Провадження № 1-кп/742/7/18
Єдиний унікальний № 742/1931/16-к
ВИРОК
Іменем України
02 квітня 2018 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000728 по обвинуваченню :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця з середньою освітою, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.186 КК України ,-
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 , 24 березня 2016 року близько 17 год. 40 хв., з метою заволодіння чужим майном, прибув до господарства розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та маючи прямий умисел та корисливий мотив, проник на територію вказаного господарства, звідки відкрито, усвідомлюючи, що його протиправні дії бачить ОСОБА_7 , викрав належний ОСОБА_5 велосипед марки «Ardis», модель «Либідь», червоного кольору, вартістю 1359 гривень 55 копійок, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, спричинивши потерпілій матеріальні збитки на вище вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винуватим у інкримінованому йому злочині і суду пояснив, що він не вчиняв злочину, а 22 по 24 березня 2016 року перебував в с.Мазки, Прилуцького району і разом з ОСОБА_8 у господарстві ОСОБА_9 пиляли дерева, а після сімнадцятої години розпивали спиртні напої. Крім того зазначив, що пам`ятає дати коли здійснював порубку дерев у ОСОБА_9 із-за того, що вже на протязі двох років приймає участь у судових засіданнях, тому і запам`ятав. Також зазначив, що роботи з по запилюванню дерев здійснював до 27 березня 2016 року, оскільки цього дня у його однокласника день народження. В релігійних святах він не розуміється, але в день коли почали пиляти дерево їм сказали, що нібити, було якесь релігійне свято.
На підтвердження винуватості та спростування вини ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині судом досліджені наступні докази надані, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, а саме:
потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 24 березня 2016 року близько 17 год. 40 хв. вона перебувала у власному будинку за АДРЕСА_2 . Вийшовши на вулицю вона побачила свою дочку ОСОБА_7 , яка повідомила їй, що викрали велосипед. Грабіжник залишив під двором господарства старий велосипед , відкривши хвіртку господарства ,яку вона закривала, проник в двір господарства та викрав її новий велосипед марки « Ardis» , модель « Либідь», який вона придбала в магазині в 2010 році . Відразу ж вона разом з внучкою пішли шукати злодія до магазину № 5 розташованого по вул. Київській. Біля магазину вони побачили, що на їхньому велосипеді їде незнайомець, відштовхуючись ногами об землю, тому що на велосипеді спала цепка. Вона схопилася за велосипед та почала кричати на нього. Грабіжник вирвався і втік , залишивши викрадений в неї велосипед. Про вчинення злочину вона повідомила працівників поліції, які приїжджали на місце вчинення злочину. Вона видала працівникам поліції велосипед, який залишив грабіжник біля її двору. Через декілька днів грабіжника затримали сусіди, якого вона одразу впізнала. Грабіжником виявився обвинувачений ОСОБА_3 . Через деякий час до неї приходив чоловік, який назвався братом ОСОБА_3 та адвокат, які просилися вирішити питання , щоб ОСОБА_3 не притягнули до відповідальності. Брат обвинуваченого сказав, що робить в поліції та попросить свідків , щоб ті підтвердили, що обвинувачений в цей час був в іншому місті. Також потерпіла зазначила, що відразу ж після пригоди її запрошували у відділ поліції і показували фотокартки, але вона нікого не впізнала. Через деякий час її повторно запросили і пред`явили для впізнання фотокартки на яких вона впізнала обвинуваченого, оскільки чітко бачила його обличчя. Окрім того зазначила, що стан велосипеду з моменту вчинення злочину і на сьогоднішній день не змінився лише було замінено сидіння;
свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала , що 24 березня 2016 року близько 17 год. 40 хв. вона перебувала в будинку за АДРЕСА_2 . В дворі господарства почав гавкати собака. Вона виглянула у вікно і побачила , що незнайомий чоловік виводить з двора велосипед марки « Ardis» ,моделі « Либідь» , який її мати, потерпіла ОСОБА_5 , придбала новим в магазині в 2010 році . Вона стала стукати у вікно. На стукіт незнайомець оглянувся в цей момент вона побачила його обличчя і пішов з двора з велосипедом. Вона вибігла з будинку , але наздогнати грабіжника не змогла, тому що була боса. Після чого її мати ОСОБА_7 разом з її дочкою пішли шукати злодія по вул. Київській в напрямку магазину № 5. Через деякий час мати повернулася разом з велосипедом. Грабіжник залишив інший велосипед біля двору і проник в їх двір, відкривши хвіртку, яка до цього була закрита. Про вчинення злочину мати повідомила працівників поліції, які приїжджали на місце вчинення злочину. Працівникам поліції мати видала велосипед, який залишив грабіжник.
свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона в цей день була у подружки і коли виглянула у вікно побачила маму, яка кричала, що вкрали велосипед. Потім вони з бабусею побігли до 5 -го магазину і побачили чоловіка на їхньому велосипеді. Бабушка почала відбирати в нього велосипед, але він вирвався і побіг в напрямку їх провулку, але там стояли мама та подруга і тому він повернув на територію районної лікарні. Потім викликали працівників поліції. ЇЇ викликали в поліцію і показували фото, але там цього чоловіка, що вкрав велосипед не було. Крім того, зазначила, що чоловік , який викрав їх велосипед є в залі суду, і сидить на першій лавочці, оскільки вона його добре запам`ятала, так як бачила перший раз, коли забирали в нього велосипед і другий раз, коли він знову заліз до сусідів. Дані обставини вона повідомила працівникам поліції. В перший же день до них приїздили працівники поліції і все оглядали, де стояв велосипед, як він міг його вивести. Одягнений цей чоловік був в темно- синій шапці, куртці та під курткою була кофта, тому що капішон у нього був одягнений не з куртки.

свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_5 . Одного дня точно коли це було вона не пам`ятає, вона поверталася додому і побачила, що біжить ОСОБА_12 , яка їй повідомила, що в них викрали велосипед. 2 квітня 2016 року з районної лікарні через огорожу із сітки в її двір перестрибнув незнайомець, який був в неадекватному стані і став заглядати в автомобіль та налякав дитину. Потім незнайомець перестрибнув через паркан і побіг. Її чоловік наздогнав його і затримав. В цей час у них у дворі знаходилися ОСОБА_12 та її дочка ОСОБА_13 , які впізнали в незнайомці чоловіка, який викрав їхній велосипед сказавши, що це він викрав у них велосипед. Сусідка викликала працівників поліції. Працівники поліції, які приїхали на виклик затримали даного чоловіка.
свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона домовилася з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, щоб вони спиляли в неї дерево. 22 березня 2016 року ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прийшли до неї та почали пиляти дерево. Роботи по зпилюванню дерев вони проводили з 22 по 24 березня 2016. Починали роботу кожного дня близько обіду, а йшли ввечері. 24 березня 2016 вони закінчили роботу близько 17 години. Коли, точно не пам`ятає, до неї приїздив брат ОСОБА_16 . ОСОБА_17 та попросив підтвердити, що ОСОБА_14 працював у неї, на що вона погодилася, оскільки він дійсно у неї працював. Перший день кли в неї пиляли дерево було 22 березня 2016 і вона запам`ятала цей день тому, що це було релігійне свято «сорок святих». Вона не знала про релігійне свято, а люди, що йшли по дорозі зробили зауваження, що у свято пиляють дерева. Проте, що ОСОБА_14 працював у свято на сорок святих, а саме 22 березня 2016 , бачила жінка з вулиці, але вона не знає її прізвище ;

свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що 24 березня 2016 до нього прийшла сусідка та попросила масла, щоб заправить бензопилу так як в неї хлопці пиляли дерева. Через деякийсь час до нього прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і він дав їм масло для бензопили. Він чув як працювала бензопила. Оскільки він живе по сусідстві, то чув роботу бензопили на протязі трьох днів. По масло приходили в останній день 24 березня 2016. Дату коли хлопці приходили за маслом запам`ятав із-за того, що вже неодноразово перебував у судовому засіданні. В релігійних святах він не розуміється. Про те, що роботи по зпилюванню дерев почалися на релігійне свято «сорок святих» він знає зі слів ОСОБА_19 . До нього приходила мати ОСОБА_20 , з проханням щоб він підтвердив, що ОСОБА_14 приходив до нього по масло;

свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 22 березня 2016 до нього прийшов ОСОБА_14 та запропонував попиляти дрова у ОСОБА_19 . Вони пішли до останньої десь близько 11 і пиляли до вечора. Пиляли три дні 22, 23 та 24 березня 2016. В перший день коли почали роботу, то люди , що йшли по вулиці сказали, що сьогодні свято. На третій день роботу закінчили в 17 годин. В релігійних святах він не розуміється. Числа в які працювали запам`ятав в зв`язку з неодноразовим перебуванням в судових засіданнях ;

свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показала, що на час 13.04.2016 року вона виконуючи обов`язки т.в.о. заступника начальника СВ Пилуцького ВП та доручила проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000728, а потім 18.04.2016 року прийняла рішення про зміну слідчого. В процесуальних документах стоять її підписи, хоча і зазначено, прізвище начальника СВ Прилуцького ВП ОСОБА_22 . Дані рішення вона прийняла в межах своїх повноважень;
протокол огляду місця події від 24 березня 2016 року з якого вбачається, що об`єктом огляду є місце вчинення злочину, яким є господарство розташоване в АДРЕСА_2 , яке належить потерпілій ОСОБА_5 . Домоволодіння огороджено дерев`яним парканом, що виключає можливість, безперешкодно до нього потрапити. В ході якого потерпіла видала працівникам поліції добровільно велосипед марки Аіст, який залишив біля її господарства грабіжник та було оглянуто належний їй велосипед, марки « Ardis», модель « Либідь», червоного кольору який було викрадено(т.1 , а.с.26-27);
висновок експерта за № 1161 від 29 листопада 2017 року з якого вбачається, що з врахування відсотку зношування вартість велосипеду марки « Ardis», модель «Либідь» може становити 1359,55 гривень. (т.2,а.с.207-210);
протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками в якому зазначено, що свідок ОСОБА_7 в присутності понятих, впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка вчинила викрадення велосипеда з їх господарства (т.1,а.с.42-43);
протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками в якому зазначено, що потерпіла ОСОБА_5 в присутності понятих, впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу, яка вчинила викрадення велосипеда з її господарства (т.1,а.с.77-81);
протокол предявлення особи для впізнання за фотознімками в якому зазначено, що свідок ОСОБА_10 в присутності понятих,впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , як особу , яка вчинила викрадення велосипеда з їх господарства (т.1,а.с.74-75);
речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме велосипед марки «Ardis», модель «Либідь», який оглянуто у судовому засіданні;
висновок судово-психіатричної експертизи № 15 від 04.01.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується(24.03.2016) міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_3 може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати по них свідчення. Примусові заходи медичного характеру не показані( т.2, а.п.227-231).
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи докази з точки зору належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Так, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 ОСОБА_8 , а також протокол огляду місця події від 24.03.2016 року, висновок експерта № 1161, протоколи пред`явлення для впізнання особи за участі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_23 , суд вважає належними та допустимими.
Стороною захисту в судовому засіданні заявлено клопотання про визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 24.03.2016 року в зв`язку з тим, що з протоколу огляду місця події вбачається, що під час огляду було оглянуто велосипед марки «Ardis», модель «Либідь», який знаходився у коридорі будинку , але з клопотанням про дозвіл до слідчого судді слідчий не звертався, що є порушенням вимог ст.ст.237,234 КПК України. Крім того, як на підставу недійсності вище зазначеного протоколу, захисник посилається на ту обставину, що протокол огляду складено 24.03.2016 року, а заява потерпілої внесена до ЄРДР лише 12.04.2016 року, що є порушенням вимог ст.214 КПК України.

Відповідно до вимог статті 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщень, речей та документів.

Частиною 1 статті 233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише з добровільної згоди особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
З матеріалів справи вбачається, що огляд місця події від 24.03.2016 року був здійснений уповноваженою особою, слідчим за добровільною згодою потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила надання згоди на огляд її домоволодіння в судовому засіданні, а також відповідно до власноручно підписаної заяви про надання такої згоди, в зв`язку з чим суд відкидає дані твердження сторони захисту, щодо недопустимості даного доказу.
Відповідно до вимог статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань(ЄРДР).
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється негайно після завершення огляду.
З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що огляд місця події від 24.03.2016 року був здійснений до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви потерпілої ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення(т.1,а.с.22), а відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесенні до ЄРДР 13.04.2016 року.
За таких обставин суд погоджується з позицією сторони захисту, що органом досудового розслідування були порушені вимоги статті 214 КПК України в частині негайного внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Натомість відповідно до вимог ч.1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, а також будь-які докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод.
Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що порушення допущені органом досудового розслідування, щодо своєчасного невнесення відомостей про кримінальне правопорушення не є істотними, а отже твердження сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події є безпідставними.
Захисник в судовому засіданні зазначив, що всі слідчі дії є незаконними, оскільки доручення про початок досудового розслідування від 13.04.2016 року та постанова про зміну слідчого від 18.04.2016 року підписана не керівником органу досудового розслідування.
З метою перевірки даної інформації в судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_21 , яка зазначила, що підписи на дорученні про початок досудового розслідування від 13.04.2016 року та постанові від 18.04.2016 року поставлені нею в межах повноважень, оскільки в той час вона виконувала обов`язки заступника начальника слідчого відділення Прилуцького ВП. Крім того, наявність повноважень у ОСОБА_21 на вчинення процесуальних дій підтверджені відповідним наказом по особовому складу від 29.01.2016 року, яким покладено на ОСОБА_21 виконання обов`язків заступника начальника слідчого відділення Прилуцького ВП ГУНП ( т.2 а.с.187).
В зв`язку з чим, суд вважає вище зазначенні твердження сторони захисту безпідставними.
Також суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про недопустимість протоколів впізнання в зв`язку з порушенням вимог ст.228 КПК України, а саме до впізнання працівники поліції показували особам, що впізнавали фотознімок обвинуваченого.
З показів потерпілої ОСОБА_5 , а також свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10 судом встановлено, що працівники поліції після вчинення злочину пред`являли останнім наявні в них фотокартки, але серед тих фотокарток обвинуваченого не було. І лише після того, як обвинуваченого впіймали на подвір`ї сусідів , через деякийсь час, їх запросили на впізнання і серед представлених фотокарток вони і впізнали обвинуваченого.
Також, суд відкидає доводи сторони захисту про недопустимість протоколу впізнання, проведеного за участі малолітньої ОСОБА_10 від 17.05.2106 року, із-за незалучення законного представника виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.227 КПК України при проведення слідчих (розшукових) дій за участі малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.
З протоколу впізнання вбачається, що дана слідча дія проводилася за участі ОСОБА_24 , яка є рідною бабусею ОСОБА_10 , а також за участі соціального педагога , а тому суд , вважає, що під час проведення даної слідчої дії були забезпечені права малолітньої, а не залучення законного представника, не є істотним порушенням.
Крім того, є безпідставним твердження сторони захисту, про недопустимість як доказів, а саме протоколів для впізнання з тих підстав, що органами досудового слідства незаконно отримали фотознімок, ОСОБА_3 , оскільки порядок отримання фотознімків не встановлено чинним законодавством.
Не заслуговують на увагу і твердження сторони захисту про те, що до проведення впізнання за фотознімками працівники поліції показували фотознімки ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , оскільки дані твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані показаннями вище зазначених осіб, які зазначали, що під час першого огляду фотознімків в відділі поліції фотокартки ОСОБА_3 не було, а при здійсненні впізнання їм надали фотокартки між якими був ОСОБА_3 .
Посилаючись на вимоги ст.290 КПК України захисник в судовому засіданні просить визнати недопустимим речовий доказ , а саме велосипед марки « Ardis»,модель «Либідь», оскільки даний доказ не був відкритий стороні захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.
