Дата документу Справа № 328/764/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/471/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/764/17
Категорія ст. 185 ч. 2,3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001615 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Токмак, Запорізької області, не працюючого, участі у виборних органах не приймав, учень ДНЗ «Багатопрофільний центр ПТО», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки Токмацького районного суду Запорізької області від 14 листопада 2017 року),
в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погоджується з винесеним вироком суду з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_6 реальну міру покарання у вигляді 6 місяців та 5 днів позбавлення волі, застосувавши ст. 69 КК України за ч. 3 ст. 185 КК України, що не відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 просив суд застосувати ст. 75 КК України та призначити йому покарання із застосуванням іспитового строку, висновком органу встановлено про низький ризик вчинення повторного злочину, але суд першої інстанції не врахував позиції органу пробації, прохання обвинуваченого та сторони захисту призначив йому за ч.2, 3 ст. 185 КК України реальне суворе покарання.

При визначенні розміру та виду покарання суд не врахував такі дані про особу, як те, що ОСОБА_6 , є неповнолітньою особою, йому виповнилося лише 16 років, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має сім`ю, яка складається з матері та батька, має середню освіту, офіційно навчається в ДНЗ «Багатопрофільному центру ПТО», має регулярний дохід - стипендію, добровільно відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, ставлення підсудного до вчиненого (вибачився перед потерпілими), сімейне та матеріальне положення, обставини, що пом`якшують покарання.

Не врахував, що під час досудового слідства та судового провадження ОСОБА_6 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від суду та слідства, добровільно відшкодував шкоду потерпілим. На судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював, що зробив велику помилку в своєму житті, про яку дуже шкодує, так як має сім`ю батька та матір, навчається, усвідомив та зробив для себе відповідні висновки, прохав суворо його не карати та не позбавляти волі. Однак, при вирішенні справи по суті, судом не було враховано обставини справи, матеріали справи, призначено реальне покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі, яке не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого злочину. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості та тяжке. З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, даних про особу підсудного, який раніше не судимий, вчинив правопорушення у неповнолітньому віці, за місцем та місцем навчання та проживання характеризується позитивно, має регулярну стипендію, свою провину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував шкоду завдану правопорушеннями, вважає, що у суду були достатні підстави призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді саме штрафу. Просить вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 18.10.2017 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК України, змінити в частині призначеного покарання. Постановити ухвалу, якою пом`якшити покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 листопада 2017 року) ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, відповідно до ст. 102 КК України у вигляді шести місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України відповідно до ст. 102 КК України - у вигляді шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено неповнолітньому ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточне покарання у вигляді шести місяців та п`яти днів позбавлення волі. Початок строку відбування покарання неповнолітньому ОСОБА_6 рахувати з дня взяття під варту. Вирішена доля речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , вирок у відношенні якого в апеляційному порядку не оскаржується.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 10.12.2016 року близько 22 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_9 , маючи єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна із корисливих мотивів, проникли на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки з подвір`я, таємно викрали циркульну пилу кустарного виробництва, вартістю 1800 гривень, подрібнювач для коренеплодів кустарного виробництва, вартістю 1200 гривень та металеву тачку кустарного виробництва, вартістю 65 гривень 10 копійок, які належать ОСОБА_10 , чим останньому спричинили матеріальну шкоду на загальну суму 3065 гривень 10 копійок.
Крім того, 11.12.2016 року близько 12 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_9 , маючи єдиний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_3 , з огорожі вказаного домоволодіння, повторно, таємно викрали половину металевих воріт, вартістю 600 гривень, які належать ОСОБА_11 , чим останній спричинили матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 12.12.2016 року близько 22 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_6 маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу зайшов на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки з подвір`я, повторно, таємно викрав металеву трубу довжиною 3,40 метри, діаметром 140 мм, товщиною металу 3 мм, вартістю 720 гривень, та металеву трубу, довжиною 3,30 метри, діаметром 100 мм., товщиною металу 3 мм., вартістю 483 гривні, які належать ОСОБА_12 , чим останній спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 1203 гривні.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_8 про пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , із застосуванням ст. 69 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував, що останній щиро покаявся, активно сприяв у розкритті злочинів, добровільно відшкодував завдану ним шкоду, є неповнолітнім, а тому призначив йому мінімальне остаточне покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ст. ст. 69, 102 КК України.

Однак вид покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції був визначений без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведена у вироку.

Із матеріалів справи видно, що неповнолітній ОСОБА_6 протягом короткого проміжку часу вчинив тяжкий злочин та два злочини середньої тяжкості, але під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у їх вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цих злочинів, добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, добровільно відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має регулярний дохід, стипендію, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тому, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях статей (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за ці злочини, у виді штрафу, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, який зокрема раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, навчається у зв`язку з чим отримує дохід у виді стипендії, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які передбаченні ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі за наведених вище обставин у даному випадку, є не тільки необґрунтованими, а і суперечать нормам міжнародного законодавства: Конвенції про права дитини та Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), зокрема ст. 40 Конвенції про права дитини, п.5,7,11,16,17 Мінімальних стандартних правил ООН. Так зазначені норми міжнародного законодавства вказують на необхідність встановлення даних про особистість неповнолітнього правопорушника для визначення співмірності заходів впливу на нього за вчинене правопорушення, а також наголошують на тому, що з урахуванням даних про особу неповнолітнього необхідно по можливості не вдаватися до офіційного розгляду справи, у тому числі судом, звертаючись до можливостей досудового припинення справи з застосуванням альтернативних заходів громадського і соціального впливу, що дозволяє обмежити негативні наслідки процедури здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (наприклад, тавро судимості і вироку).

Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного року) позбавлення волі, судом першої інстанції було враховано, що останній щиро покаявся, активно сприяв у розкритті злочинів, добровільно відшкодував завдану ним шкоду, є інвалідом 3 групи.

Однак, самий суворий вид покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції також був визначений без врахування вищевказаних вимог закону та без врахування всіх обставин справи, хоча більшість із них і наведена у вироку.

Із матеріалів справи видно, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, але під час досудового розслідування та судового провадження повністю визнав вину у їх вчиненні, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю цих злочинів, добросовісно приймав участь у слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, добровільно відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, має регулярний дохід, пенсію за інвалідністю, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, а тому, колегія суддів, враховуючи досудову доповідь про можливість виконання покарання останнім у громаді (т. 1 а.п. 72), вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, у виді громадських робіт, оскільки ряд обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, розмір вкраденого, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також дані про особу винного, який зокрема є інвалідом 3 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які передбаченні ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання, змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання та вважати його засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання та вважати його засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 60 (шістдесят) годин громадських робіт;

- за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді

100 (ста) годин громадських робіт.

У решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: