печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2016 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого в ОВС управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що управлінням спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000628 від 16.07.2014 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

30.07.2016 ОСОБА_8 затримано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України в аеропорту «Бориспіль» в місті Борисполі Київської області та в цей же день вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Так, в клопотанні зазначається, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , протягом 1998-2005 років був головою Луганської обласної державної адміністрації.

В період з 25.05.2006 року по 27.11.2014 року був народним депутатом України V, VI та VII скликань.

У Верховній раді України ОСОБА_8 був заступником, а в подальшому очолював фракцію Партії регіонів України.

На пленарному засіданні Верховної Ради України відповідно до статі 79 Конституції України склав таку присягу: «Присягаю на вірність Україні. Зобов`язуюсь усіма своїми діями боронити суверенітет і незалежність України, дбати про благо Вітчизни і добробут Українського народу. Присягаю додержуватися Конституції України та законів України, виконувати свої обов`язки в інтересах усіх співвітчизників».

Таким чином, в період з 25.05.2006 року по 27.11.2014 року ОСОБА_8 як народний депутат України був службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус народного депутату України» народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України. При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про статус народного депутата України» у своїй діяльності народний депутат повинен дотримуватися загальновизнаних норм моралі; завжди зберігати власну гідність, поважати честь і гідність інших народних депутатів, службових та посадових осіб і громадян; утримуватись від дій, заяв та вчинків, що компрометують його самого, виборців, Верховну Раду України, державу. Неприпустимим є використання народним депутатом свого депутатського мандата всупереч загальновизнаним нормам моралі, правам і свободам людини і громадянина, законним інтересам суспільства і держави. Народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих, зокрема корисливих, цілях.

У 2006 році, більш точна дата на цей час встановлюється, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заволодіння в особливо великих розмірах чужим майном шляхом зловживання службовим становищем.

З цією метою ОСОБА_8 вступив у злочинну змову з посадовими особами Державного підприємства «Луганськвугілля» за якою посадові особи цього підприємства при проведені конкурсів із закупівлі матеріалів, обладнання та послуг, безпідставно надавали перевагу підконтрольним ОСОБА_8 ТОВ «ДС-8», ТОВ «Індекспром», ПП «Портекс», які були оформлені на його близьких родичів та наближених до нього осіб.

У подальшому в період часу з 2006 року до лютого 2014 року, під час виконання договірних умов, реалізація матеріалів та обладнання відбувалась за завищеними цінами, а отримані таким шляхом кошти привласнювались.

В результаті зазначених дій ОСОБА_8 заволодів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, державними коштами в особливо великих розмірах на суму 232,38 млн. грн.

Крім того, на початку 2014 року, точний час встановлюється, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України що виразилось в організації та проведенні на території Луганської області «так званого» референдуму та проголошення території Луганської області, яка є адміністративно-територіальною одиницею України суверенною державою, так званою Луганською Народною Республікою.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до статті 2 Конституції України суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до статті 72 Конституції України Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією.

Всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до статті 73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статті 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Відповідно до статті 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про всеукраїнський та місцеві референдуми» на місцеві референдуми можуть виноситися питання, віднесені законодавством України до відання місцевого самоврядування відповідних адміністративно-територіальних одиниць, а також питання дострокового припинення повноважень відповідної Ради народних депутатів та її голови. Виключно місцевими референдумами у відповідних адміністративно-територіальних одиницях вирішуються питання про найменування або перейменування сільрад, селищ, міст, районів, областей; питання про об`єднання в одну однойменних адміністративно-територіальних одиниць, які мають спільний адміністративний центр; питання про зміну базового рівня місцевого самоврядування у сільських районах; питання про реорганізацію або ліквідацію комунальних дошкільних навчальних закладів, а також дошкільних навчальних закладів, створених колишніми сільськогосподарськими колективними та державними господарствами. На місцеві референдуми не виносяться питання про скасування законних рішень вищестоящих органів державної влади і самоврядування; питання, віднесені до відання органів суду і прокуратури; питання, пов`язані з обранням, призначенням і звільненням посадових осіб, що належать до компетенції відповідної місцевої Ради народних депутатів та її виконавчих і розпорядчих органів.

Відповідно до статті 6-1 Закону України «Про всеукраїнський та місцевий референдуми» проведення референдумів з питань, що не відносяться до відання Республіки Крим та органів місцевого і регіонального самоврядування адміністративно-територіальних одиниць в Україні, не допускається, а результати таких референдумів визнаються такими, що не мають юридичної сили.

На початку 2014 року реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_8 вступив в попередню змову з ОСОБА_10 та з окремими народними депутатами України VII скликання, депутатами Луганської обласної та міської рад, посадовими особами Луганської обласної державної адміністрації, представниками громадських організацій Луганської області, іншими невстановленими в ході досудового слідства особами та домовився про спільне вчинення злочину та розробили технічній розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Протягом січня травня 2014 року, більш точна дата встановлюється, ОСОБА_8 відповідно до визначеної йому ролі, діючи умисно, виконуючи активні дії спрямовані на зміну меж території та державного кордону України, використовуючи свій авторитет та вплив на учасників злочинної групи визначив відповідальних осіб за вчинення злочину на конкретній адміністративно-територіальній одиниці Луганської області (міст та районів) та надав вказівку організувати та провести 11 травня 2014 року референдум на порушення порядку, встановленого Конституцією України на який винести питання «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської народної республіки».

05 травня 2014 року, ОСОБА_10 , якого було незаконно визначено як «народний губернатор Луганської області», відповідно до визначеної йому ролі, виконуючи попередні домовленості з усіма учасниками злочинної групи щодо характеру, місця, часу, способу вчинення злочину видав наказ про проведення на території Луганської області в порушення порядку визначеного Конституцією України референдуму та оприлюднив бюлетень для голосування з визначеним питанням «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської народної республіки».

