АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 489/4885/16-к
Номер провадження : 11-кп/791/830/17 Головуючий в І-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року листопада місяця 27 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003453 від 28.06.2016, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2017 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 2 роки позбавлення волі. За ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання, в який на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 21.12.2015 р.) зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.07.2016 р. по 13.09.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 4000 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_11 на відшкодування матеріальної шкоди 18000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_12 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., позов в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення; на користь потерпілої ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 13000 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.
Судом Ленінського районного суду м. Миколаєва встановлено, що ОСОБА_7 :

28.06.2016 р. близько 11.00 години, знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.8-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом ривку відкрито заволодів належним ОСОБА_11 золотим ланцюжком, 585 проби, вагою 16,8 гр., вартістю 18 000 грн.

14.07.2016 р. близько 09.00 год., знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.7-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_13 золотим ланцюжком, вагою 12 гр., вартістю 10 000 грн., золотим кулоном, вагою 4 гр., вартістю 4 000 грн.

17.07.2016 р. близько 08.10 год., знаходячись біля будинку № 215 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_10 золотим ланцюжок, вагою 2 гр., вартістю 2500 грн., золотим кулоном, вагою 2 гр., вартістю 2500 грн.

18.07.2016 р. близько 10.15 год., знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.7-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_12 золотим ланцюжок, вагою 5 гр., вартістю 5 000 грн., золотим хрестиком, вагою 1 гр., вартістю 1000 грн., золотою ладанкою, вагою 1,5 гр., вартістю 1 500 грн., заподіявши матеріальну шкоду в розмірі 7 500 грн.

ОСОБА_7 виправдано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, а саме що 29.06.2016 р. близько 09.50 години він, знаходячись біля ЗОШ №10 по вул. Батуріна, 20 в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку намагався заволодіти належними ОСОБА_14 золотим ланцюжком, вагою 12 гр., вартістю 6 000 грн. та золотим хрестиком, вагою 1 гр., вартістю 1 000 грн., проте злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 :

28.06.2016 р. близько 11.00 години, знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.8-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, шляхом ривку відкрито заволодів належним ОСОБА_11 золотим ланцюжком, 585 проби, вагою 16,8 гр., вартістю 18 000 грн.

14.07.2016 р. близько 09.00 год., знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.7-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_13 золотим ланцюжком, вагою 12 гр., вартістю 10 000 грн., золотим кулоном, вагою 4 гр., вартістю 4 000 грн.

17.07.2016 р. близько 08.10 год., знаходячись біля будинку № 215 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_10 золотим ланцюжок, вагою 2 гр., вартістю 2500 грн., золотим кулоном, вагою 2 гр., вартістю 2500 грн.

18.07.2016 р. близько 10.15 год., знаходячись в районі перехрестя вул. Чкалова та вул.7-ї Слобідської в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку, заволодів належними ОСОБА_12 золотим ланцюжок, вагою 5 гр., вартістю 5 000 грн., золотим хрестиком, вагою 1 гр., вартістю 1000 грн., золотою ладанкою, вагою 1,5 гр., вартістю 1 500 грн., заподіявши матеріальну шкоду в розмірі 7 500 грн.

