Справа № 415/5863/17
Провадження № 11-сс/782/277/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2017 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 погоджене прокурором Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .
Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не судимий, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставини кримінального правопорушення, як вони викладені в ухвалі слідчого судді, свідчать про те, що 21 вересня 2017 року, приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , за місцем мешкання своєї матері - ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , керуючись раптово виниклим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, завдав йому удар кулаком в область голови, від якого він впав на підлогу, розбивши скляну банку з консервацією та отримав різану рану лівого передпліччя. Після чого ОСОБА_7 витягнув ОСОБА_10 у двір будинку, де сів йому на ноги та завдав не менше 7 ударів кулаками в область живота та попереку, потім піднявшись, завдав не менше 2 ударів ногою в область живота та попереку. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді - забою поперекового відділу хребта, м`яких тканин голови, таза, різаного поранення правого передпліччя, підшкірної гематоми поперекової області зліва, закритої тупої травми черевної порожнини з розривом лівої нирки, від чого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 у реанімаційного відділенні ЦМЛ ім. Титова міста Лисичанська помер.
На ухвалу слідчого судді від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшла апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що ухвала підлягає скасуванню в зв`язку з тим, що не доведено існування обґрунтованої підозри, відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не обговорено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, на думку апелянта, докази, на які послався слідчий суддя, як на такі, що обґрунтовують наявність підозри, є неналежними.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, прокурора, який частково погодився з апеляційними вимогами захисника та не заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали судової справи та наданих матеріалів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вимоги ч.3 ст. 407 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на ухвали слідчого судді, залишити ухвалу без змін, або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При цьому слід зауважити, що на даному етапі провадження не можна вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо підозрюваного обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_11 спричинив йому 21 вересня 2017 року тілесні ушкодження. Про обставини отримання тілесних ушкоджень він пояснив при допиті його у якості потерпілого.

Свідок ОСОБА_12 також пояснив, що 21 вересня 2017 року ОСОБА_7 під час сварки з ОСОБА_10 , завдав йому кілька ударів від яких той падав. Також ОСОБА_7 наносив потерпілому удари і ногами.

ОСОБА_13 стверджувала про те, що 21 вересня 2017 року у дворі будинку АДРЕСА_3 , вона побачила свого сина ОСОБА_10 , який був сильно побитий. ОСОБА_14 повідомила їй про те, що її сина побив ОСОБА_7 .

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляції захисника на предмет відсутності ризиків, колегія суддів вважає, що відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б у сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, який має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки з родиною, страждає на гіпертонічну хворобу II ступеню тяжкості, не порушував свою процесуальну поведінку в межах цього провадження, активно сприяє встановленню істини у справі, про що повідомив у судовому засіданні слідчий, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність органом досудового розслідування у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування.

При цьому судом також враховується положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практика Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тобто, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
З огляду на викладене, у відповідності з вимогами ч.2 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Керуючись ст.ст. 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляцію адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 28 вересня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ ____________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3