В контексті забезпечення права на справедливий суд доречно нагадати й акцент Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) на необхідності чіткого дотримання положень з питань допустимості доказів. І хоча Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що допустимість доказів є справою національних судів й він не має загальної компетенції вирішувати, чи припустилися національні суди помилок у застосуванні законодавства або оцінці фактів, він все ж покликаний перевіряти справедливість провадження («Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
Відповідно до вимог частини 9 статті 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
З аналізу даної правової норми вбачається, що єдиним належним доказом, відкриття сторонами матеріалів справи, є письмове підтвердження з зазначення найменування матеріалів, які відкриваються, а в разі відмови стороною надати письмове підтвердження дана обставина повинна бути відображена в протоколі про надання доступу до матеріалів та засвідчена відповідно до вимог КПК України.
Повертаючись до матеріалів даної справи, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.06.2017 року(т.1 а.с.104) обвинувачений та захисник ознайомлений з матеріалами справи, а саме Том 1 на 107 аркушах, відомостей про надання доступу до речових доказів в даному протоколі відсутні. Обвинувачений та захисник в даному протоколі власноручно здійснили записи про надання доступу лише з письмовими доказами, які знаходяться в Томі 1.
Відповідно до принципу рівності сторін, сторона обвинувачення не вправі приховувати, не надавати обвинуваченому матеріали, що перебувають у неї або доступні їй, які можуть допомогти обвинуваченому звільнитися від кримінальної відповідальності чи отримати менш суворий вирок. Це право (і, відповідно, обов`язок держави) було підтверджено у справі «Джасперс проти Сполученого Королівства» від 16 лютого 2000 року. Таке правило стосується й матеріалів, які можуть викликати сумнів щодо доказів, наданих обвинувачем.
Відповідно до вимог справедливості, передбаченої статтею 6 Конвенції, прокуратура мала ознайомити захист з усіма доказами у справі як на користь, так і проти обвинуваченого, і те, що у вказаній справі цього не було зроблено, призвело до недоліків судового розгляду.
За таких обставин, суд визнає, велосипед марки «Ardis», модель «Либідь», який вилучеий під час огляду місця події та визнаний речовими доказами, недопустимим доказом.
Не дивлячись на визнання судом, велосипеда «Ardis», модель «Либідь» , суд вважає, безпідставним посилання сторони захисту на вимоги ч.5 ст.101 КПК України і визнання висновку експерта № 1161 від 29.11.2017 року недопустимим доказом, як похідним від речового доказу, виходячи з наступного.
Відповідно до висновку експерта № 1161 від 29.11.2017 року визначення вартості велосипеду здійснювалося без його огляду із застосуванням порівняльного методичного підходу, який ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним корегуванням відомостей між об`єктами порівняння та об`єктами оцінки.
За таких обставин, висновок експерта не може бути визнаним недопустимим на підставі ч.5 ст.101 КПК України.
Безпідставним є посилання сторони захисту і на ті обставини, що висновок експерта не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в судовому засіданні потерпіла зазначала, що особа, яка вчинила злочин не могла їхати на велосипеді, а висновок ґрунтується на тому, що стан велосипеда співпадає із станом на момент вчинення злочину.
Дані твердження спростовані в судовому засіданні показами потерпілої, яка стверджувала, що стан велосипеда не змінився з моменту вчинення злочину, а лише відбулася заміна сидіння про що був проінформований експерт, а сам факт , що в момент вчинення злочину з велосипеда спала цеп не свідчить про змін технічного стану велосипеду.
Оцінюючи доказ, які визнані судом належними та допустимими, кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що вони є послідовними, логічними та такими, що доповнюють один одного, та доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині.
Так , показання потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , щодо фактичних обставин справи, а саме, що вони особисто бачили обвинуваченого, свідок ОСОБА_7 під час вчинення злочину, а потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_7 , після вчинення злочину в момент відібрання у обвинуваченого викраденого велосипеду,суд визнає достовірними, так як вони є логічними послідовними та доповнюють одні одного та з урахуванням того, що останні не були знайомими з обвинуваченим, жодних неприязних відносин між обвинуваченим та ними не існує, що свідчить про відсутність підстав обмовлювати останнього.
Крім того, потерпіла ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 впізнали обвинуваченого, як під час проведення впізнання за фотознімками так і в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні також підтвердила, що відразу ж після затримання обвинуваченого її чоловіком при спробі проникнути до їхнього домоволодіння, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які були в той момент на їхньому подвір`ї відразу впізнали обвинуваченого і сказали, що це цей чоловік, який викрав їх велосипед.
З протоколу огляду місця події від 24.03.2016 року та показів потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 , вбачається, що територія домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , огороджена парканом, що виключає можливість вільного потрапляння на його територію без дозволу власника.