29.06.2016 р. близько 09.50 години він, знаходячись біля ЗОШ №10 по вул. Батуріна, 20 в м. Миколаєві, маючи намір на заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, шляхом ривку намагався заволодіти належними ОСОБА_14 золотим ланцюжком, вагою 12 гр., вартістю 6 000 грн. та золотим хрестиком, вагою 1 гр., вартістю 1 000 грн., проте злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, перший заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_15 подали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі :
- перший заступник прокурора Миколаївської області не оспорюючи фактичні обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначення обвинуваченому покарання з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме : ст.69 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що аналіз досліджених в суді обставин в частині пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України судом першої інстанції проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження. Окрім того, висунуте ОСОБА_7 обвинувачення судом в повному обсязі не перевірено, не надано належної оцінки доказам та належним чином судове рішення не мотивовано.
Також, в порушення вимог ст.94 КПК України суд оцінив докази без належного розгляду всіх обставин провадження в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним даним, дослідженим судом в ході розгляду провадження.
Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, суд обмежився лише показами обвинуваченого та перерахував надані стороною обвинувачення письмові докази, без забезпечення явки та допиту потерпілої.
Вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутня добровільна відмова від вчинення злочину, оскільки в ході відкритого заволодіння чужим майном майнова шкода не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки застібка ланцюжка виявилась міцною та не дозволила ланцюжку розірватись, що не дозволило обвинуваченому закінчити злочин до кінця. По даному епізоду обвинувачений у межах пред`явленого обвинувачення фактично визнав себе винним і надав пояснення суду, що біля школи №10 він намагався зірвати ланцюжок з потерпілої ОСОБА_14 , а також пояснив, що потім відмовився від вчинення зазначеного правопорушення. Також, суд не надав належної оцінки і сукупності досліджених судом письмових доказів.
Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання суд не дотримався вимог закону. Так суд, мотивуючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, визнав обставинами, що його пом`якшують щире каяття та відшкодування заподіяної шкоди, а обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину, щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності. Зазначені обставини з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, суд визнав достатнім для призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України в розмірі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті.
Щодо часткового відшкодування збитків потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , то воно відбулося незалежно від бажання й волевиявлення обвинуваченого, а в наслідок своєчасних дій працівників правоохоронних органів, які виявили та вилучили під час проведення слідчих дій золоті ланцюжки вказаних потерпілих. Вважає, що суд безпідставно визнав як пом`якшуючу покарання обставину часткове добровільне відшкодування завданої злочином шкоди.
Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд не дотримався вимог закону та не вмотивував у вироку яким чином зазначені ним пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинуваченого, істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ним злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.07.2017 року в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначеного обвинуваченому покарання - скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. Під час апеляційного розгляду повторно дослідити наступні докази: допитати обвинуваченого ОСОБА_7 ; письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме: протокол прийняття заяви ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення від 29.06.2016; протокол огляду місця події від 29.06.2016; протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.07.2016; протокол проведення слідчого експерименту від 26.08.2017; матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7
- захисник обвинуваченого вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 правопорушень і висновки суду про винність обвинуваченого ґрунтуються на досліджених судом доказах, які детально викладені у вироку і ніким не заперечуються. Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд врахував характер і ступень суспільної небезпечності вчинених ним правопорушень, але не в повній мірі прийняв до уваги його особу та всі обставини, що значно пом`якшують карність його дій та не застосував ст.75 КК України. Так, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив правопорушення під впливом тяжких життєвих обставин, не було грошей на лікування матері, яка тяжко хвора, і яка разом із його сестрою знаходяться на утриманні обвинуваченого. В скоєному ОСОБА_7 щиро розкаявся, правопорушення вчинив вперше і під впливом тяжких обставин, характеризується позитивно, збитки потерпілим відшкодовано частково та продовжує відшкодовувати, сприяв встановленню істини по справі, тяжких наслідків від його дій не настало.
Вважає, що ОСОБА_7 своїм щирим каяттям та сприянням розкриттю правопорушень вже став на шлях виправлення і його виправлення можливо без реального відбуття покарання, оскільки в теперішній час він повною мірою усвідомив протиправність своїх діянь.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 - скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
На апеляційні скарги першого заступника прокурора Миколаївської області та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 обвинувачений та потерпіла ОСОБА_11 подали заперечення, в яких :
- обвинувачений не погоджується з апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області стосовно наведених ним доводів в частині його виправдання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України. Так, дійсно 29.06.2016 року в зазначений час він мав намір та зробив спробу, шляхом ривку, заволодіти золотим ланцюжком та хрестиком потерпілої ОСОБА_14 , але коли йому не вдалося зірвати, він самостійно відмовився від своїх намірів та втік, хоча яких-небудь перешкод довести задумане до кінця та повторити спробу не було. Це підтверджується як показами потерпілої, так і матеріалами кримінального провадження. Також не погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування ст.69 КК України, оскільки саме з його ініціативи та добровільного бажання, двом потерпілим були повернуті золоті прикраси, а також він вказав на закупників краденого золота. Після зміни запобіжного заходу він влаштувався на роботу та регулярно сплачував у доступних йому розмірах спричинену потерпілим шкоду. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
- потерпіла ОСОБА_11 не погоджується з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 стосовно пом`якшення покарання ОСОБА_7 шляхом застосування ст.75 КК України, оскільки він протягом короткого проміжку часу вчинив чотири пограбування та замах на пограбування, тобто тяжкий злочин, ніякого каяття в судовому засіданні не висловлював, завдану шкоду не відшкодував, погоджується із вимогами апеляційної скарги прокурора та підтримує їх в частині постановлення нового вироку та призначення покарання без застосування положень ст.69 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, а скаргу захисника просив залишити без задоволення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляцію, а апеляцію прокурора просили залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушень, за якими його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовано доказами, які досліджено судом при розгляді кримінального провадження в суді і в цій частині ніким не оспорюються. Тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та захисника.

