень таке рішення прийняти, ані процедури і умов його прийняття.
Більше того, частина третя статті 9 КПК взагалі виключає вплив «інших законів» на питання визначення повноважень суб`єктів кримінального процесу, оскільки передбачає:
«Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу».
Таким чином, корпус норм КПК свідчить про те, що законодавець визначив повноваження кожного суб`єкта кримінального процесу лише цим Кодексом і виключив будь-яку можливість виводити наявність таких повноважень із положень «інших законів».
Частина друга статті 93 КПК передбачає, серед іншого, що збирання доказів можливе за допомогою витребування та отримання висновків ревізій та актів перевірок, а частина друга статті 89 визначає як джерело доказів, серед іншого, акти перевірок.
Ці положення процесуального закону також не дають повноважень слідчому судді надавати дозвіл на призначення перевірки. Використання виразу «витребування та отримання» передбачає повноваження використовувати у якості доказів висновки ревізій і актів перевірок (як і будь-які інші документи), що існують незалежно від кримінального розслідування. Процесуальний закон чітко відрізняє документи, створені в межах кримінального провадження, від документів, походження яких не залежить від кримінального провадження, і підпорядковує ці два типи документів різному правовому режиму. Тому помилково виводити з повноваження «витребувати» повноваження «призначити» перевірку.
Слідчий суддя не може погодитися з доводами слідчого, що виключення з переліку повноважень слідчого чи прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки» означає запровадження судового контролю за такими діями слідчого і прокурора.
Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає:
«слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».
Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.
Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством. Приклад таких повноважень можна знайти у статті 206 КПК, коли законодавство зобов`язує слідчого суддю «вжити необхідних заходів», не визначаючи перелік цих заходів.
Однак, навіть при найширшому розумінні ролі слідчого судді, неможливо узгодити з нею право слідчого судді розширювати - порівняно із законодавством - повноваження державних органів і посадовців. Слідчий суддя може лише обмежити в конкретному випадку, виходячи з обставин справи, використання вже наданих їм законом повноважень.
У цій справі слідчий просить слідчого суддю прийняти рішення, яке має зовсім протилежний ефект: він просить надати слідчому повноваження, яких той був позбавлений законом. Це суперечить самій суті судового контролю над діями і рішеннями державних органів з метою захисту прав, свобод і інтересів осіб. Це також суперечить завданню суду як інституції в демократичному суспільстві.
Кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.
Саме через складність визначення цього балансу, він визначається законом. Саме Парламент, а не окрема особа, є найбільш адекватним засобом знаходження балансу різноманітних суспільних інтересів в демократичному суспільстві.
Практика кримінальних розслідувань часто ставить болючі питання щодо балансу між потребами розслідування і захистом прав осіб та інших цінностей суспільства. Але, незважаючи на можливі нагальні потреби розслідування заборона застосування катувань є безумовною, навіть якщо катування можуть сприяти розслідуванню і - іноді - спасінню життів. Примус до самовикриття є забороненим, хоча часто може сприяти розслідуванню. Втручання у таємницю сповіді неможливе, хоча таке втручання могло б дати вирішальні докази в розслідуванні. Суцільна дактилоскопія була б дуже дієвим способом контролю над злочинністю і неабияким полегшенням у розслідуванні злочинів, - але ціною свободи і приватності. У всіх цих випадках потреби розслідування не можуть стати виправданням для виходу держави за межі, визначені законодавством.
Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.
Положення законодавства, якими виключені повноваження слідчого чи прокурора призначати перевірки, не можуть тлумачитися як зміна порядку здійснення повноважень, наприклад, як заборона здійснювати ці повноваження без дозволу слідчого судді чи суду. Законодавець цілком і безумовно виключив такі дії з кола тих дій, що дозволяються вчиняти слідчому або прокурору. В контексті цієї справи завдання слідчого судді полягає саме в тому, аби повноваження слідчого і прокурора, що були виключені законом, були також виключені на практиці.
Отже, слідчий суддя вважає, що у цьому випадку слідчий суддя, надавши слідчому дозвіл на проведення перевірки, вийде за межі своїх повноважень і прийме рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством.
Слідчі судді мають відмовляти у задоволенні таких клопотань, посилаючись на те, що повноваження слідчого або прокурора на проведення перевірок виключені з КПК, що проведення перевірки не є ні слідчою (розшуковою) дією, ні негласною слідчою (розшуковою) дією, ні заходом забезпечення кримінального провадження; що положення КПК України не відносять до компетенції слідчого судді вирішення питання щодо надання дозволу на проведення перевірки, а стаття 132 КПК України не передбачає такого заходу кримінального провадження, не регламентує порядок розгляду таких клопотань, обсяг доказування при розгляді такого клопотання, критерії, за якими слідчий суддя повинен визначати достатність підстав для надання дозволу на проведення перевірки.[1]
Варто зазначити, що позапланові перевірки можуть потенційно призвести до порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) і статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Тому слідчий суддя доходить висновку, що національне законодавство не забезпечило при застосуванні вищезазначених заходів достатніх гарантій від свавілля і воно не відповідає вимогам щодо якості законодавства у розумінні Конвенції. За цих обставин не можна стверджувати, що зазначене втручання здійснювалося «згідно із законом», як цього вимагає пункт 2 статті 8 Конвенції».[8]
Надаючи дозвіл на проведення позапланової перевірки, слідчий суддя діє не як судовий орган, що запобігає можливим порушенням з боку органів розслідування, а як орган розслідування, оскільки фактично ініціює цю перевірку, надаючи слідчому або прокурору повноваження, яких вони за законом позбавлені.
Крім того, перевірка на підставі ухвали слідчого судді не може бути оскаржена в порядку адміністративної юрисдикції в силу пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, на відміну від інших перевірок з боку контролюючих органів. Таким чином, особа, чиї права та інтереси зазнають втручання за допомогою ухвали слідчого судді, повністю позбавляється ефективних засобів захисту від порушеного права.
Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
Саме Конституція і закони визначають ту межу, за яку держава не має переступати, і умови, за яких держава може втручатися у автономію особи і суспільства. Однак, найдосконаліша система законодавства залишиться без жодного впливу на суспільне життя, якщо судова система не забезпечує дієвість цього законодавства. Якщо судова система в цілому не виявляє такої здатності, то виконання завдань судочинства в кожному окремому випадку стає проблематичним.
Такі правові позиції викладені в ухвалі Верховного Суду України від 06 березня 2018 року у справі № 243/6674/17-к (провадження № 51-499км17).
У зв`язку з цим слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про надання дозволу на проведення перевірки суб`єкта господарювання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1.3,9,26, п. 10, ч. 2 ст. 36, п. 5, ч. 2 ст. 40, ч. 2 ст. 93 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області ОСОБА_3 про надання дозволу посадовим особам Державної екологічної інспекції у Донецькій області суб`єкта господарювання ТОВ «Сєвєродонецький асфальтобетонний завод» () у кримінальному провадженні № 0000020 від 29.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України - відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Ухвала складена в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1