Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6421/17
Провадження № 1-кп/490/791/2017
У Х В А Л А
14 вересня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002179 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Молодогвардійськ Луганської області, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України, -

встановив:
24 липня 2017 року на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва з Миколаївської місцевої прокуратури № 1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002179 за ч. 2 ст. 289 КК України.

В обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладені таким чином:

"16.05.2017 близько 22:30 ОСОБА_4 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_5 та трьома невстановленими у ході досудового розслідування особами, знаходячись на перехресті вул. Мічуріна та вул. Одеське шосе м. Миколаєва, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, застосували до потерпілого ОСОБА_10 насильство, що виразилось у нанесенні йому ударів по обличчю та кінцівках. Після чого, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел із ОСОБА_5 та трьома невстановленими особами, ОСОБА_4 сів за кермо автомобіля марки "BMW 528 I", 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому, незаконно заволодівши транспортним засобом, та зник з місця злочину, керуючи ним. В свою чергу ОСОБА_5 та інші три невстановлені особи зникли з місця злочину на інших автомобілях"
Дії кожного з обвинувачених кваліфіковані за частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненні за попередньою змовою групою осіб, поєднане із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Наданий обвинувальний акт містить також формулювання обвинувачення кожному з обвинувачених, яке за своїм змістом є тотожнім наведеному вище викладенню фактичних обставин кримінального правопорушення та містить вказівку про наведені вище правову кваліфікацію дій кожного з обвинувачених
Після вислуховування учасників кримінального провадження, вивчення змісту обвинувального акту та доданих до його матеріалів, а також матеріалів, що надійшли до суду під час підготовчого провадження, суд дійшов такого.

Стосовно подальшого руху справи.
Відповідно до вимог Кримінально-процесуального Кодексу України обвинувальний акт має за своїми формою та змістом відповідати вимогам статті 291 КПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 2 вказаної статті обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті 9частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як розтлумачив Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення (в теорії кримінального процесу використовується назва фабула обвинувачення);

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

/пункт 2 вказаної Постанови/

1. У своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 Верховний Суд України підкреслив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист /абзац 8 пункту 7 Постанови/.

Так, у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини та основних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Виходячи з цього:

-у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення;
-у рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення" В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення"
Проведений з огляду на перелічені вимоги системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, та тільки такий опис дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

В цьому випадку наданий обвинувальний акт такого викладення фактичних обставин стверджуваного правопорушення не містить.

Так, виклад фактичних обставини, які, на думку органів досудового розслідування та прокурора, мали місце у дійсності, що наведений в обвинувальному акті, не містить жодних деталей взагалі та фактично містить у собі лише короткий опис тексту диспозиції обраної прокурором статті із використанням, іноді - недоречним - мінімальної кількості вкрай необхідних фактичних даних.

Так, по-перше, в обвинувальному акті зазначено лише, що обвинувачені та три інші особи, знаходячись на перехресті, застосували до потерпілого ОСОБА_10 насильство з метою заволодіння транспортним засобом; під час застосування такого насильства діяли за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів.

При цьому з обвинувального акту не можливо встановити, у чому ж, як на думку державного обвинувачення, власно полягала мета нападників - чи то - у заволодінні будь-яким транспортним засобом; чи то - у заволодінні транспортним засобом певної моделі чи виду, чи то - у заволодінні транспортним засобом певної особи.

По-друге, в обвинувальному акті не зазначено, чи перебував потерпілий в момент застосування насильства на тому ж перехресті або в іншому місці, за яких обставин він зустрівся з нападниками, що під час нападу вказувало про наявність в його транспортного засобу, за яких обставин був розпочатий напад тощо.

Так, по-третє, під час складання обвинувального акту органи досудового розслідування та прокурор, вказуючи, що відносно потерпілого було застосоване насильство, не вказали належним чином ані його характер, ані - роль кожного з співучасників у його застосуванні.

Так, описуючи характер насильства, автор обвинувального акту обмежився лише вказівкою про те, що воно виразилось у нанесенні ударів по обличчю та кінцівках.

При цьому в обвинувальному акті відсутні посилання про кількість, бодай - приблизну - нанесених ударів, а також - про те, хто саме з співучасників злочину їх наносив - є відсутньою.

По-четверте, автор обвинувального акту, зазначивши про побиття потерпілого, не вказав, до чого, власне, таке призвело, тобто - які саме тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому внаслідок дій обвинувачених, а тим більше - кожного з них.

Оскільки, як свідчить зміст реєстру матеріалів досудового розслідування, ці обставини під час досудового слідства були встановлені /пункт 5 реєстру/, вказаний вище недолік є суто мовною помилкою, яка не стосується сутності та змісту встановлених прокурором обставин.

По-п`яте,, з тексту обвинувального акту неможливо встановити, яким саме чином фактично застосоване насильство сприяло чи полегшило заволодіння певним транспортним засобом.

По-шосте, у тексті обвинувального акту зазначається, що під час вчинення протиправних дій, які, як вказало обвинувачення, вчинялись з корисливих мотивів з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, був задоволений лише корисливий мотив ОСОБА_4 , який, зрештою, транспортним засобом заволодів.

Про те ж, яким саме чином був задоволений корисливий мотив інших осіб, в матеріалах кримінального провадження не згадується.

Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України в частині викладення фактичних обставин справи під час направлення цього обвинувального акту прокурором не дотриманні.
Ці недоліки не дають можливості суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, адже не дозволяє визначити коло обставин, які підлягають перевірці судом під час судового розгляду.

2. Стосовно ж викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення суд відзначає, що, як розтлумачив Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі /пункт 2 Постанови/

Розуміння поняття "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

В цьому ж випадку наданий обвинувальний акт належного формулювання обвинувачення не містить.

Так, по-перше, з тексту наведеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не можливо встановити або вивести наслідки вчинення кримінального правопорушення. Так, у тексті обвинувального акту згадується лише про те, що обвинувачені наносили потерпілому низьку ударів, але наслідки таких дій обвинувачених для здоров`я потерпілого в обвинувальному акті не вказані.

По-друге, в наведеному в обвинувальному акті формулюванні обвинувачення взагалі не вказується про те, яким саме чином фактично застосоване насильство сприяло чи полегшило заволодіння певним транспортним засобом, та з обвинувального акту взагалі не зрозуміло, чи було в цьому випадку застосування насильства саме способом заволодіння транспортним засобом, або ж - елементом іншого злочину.

По-третє, формулюючи обвинувачення ОСОБА_5 , автор обвинувального акту взагалі не вказав, які ж саме дії, що утворюють об`єктивну сторону будь-якого злочину, були ним вчинені.

Формулюючи ж обвинувачення ОСОБА_4 , автор обвинувального акту не зазначив, яке саме насильство було застосоване саме ним або - яким саме чином, відповідно до його умислу, насильство, застосоване іншими особами, мало сприяти заволодінню ним транспортним засобом.

Отже, вимоги пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України в частині викладення формулювання обвинувачення під час направлення цього обвинувального акту прокурором не дотриманні.
Наведені недоліки у їх сукупності:

1)порушують права обвинувачених, зокрема, їх передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченої на захист та, зрештою, право на справедливий суд.

2)не дозволяють суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню та відповідний ним порядок дослідження доказів у справі.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.

Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.

В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.

Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши таким чином клопотання захисника ОСОБА_11 в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002179 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскарженою прокурором до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

17.09.2017