АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_7 та в її інтересах захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженої у с. Енергетик Оренбурзької області Російської Федерації, громадянки України, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої та фактично мешкаючої у кв. АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року було задоволено клопотання слідчого ДВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 , та змінено підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою до 30 січня 2018 року.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що є усі підстави для того, щоб підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Наданими суду матеріалами у повному обсязі підтверджено факти порушення підозрюваною раніше обраного 27 жовтня 2017 року, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та факт переховування від слідства. Також є висока вірогідність, враховуючи показання підозрюваної про те, що це вона повинна бути потерпілою, а потерпілий ОСОБА_11 підозрюваним, в тому, що вона, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде намагатись ввести в оману слідство та суд, здійснювати позапроцесуальний тиск на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального процесу.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою обрати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

В обґрунтування вимог скарги вказує на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам діючого законодавства. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим не було надано доказів наявності ризиків, на які він послався в своєму клопотанні, та обгрунтованості пред`явленої підозри. Крім того, зазначає, що її дії були незаконно перекваліфіковані з ч.1 ст. 125 КК України на ч.4 ст. 296 КК України, вину за якою вона не визнає, крім того виражаючи незгоду з показами свідка ОСОБА_12 ,оскільки, на її думку, даний свідок був завідомо направлений потерпілим для дачі показів проти неї, та вважає необхідним повернути попередню кваліфікацію. Також вказує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не порушувала, а на телефонні дзвінки не відповідала та не відчиняла двері працівникам поліції, оскільки побоювалася за своє життя через здійснення тиску на неї у зв`язку з розслідуванням кримінального правопорушення, з цієї ж причини вона була позбавлена і можливості надавати свої пояснення в суді першої інстанції. Ще звертає увагу апелянт на те, що під час затримання у неї працівниками поліції були викрадені грошові кошти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про зміну запобіжного заходу.

В обґрунтування вимог скарги апелянт вказує на те, що слідчий суддя поверхово оцінив надані органом досудового слідства матеріали, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на тримання під вартою. В ухвалі суду відсутні посилання на будь-які матеріали, які б підтверджували факт порушення підозрюваною ОСОБА_7 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ризик переховування підозрюваної від органів досудового слідства є недоведеним, оскільки місце переховування ОСОБА_7 не встановлено, більше того, остання була затримана за місцем свого постійного мешкання, тобто за місцем виконання ухвали про цілодобовий домашній арешт. Що стосується посилань суду на показання підозрюваної, то це є лише її лінія захисту від пред`явленої підозри, і не може свідчити про реальну можливість чинити будь-який тиск з метою створення перешкод для кримінального провадження. Крім того, за такий великий проміжок час з моменту інкримінованої підозрюваній події і до тепер будь-які відомості про незаконний вплив на свідків чи потерпілого з боку підозрюваної відсутні.

В судовому засіданні під час розгляду вищевказаних апеляційних скарг підозрювана ОСОБА_7 відмовилася від захисника ОСОБА_8 з тих підстав, що в своїй апеляційній скарзі, що була подана ним в її інтересах, адвокат не підняв питання про безпідставну перекваліфікацію її дій органом досудового розслідування, також зазначила, що ця відмова не пов`язана з її матеріальним станом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваної ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів вбачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати її у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Посилання підозрюваної ОСОБА_7 на недоведеність її провини у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, та необгрунтовану перекваліфікацію органом досудового розслідування її дій з ч.1 ст. 125 КК України на ч.4 ст. 296 КК України є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування, і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи ж підозрюваної про те, що вона не порушувала умови застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та повністю спростовуються наданими суду апеляційної інстанції матеріалами.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги підозрюваної ОСОБА_7 та в її інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3