Також з протоколом огляду місця події від 24.03.2016 року та висновком експерта № 1161 від 29 листопада 2017 року встановлено, що вартість велосипеда марки « Ardis», модель «Либідь», яким заволодів обвинувачений ОСОБА_3 становить 1359,55гривень .

Суд визнає , недостовірними покази обвинуваченого ОСОБА_3 , в тій частині, що останній не вчиняв інкримінованого йому діяння і саме 24.03.2016 року був в с.Мазки і здійснював роботи у ОСОБА_9 і розцінює їх як бажання уникнути відповідальності, крім того останній зазначив, що не розуміється на церковних святах і про початок роботи саме в свято йому повідомили.

Крім того суд визнає достовірними покази обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_8 в тій частині, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 здійснювали випилювання дерев у господарстві ОСОБА_9 .

Але , покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_8 в тій частині, що перший день коли вони почали роботи є саме 22 березня 2016 року, а закінчили 24.03.2016 року , суд оцінює критично та визнає їх недостовірними , оскільки ОСОБА_18 та ОСОБА_8 в судовому засіданні, зазначаючи дані дати стверджували, що дати вони пам`ятають лише із-за того, що неодноразово були присутні в судових засідання. Визначити в який день здійснювалися роботи у ОСОБА_9 вони не можуть. Так як вони не розуміються на релігійних святах, то про те, що в перший день роботи було свято « сорок святих» їм стало відомо від ОСОБА_9 .

Показання ОСОБА_25 , суд також не приймає до уваги, оскільки остання в судовому засіданні зазначила, що про підтвердження даних обставин попросив її брат обвинуваченого і та обставина, що саме 22 березня 2016 року в день « сорок святих», а не в будь-який інший день ( в неділю чи інше релігійне свято), та закінчили роботи 24.03.2016 року об 17 годині, жодними іншими доказами, а ніж показами даного свідка не підтверджується, а натомість спростовуються показами потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які визнані судом достовірними.
Оцінюючи всі досліджені в судовому засіданні докази з точки зору достатності, суд вважає, їх достатніми, для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину .
За таких обставин, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 24.03.2016 року проник на територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , та відкрито, умисно з корисливим мотивом заволодів велосипедом марки « Ardis», модель «Либідь», вартістю 1359,55 гривень , яким належить ОСОБА_5 і тому кваліфікує його дії за ч.3 ст.186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено.

При цьому суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини даного злочину, а саме відсутність тяжких наслідків, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (т.1,а.с.48), посередню характеристику з місця проживання, приймав участь в Антитерористичній операції у Луганській області (т.1,а.с.58), має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, страждає на хронічний алкоголізм, але не потребує примусового лікування.( т.1 ,а.с.73).

Беручи до уваги вище викладені обставини, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливо при застосуванні до нього покарання в межах санкцій ч.3 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до вимог частини 2 статті 416 КПК України при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами апеляційного суду Чернігівської області від 26.10.2016 року та 07.07.2017 року скасовані вироки Прилцького мськрайонного суду від 29.07.2016 та 27.04.2017 року, відповідно до яких ОСОБА_26 був визнаний винним у чиненні злочину передбаченого ч.3 ст.186 КК України і пизначено покарання, відповідно 5 років позбавлення волі і звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки та 4 роки позбавлення волі і звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Вище зазначені вироки переглядалися за апеляційними скаргами як прокурора в зв`язку з м`якістю покарання так і обвинуваченого. Дані вироки були скасовані у зв`язку істотним порушення вимог кримінально процесуального закону.

За таких обставин, з урахуванням того, що попередні вироки були скасовані не з підстав зазначених в апеляційних скаргах прокурора в зв`язку з необхідністю посилення покарання і в вище зазначених ухвалах про скасування вироків та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції, апеляційний суд не висловлював думки з приводу незаконності вироку в зв`язку з м`якістю призначеного покарання та незаконності звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробування, то суд вважає за необхідне при призначенні покарання за даним вироком керуватися вимогачи ч.2 ст.416 КК України.

В зв`язку з вище викладеним , з урахуванням обставин, що характеризують обвинуваченого, а саме молодий вік, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, посередню характеристику, приймав участь у Антитерористичній операції , відсутність збитків заподіяних злочином, а також ті обставини, що на протязі майже двох років з моменту вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому діяння, останній нових злочинів не вчиняв та не пртягувався до адміністративної відповідальності та позицію потерпілої, яка просила не застосовувати до обвинуваченого покарання пов`язане з позбавленням волі, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, тому є всі підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75,76 КК України.

Cаме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Питання про речові докази по справі, повинно бути вирішено за правилами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1( один) рік.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в закону силу не обирати.

Речові докази: велосипед марки « Ardis» , модель « Либідь» , який передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - залишити в законному володінні і розпорядженні власника ;

велосипед марки « Аіст» - залишити на зберіганні в камері зберігання речових доказів Прилуцького ВП , де такий і знаходиться на зберіганні .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом 30 (тридцяти) діб з моменту проголошення .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1