В судовому засіданні апеляційного суду допитаний обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 29.06.2016 року близько 09.50 години, знаходячись біля ЗОШ №10 по вул. Батуріна,20 в м. Миколаєві шляхом ривку намагався зірвати у ОСОБА_14 ланцюжок, але в останню мить відмовився від доведення злочину до кінця;

Крім показів обвинуваченого, вина обвинуваченого по цьому епізоду підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_14 про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.п.85); протоколом огляду місця події від 29.06.2016 р. (т.1 а.п.86); протоколом пред`явлення ОСОБА_14 особи для впізнання від 20.07.2016р., відповідно до якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого, як особу, яка вчинила відносно неї правопорушення (т.1.а.п.89-91) та протоколом слідчого експерименту від 28.06.2016 року де ОСОБА_7 в ході перевірки і уточнення його пояснень вказав, що 29.06.2016 року близько 10 годин він, знаходячись біля школи, порівнявшись з жінкою намагався зірвати золотий ланцюжок, але не зміг це зробити, так як ланцюжок залишився у жінки, після чого одразу почав тікати(т.1 а.п.110-116).

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 по даному епізоду доведена і його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, оскільки він виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі(а саме не зміг зірвати ланцюжок) та злочини за які його засуджено вчинені ним були шляхом ривку, зривання золотих ланцюжків, а також ним після вчинення цього злочину ще було вчинено три тотожних злочину.

Тому колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляції, що обвинувачений підлягає відповідальності за цим епізодом.

Також, колегія судді погоджується з доводами прокурора щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України при призначенні покарання, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, на думку колегії суддів, дані вимоги закону судом першої інстанції належним чином не виконано.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких.

Крім того, на думку колегії суддів, вирок суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України належним чином не обґрунтовано.

Призначаючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК України, суд належним чином не мотивував, чому визнані ним обставинами які пом`якшують покарання такі як щире каяття та відшкодування заподіяної шкоді, хоча заподіяна шкода потерпілим не відшкодована, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції даної статті було б у даному випадку недоцільним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та заслуговують на увагу, тому апеляція прокурора підлягає задоволенню, оскільки призначене ОСОБА_7 покарання є м`яким та не відповідає ступеню тяжкості вчинених правопорушень, у зв`язку з чим вирок районного суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Доводи захисника щодо призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням ст.75 КК України не заслуговують на увагу, оскільки призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ряд обставин, зокрема й ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, тому підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання, такі як каяття, збіг тяжких обставин та часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, обставиною, яка обтяжує покарання колегія суддів визнає скоєння правопорушення щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409,413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині виправдання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України - скасувати

Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186КК України та призначити покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, та за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі і за ч.1 ст.186 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту взяття його під варту в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.07.2016 по 13.09.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2