Справа №490/3737/17 19.03.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/362/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000921 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мінськ Республіки Білорусія, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8
потерпілий: ОСОБА_9
представник потерпілого: ОСОБА_10
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради - Міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 12266,04 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, та призначити йому покарання у вигляді штрафу без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не згоден з вироком суду в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обвинувачений не оспорює фактичних обставин справи.

Однак, вважає, що судом не прийнято до уваги те, що він двічі намагався надати потерпілому грошові кошти, але захисник потерпілого вимагав від нього усієї суми відразу, чого я не міг зробити у зв`язку з відсутністю роботи та відмови банків надати мені кредит.

Зауважує на тому, що він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується тільки з позитивного боку, маю постійне місце проживання та роботи.

Суд, на думку апелянта, не прийняв до уваги його доводи з приводу його проживання у віддаленій частині міста, автомобіль є єдиним засобом, яким можливо дістатися до місця роботи. Крім того, автомобіль є єдиним засобом заробітку для утримання сім`ї.

Наведені обставини, на думку апелянта, дають підстави призначити йому покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 28.02.2017 року близько 17:00 год., керував технічно справним сідловим тягачем "SCANIA R143H", реєстраційний номер НОМЕР_1 з бортовим напівпричепом "KRONE SDC 27", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у світлий час доби по сухій, чистій, проїзній частині вул.Пушкінської зі сторони вул.Адміральської м.Миколаєва, здійснив повну зупинку керованого ним транспортного засобу перед регульованим світлофором перехрестям з вул.Нікольською.

В цей же час, в попутному з ним напрямку, ближче до правого краю проїзної частини вул.Пушкінської, зі сторони вул.Адміральської в напрямку вул.Спаської, зі швидкістю приблизно 15 км/год., рухався водій велосипеду марки "COLNAGO", № рами: НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , який в свою чергу також наближався до перехрестя з вул.Нікольською.

Починаючи свій рух на зелене світло світлофора, водій ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п. 2.3 «б»;10.1, 10.6, 16.2 ПДР, а саме: рухаючись по проїзній частині вул. Пушкінської, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував відповідно на її зміни, почав виконувати маневр повороту праворуч на вул. Нікольську в напрямку вул. Обсерваторної, при цьому не зайняв відповідного крайнього правого положення на проїзній частині, та перед зміною напрямку свого руху, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, хоча об`єктивно мав таку можливість, не надав перевагу у русі велосипедисту ОСОБА_9 , який рухався у попутному з ним напрямку, ближче до правого краю проїзної частини вул.Пушкінської, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною кабіни сідлового тягача з задньою лівою частиною велосипеда, під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок зазначеної ДТП велосипедисту ОСОБА_9 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра справа, рани та перелому правого надколінника, рани та перелому кісток лівої гомілки, множинних переломів кісток лівої ступні, які згідно висновку судово-медичної експертизи №513 від 21.04.2017 року, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скаргир, заперечення потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Призначаючи покарання у відповідності до ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, особи обвинуваченого, а саме те, що він є раніше не судимим, має певне місце проживання, не знаходиться на профілактичному обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на те, що він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується тільки з позитивного боку, має постійне місце проживання ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижує.
Також, слід зауважити, що обвинуваченим на даний час у добровільному порядку не відшкодовані завдані потерпілому матеріальні збитки.
Зі змісту апеляційної скарги також вбачається, що апелянтом оспорюється призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 порушивши вимоги п.п. 2.3 «б»;10.1, 10.6, 16.2 ПДР не надав перевагу у русі велосипедисту ОСОБА_9 , який рухався у попутному з ним напрямку, та допустив зіткнення керованого ним автомобілю з велосипедом під керуванням потерпілого, який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Враховуючи фактичні обставини скоєного, суд першої інстанції обґрунтовано застосував таке додаткове покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами, що відповідає вимогам закону та загальним засадам призначення покарання, з чим погоджується і апеляційний суд.

Апеляційна скарга не містить доказів необхідності використання автомобіля для роботи або у службових цілях, не надав таких даних апелянт і під час апеляційного розгляду, а тому доводи обвинуваченого в цій частині, на думку апеляційного суду є голослівними і об`єктивно нічім не підтверджуються.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 13 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: