Справа №705/4189/17
1-в/705/702/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю
прокурора ОСОБА_3
представника колонії ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженої ОСОБА_5 , яка відбуває покарання в ДУ «Уманська виправна колонія (129)» у вигляді позбавлення волі за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року, про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року,-
Засуджена ОСОБА_5 , яка відбуває покарання в ДУ «Уманська виправна колонія (129)» у вигляді позбавлення волі за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року,звернулася до суду із заявою про застосування відносно неї п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. У заяві засуджена ОСОБА_5 зазначає, що після смерті її батьків нею опікувалась її бабуся ОСОБА_6 , 1939 року народження, проте в силу її похилого віку, після смерті батьків опікунство не оформлялось. На сьогоднішній день їй виповнилося 78 років, інших рідних та близьких у неї немає, тому ОСОБА_5 зобов`язана її доглядати та надавати посильну допомогу.
Із заяви вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року. Відповідно до вироку ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і її призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Засуджена ОСОБА_5 в судовому засіданні просила застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Також вона пояснила, що після смерті батьків нею опікувалася бабуся, станом на сьогодні у бабусі немає інших родичів, які б могли надати її допомогу і тому, вона є єдиною людиною, яка повинна надати допомогу бабусі похилого віку, яка в свій час допомагала її.
Представник ДП «Уманська виправна колонія (129) в судовому засіданні при вирішенні даного питання покладалася на думку суду.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки засудженою ОСОБА_5 не доведеного того, що вона підпадає під дію п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ( в заяві мова йде не про батьків, а про бабусю) і при цьому наполягала, що з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджена за вчинення тяжкого умисного злочину, до неї взагалі не може бути застосовано ЗУ «Про амністію у 2016 році» про що зазначено у ст. 1 відповідного Закону.
Представник спостережної комісії Уманської міської ради Черкаської області подав до суду заяву про розгляд заяви без його участі, при розгляді заяви ОСОБА_5 підтримує думку адміністрації УВК-29.
Вислухавши висновок прокурора, беручи до уваги процесуальну позицію представника колонії, представника спостережної комісії, пояснення засудженої, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженої, суд прийшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню із таких підстав.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і її призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 12 КК України, стаття за якою засуджена ОСОБА_5 відноситься до тяжких злочинів.

Пунктом «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Засудженою ОСОБА_5 надано суду ряд документів, проте серед них відсутні документи, які б підтверджували, той факт, що вона має одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей і при цьому, вона засуджена за вчинення умисного тяжкого злочину ч. 1 ст.121 КК України. Тому судом не встановлена наявність підстав для застосування відносно неї п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22.12.2016 року.

На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, керуючись ст. 539 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 , яка відбуває покарання в ДУ «Уманська виправна колонія (129)» у вигляді позбавлення волі за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.07.2016 року, про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня проголошення ухвали, а засудженим - протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1