Справа № 426/2671/16-к
Провадження № 11-кп/782/343/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 29 червня 2017 року про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації від 06.08.2014 року засуджено ОСОБА_7 до покарання у вигляді 10 років 2 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «б» частини третьої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі) (2 епізоди), частиною третьою статті 229.1 (контрабанда наркотичних засобів, психотропних речовин у значному розмірі), частиною першою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.

19 квітня 2017 року до Сватівського районного суду Луганської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації у відповідність із законодавством України, у зв`язку з тим, що Міністерством юстиції України прийнято рішення, відповідно до ст. 606 КПК України, про прийняття ОСОБА_7 в Україну, як громадянина України засудженого за вироком суду іноземної держави.
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 червня 2016 року, вирок Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації, від 06 серпня 2014 року, приведено у відповідність із законодавством України, а саме ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим на території України :
-за ч.1 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці (з урахуванням положень, передбачених п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч.3 ст.68 КК України);
-за ч.2 ст. 305 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років;
-за ч.2 ст.307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років (з урахуванням положень, передбачених п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч.3 ст.68 КК України);
Остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів визначено на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 2 (два) місяці.
Суд своє рішення мотивував тим, що згідно Кримінального кодексу України, відповідальність за злочини за якими ОСОБА_7 був засуджений вироком Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації, передбачена за ст.ст. 305 ч. 2; 307 ч. 1, 307 ч. 2 КК України.
Суд першої інстанції виходив з того, що за вироком Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації, відносно ОСОБА_7 у відповідності до положень Кримінального кодексу Російської Федерації, дії, ОСОБА_7 кваліфіковано:
а) за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ як замах на злочин, тобто навмисні дії особи, безпосередньо спрямовані на злочин - незаконний збут наркотичних засобів, вчинений в значному розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи;
б) за ч.3 ст.229.1 КК РФ як контрабанда, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕс наркотичних засобів, психотропних речовин, вчинене щодо наркотичних засобів, у значному розмірі, та вчинене щодо психотропних речовин у великому розмірі;
в) за ч.1 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ як готування до злочину, тобто підшукування особою засобів, умисне створення умов для вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене у значному розмірі і психотропних речовин, вчиненого у великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних від цієї особи обставин.
Таким чином, суд першої інстанції, у відповідності до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_7 кваліфікував:
а) за ч.3 ст.15, ч.1 ст.307 КК України як незакінчений замах на вчинення незаконного збуту наркотичних засобів, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи. Оскільки диспозиція ст.307 КК України не містить такої кваліфікуючої ознаки злочину як значний розмір наркотичних засобів.
б) за ч. 2 ст.305 КК України як контрабанду наркотичних засобів, психотропних речовин, тобто їх переміщення через митний кордон, якщо предметом цих дій були психотропні речовини або наркотичні засоби у великих розмірах;
в) за ч. 1 ст. 14, ч.2 ст.307 КК України як готування до злочину, тобто підшукування засобів, а також умисне створення умов для вчинення злочину незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі особи.
Остаточне покарання вироком суду Російської Федерації, призначене ОСОБА_7 за сукупністю злочинів на підставі ст. 69 ч. 3 КК РФ, відповідає вимогам ст. 70 ч. 1 КК України, а тому строк остаточного покарання призначеного ОСОБА_7 вироком суду Російської Федерації, підлягає до відбування на території України у виді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяців.
На вказану ухвалу суду надійшла апеляційна скарга від засудженого ОСОБА_7 у якій він просить засудити його у відповідності з законами України.
Свої апеляційні вимоги засуджений ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції виніс ухвалу якою засудив його до 10 років 2 місяців позбавлення волі, але чинне законодавство України передбачає максимальне покарання за скоєні ним злочини у вигляді 10 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника, який вважає призначене покарання явно несправедливим у зв`язку з його суворістю, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що вироком Донецького міського суду Ростовської області РФ від 06.08.2014 року засуджено ОСОБА_7 до покарання у вигляді 10 років 2 місяців позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 30, пунктом «б» частини третьої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі) (2 епізоди), частиною третьою статті 229.1 (контрабанда наркотичних засобів, психотропних речовин в значному розмірі), частиною першою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяців.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 610 КПК України, дійшов вірного висновку, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.30, п.«б» ч.3 ст.228.1, ч.3 ст.229.1, ч.1 ст.30, п.«г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якими засуджений ОСОБА_7 за вироком Донецького міського суду Ростовської області РФ від 6 серпня 2014 року, в законі України про кримінальну відповідальність, передбачені ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.305 КК України, як злочини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої в частині визначення строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню ОСОБА_7 на території України на підставі вищевказаного вироку суду Російської Федерації у виді позбавлення волі строком на 10 років 2 місяці, оскільки суд, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 610 КПК України, вірно визначив ОСОБА_7 строк покарання, як за кожний злочин, передбачений ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст.30 , ч. 2 ст.305 КК України, так і за сукупністю злочинів, відповідно ч. 1 ст. 70 КК України.
Нормою ч.2 ст. 70 КК України встановлено, якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років.
Кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 305 та ч.2 ст. 307 КК України, є тяжкими злочинами, що врегульовано ст. 12 КК України.
За наведених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, а відповідно, не знаходить підстав і для задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419, 610 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області, від 29 червня 2017 року, якою вирок Донецького міського суду Ростовської області Російської Федерації, від 6 серпня 2014 року, відносно ОСОБА_7 приведено у відповідність із законодавством України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді:

__________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3