11 травня 2014 року ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та з невстановленими в ході досудового слідства народними депутатами України VII скликання, депутатами Луганської обласної та міської рад, посадовими особами Луганської обласної державної адміністрації, представниками громадських організацій Луганської області, іншими невстановленими в ході досудового слідства особами організував та провів в порушення порядку встановленого Конституцією України на території Луганської області незаконний референдум про державну самостійність «Луганської народної республіки».

12 травня 2014 року ОСОБА_10 знаходячись на площі Великої Вітчизняної війни в місті Луганську біля будівлі Луганської обласної державної адміністрації в присутності мешканців Луганської області оголосив акт проголошення державної самостійності Луганської народної республіки.

В наслідок таких умисних, спільних та узгоджених дій всіх співучасників спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України, що виразилось в організації та проведенні на території Луганської області референдуму, розпочалось збройне протистояння представників незаконно проголошеної Луганської народної республіки та Збройних сил України, що призвело до загибелі людей.

Разом із тим, під час досудового розслідування встановлено, що на початку 2014 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на території Луганської області, керуючись мотивом особистого несприйняття діючої державної влади України, організаційно сприяв створенню та діяльності терористичної організації так званої «Луганської народної республіки».

Дії ОСОБА_8 з організаційного сприяння створенню та діяльності терористичної організації «ЛНР» полягали у плануванні та реалізації дій, метою яких є повалення існуючого конституційного ладу, зміна меж території та державного кордону України, дестабілізація суспільно-політичної обстановки в державі.

Під виглядом незадоволення окремих верств населення діяльністю діючих органів державної влади та реалізації їх права на мирні зібрання, на території Луганської області створювались незаконні збройні формування метою яких було зміна меж території та державного кордону України.

Завданням зазначеної терористичної організації, відповідно до злочинного задуму ОСОБА_8 та інших осіб, які сприяли створенню терористичної організації, є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, шляхом закликів до введення військ Російської Федерації на територію Луганської області, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі зокрема, впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

У кримінальному провадженні є ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 :

- може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є такі:

- ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 110, ч. 1 ст. 258-3 КК України, що саме по собі спонукає людину до вчинення дій спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності;

- протягом 1998 2014 років ОСОБА_8 займав посаду голови Луганської обласної державної адміністрації, був народним депутатом України, очолював депутатську фракцію у Верховній Раді України, а тому може використовувати наявні у нього зв`язку в органах державної влади, правоохоронних та судових органах для перешкоджанню досудовому розслідуванню та впливу на осіб, які допитані або підлягають допиту як свідки у кримінальному провадженні;

- Оскільки ОСОБА_8 підтримував тісні стосунки із колишніми вищими посадовими особами держави, які на даний час оголошені в розшук Генеральною прокуратурою України, то на теперішній час існують реальні ризики, що останні можуть сприяти йому переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- ОСОБА_8 зареєстрований в м. Луганськ, де він тривалий час проживав та працював на керівних посадах, здобувши при цьому стійкі суспільні та трудові зв`язки, які може використати для ухилення від кримінальної відповідальності.

- відповідно до протоколу за результатами проведення НСРД встановлено що особисто ОСОБА_8 намагався незаконно впливати на проведення судових експертиз призначених по кримінальному провадженні чим перешкоджав досудовому розслідуванню.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зважаючи на викладені обставини, належна процесуальна поведінка та виконання покладених процесуальних обов`язків підозрюваного можуть бути забезпечені шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою.

Запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначеним у клопотанні, не застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неможливо, оскільки:

- реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі спонукає людину, не дивлячись на родинні та суспільні стосунки, матеріальний стан та характеристику, вживати всі можливі заходи спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, знищувати речові докази у провадженні, тощо;

- тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, який унеможливлює спілкування між собою співучасників вчинення злочину та втечу, у тому числі за межі території України;

- матеріальний стан ОСОБА_8 дозволяє йому виїхати за межі країни та переховуватись для уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, досудовим слідством встановлено що на рахунках які належать близьким родичам останнього (син та невістка) в банківських установах Швейцарської Конфедерації наявні грошові кошти в сумі 33 млн. швейцарських франків.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, сторона обвинувачення вважає необхідним застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважаючи наявними ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурори клопотання підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 , його захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проти задоволення клопотання категорично заперечували, посилаючись на незаконність затримання ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що він не мав статусу підозрюваного, необґрунтованістю повідомленої йому підозри, яка на їх думку не підтверджується матеріалами кримінального провадження, наданими суду, а також відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу, а саме: протоколи допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; журнал судового засідання під час якого допитано свідка ОСОБА_15 ; протоколи огляду відеозаписів та документів; висновки судових експертиз; висновки Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за результатами здійснення моніторингу державних закупівель проведених ДП «Луганськвугілля»; лист ДП «Зовнішторгвидав України» про результати державних закупівель ДП «Луганськвугілля», встановив наявність доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. В матеріалах наданих суду, наявний протокол затримання та повідомлення про підозру, які складені в один день, а їх підписання підозрюваним та захисниками здійснено в хронологічній послідовності, що не суперечить процедурам визначеним кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Слідчий суддя вважає доведеними в ході розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та незаконного впливу на свідків, експертів, спеціалістів та інших учасників кримінального провадження. Враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , та суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного, зокрема його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного за місцем його реєстрації, а також неможливість застосування іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, в силу вимог, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.09.2016 року до 07 год. 28 хв. включно.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання.

Ухвала про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою оголошена підозрюваному ОСОБА_8 .

Визначити строк дії ухвали слідчого судді до 28.09.2016 року до 07 год. 28 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1