Дата документу Справа № 317/2571/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/403/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2571/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні клопотання в порядку ст. 84 КК України адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 в порядку ст. 84 КК України. Первісно у клопотанні, що датоване 02.06.2016 pоку, заявник просив ОСОБА_8 зменшити строк покарання, керуючись ст. 84 КК України за правилами ст. 72 КК України з 12 липня 2013 року по 12 січня 2018 року. Свої вимоги заявник мотивував тим, що вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 23.12.2013 pоку, зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.06.2014 pоку, ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого медичної частини БВК № 99 ОСОБА_8 були встановлені наступні діагнози: гіпертонічна хвороба 2 ст.; ВІЛ-інфекція IV кл.ст., важка імуносупресія; волосата лейкопатія язика; хронічний простатит; гіпертонічна хвороба 3 ст.; хронічний пієлонефрит. ОСОБА_8 скаржиться на сильне погіршення загального стану здоров`я і його самопочуття, швидку стомлюваність, слабкість, емоційну нестабільність. При найменшій завантаженості у нього починають тремтіти руки і ноги, виступає холодний піт, прискорюється серцебиття. Отже стан здоров`я ОСОБА_8 з кожним днем погіршується. Він майже постійно знаходиться на догляді терапевта та інфекціоніста медичної частини. Він не в змозі працювати та потребує постійного нагляду та турботи. У зв`язку з викладеним, просив суд зменшити в 2 рази строк відбування покарання.

15.08.2016 року заявник подав уточнене клопотання, за змістом якого, не змінюючи змісту первісного клопотання, просив у порядку ст. 84 КК України саме звільнити від подальшого відбування покарання ОСОБА_8 .

В подальшому заявник надав оновлене клопотання від 04.11.2016 pоку, де на підставі доводів, що були раніше викладені у заяві від 02.06.2016 pоку, адвокат ОСОБА_7 знову просив саме звільнити від подальшого відбування покарання ОСОБА_8 у порядку ст. 84 КК України у зв`язку з хворобою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд дійшов висновку, що хвороба ОСОБА_8 не перешкоджає відбувати покарання у виді позбавлення волі, оскільки його саме по собі утримання в місцях позбавлення волі не призвело до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків, не загрожує його життю. Також суд взяв до уваги й інші обставини, а саме тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, який є особливо тяжким, вини у вчиненні якого він не визнавав, характер його захворювання на ВІЛ/СНІД IV клінічної стадії, особу засудженого, який не одружений, посередньо характеризується за місцем відбування покарання та мав за період відбування покарання недоліки у поведінці, співвідношення невідбутого строку покарання до відбутого. Крім того, суд врахував, що засуджений свідомо відмовлявся від лікування у вигляді APT терапії, що підтверджується його заявою, що міститься в матеріалах справи, сприяючи погіршенню свого здоров`я та подальшому розвитку хвороби, фактично створюючи штучні підстави для звільнення його від подальшого відбування покарання. Щодо вимог, які були викладені у первісному клопотанні від 07.06.2016 pоку, де заявник просив зменшити строк покарання засудженому ОСОБА_8 , суд констатував, що вони не можуть бути задоволені, оскільки ст. 84 КК України взагалі не передбачає зменшення строку особам, які хворі на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду незаконною, постановленою усупереч вимог ст. 84 Кримінального кодексу України та такою, що підлягає скасуванню. Так, згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого медичної частини Біленьківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) від 03.03.2015 pоку ОСОБА_8 були встановлені наступні діагнози: ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія (сама важка остання стадія розвитку важкого захворювання, яка є безумовною підставою для звільнення від відбування покарання до одужання засудженого), гіпертонічна хвороба 2 ст., важка імуносупресія, волосата лейкоплакія язика, хронічний пієлонефрит, хронічний простатит. Динаміка розвитку хвороб ОСОБА_8 свідчить про постійне погіршення його стану здоров`я. На даний час ОСОБА_8 взагалі важко пересуватися, він відчуває постійні нестерпні болі в областях пазу (мочополова система), шлунково-кишкового тракту, нирок і серця. У ОСОБА_8 регулярно кожного дня артеріальний тиск досягає 180-200, у будь-який момент його може вразити інсульт. Також зазначає, що незважаючи на прийняті судом, а також ним як адвокатом міри по застосуванню положень Наказу № 1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» спеціальна лікарська комісія (СЛК) створена не була, хоча відповідно до вказаного порядку при наявності важкого захворювання у засудженого, СЛК повинна діяти негайно. Вказані обставини грубо порушують права ОСОБА_8 на охорону його здоров`я та життя, передбачені Конституцією України, законодавством України про охорону здоров`я, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З метою забезпечення дотримання вказаних норм діючого законодавства ним по даній справі було заявлено клопотання про призначення судової медичної експертизи, яке було задоволено судом. Відповідно до висновків комісійної судової медичної експертизи встановлено наявність у ОСОБА_8 важкого захворювання, що входить до переліку хвороб, які є підставою для звільнення засудженого від подальшого покарання згідно Наказу № 1348/5/572 від 15.08.2014 року - ВІЛ-інфекція IV клінічна стадія. Таким чином, при наявності висновків комісійної судової медичної експертизи у суду був безспірний доказ наявності у ОСОБА_8 захворювання, що входить до переліку хвороб, які є підставою для звільнення засудженого від подальшого покарання у порядку, передбаченому ст. 84 КК України, ст. 539 КПК України при відсутності або неможливості отримання висновку СЛК. Разом з тим, зазначає, що судом не надана належна правова оцінка письмовим доказам, а саме: копії листа від 13.02.2017 року №5/13/11-534 ДУ «Райківська виправна колонія №73»; копії звернення до Уповноваженої Верховної ради України з прав людини ОСОБА_9 від 30.11.2016 року; копії звернення до Уповноваженої Верховної ради України з прав людини ОСОБА_9 від 01.02.2017 року; копії листа №1/7-Ц280179.16-1/08-15 Уповноваженої Верховної ради України з прав людини ОСОБА_9 ; копії заяви про злочин до Генеральної прокуратури України від 02.03.2017 року; копії листа Генеральної прокуратури України від 06.03.2017 року №16/5-29748-17; копії листа Прокуратури Житомирської області від 13.03.2017 року №16-1357-17; висновку комісійної судової медичної експертизи №177/к від 06.09.2017 року. Таким чином, ігноруючи висновки комісійної судової медичної експертизи ухвала суду першої інстанції суперечить ухвалам суду про призначення СЛК та судової медичної експертизи.

Враховуючи викладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за правилами ст. 84 КК України у зв`язку з тяжкою хворобою до його одужання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Так доводи, які зазначені в апеляційній скарзі на предмет наявності у ОСОБА_8 хвороб, одна з яких входить до переліку хвороб, які є підставою для звільнення засудженого від подальшого покарання згідно Наказу № 1348/5/572 від 15.08.2014 року є слушними, однак ці доводи також зазначалися стороною захисту під час розгляду заяви судом першої інстанції, і вони були прийняті до уваги при прийнятті судового рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Сам по собі факт захворювання засудженою на тяжку хворобу не тягне звільнення від відбуття покарання, це є правом, а не обов`язком суду. При цьому, при застосуванні положення вказаної норми суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Захворювання на тяжку хворобу може бути підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання, тобто коли подальше відбування покарання загрожує життю особи або може призвести до серйозного погіршення стану здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Матеріли провадження таких відомостей не містять, навпаки з матеріалів провадження випливає, що останній рік ОСОБА_8 свідомо відмовлявся від лікування у Райківській виправній колонії, куди його направляли для лікування до цього, а в той час коли він перебував у вищевказаній виправній колонії, він відмовлявся від проходження призначеної йому терапії. Наведене свідчить, що поведінка засудженого сприяє погіршенню його здоров`я та подальшому розвитку хвороби, і останній фактично створює штучні підстави для звільнення його від подальшого відбування покарання.

Посилання захисника в цьому контексті на рішення Європейського Суду з прав людини, в справах, відповідно яких ненадання адекватної медичної допомоги важко хворій особі під час тримання під вартою та неможливість такого тримання з огляду на тяжкий стан його здоров`я, є нелюдським поводженням та порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у вказаному випадку є недоречним.

Зі змісту вищевказаних рішень Європейського Суду випливає, що підставою для звільнення може бути захворювання особи під час відбуття покарання, яке обумовлене неналежним наданням Державою медичної допомоги і грубих порушень умов тримання під вартою, до того ж, у цих рішеннях вказується про можливість дострокового звільнення особи (з урахуванням усіх обставин необхідних для правильного прийняття такого рішення, як то тяжкість хвороби, умови утримання, умови надання медичної допомоги, тощо), а не про його обов`язковість.

Як зазначалося вище, доказів того, що причиною захворювання ОСОБА_8 стали грубі порушення умов його утримання під вартою або неналежне надання установою виконання покарань медичної допомоги, матеріали провадження не містять. В матеріалах провадження відсутні відомості про надходження будь-яких скарг від засудженого за час його відбуття покарання з цього приводу.

Доводи апелянта на предмет того, що в порушення положень Наказу № 1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» не була створена спеціальна лікарська комісія (СЛК), є слушними, однак наведені обставини не свідчать про порушення судом вимог законодавства, і не можуть бути підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом на вимогу положень вказаного Наказу ухвалою від 10.11.2016 року було призначено обстеження спеціальною лікарською комісією, однак з об`єктивних обставин, які не залежали від суду, відповідно повідомлення ДУ «Райківська виправна колонія (№73)» засідання СЛК не проводилось через те, що не був затверджений її склад (а.п.120).

З аналізу положень вищевказаного наказу можна зробити висновок, що обстеження засудженого для встановлення захворювань, які входять до переліку захворювань, які є підставою для звільнення від подальшого відбуття покарання, може бути проведено СЛК не тільки в установі закладом охорони здоров`я ДКВС, а також СЛК у закладі охорони здоров`я державної або комунальної форм власності.

Відтак, сторона захисту не позбавлена можливості повторної ініціації створення СЛК у закладі охорони здоров`я державної або комунальної форм власності.

В судовому засіданні суду першої інстанції засуджений і захисник, так само як і захисник під час апеляційного перегляду провадження, не обґрунтувати позицію стосовно того, якого саме лікування потребує ОСОБА_8 , яке не може бути надано в установі виконання покарань, з огляду на єдиний підхід до лікування наявної у засудженого хвороби, що зайвий раз свідчить про те, що фактично наміром ОСОБА_8 є тільки звільнення від покарання, а не отримання належної медичної допомоги.

Суд також взяв уваги й інші обставини, які мають враховуватися при вирішенні питання застосування положень ст. 84 КК України, а саме: тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, особу засудженого, його характеристики за період відбування покарання, співвідношення невідбутого строку покарання до відбутого.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на час розгляду клопотання про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі в порядку ст. 84 КК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у його задоволенні.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування судового рішення, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2017 року, якою відмовлено у повному обсязі у задоволенні клопотання в порядку ст. 84 КК України адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4