УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 за підозрою кожного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_14 заявив клопотання продовжити ОСОБА_12 термін тримання під вартою на 60 діб, пояснюючи це тим, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що обсяг ризиків, передбачених у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, а саме що ОСОБА_12 перебуваючи на волі може впливати на потерпілого ОСОБА_9 , та свідків у даному кримінальному провадженні, є ризик знищити, сховати чи пошкодити гроші, які передавалися потерпілим і не вилучені під час досудового слідства, ОСОБА_12 не працює, не має стабільного джерела доходів, наявний ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення все це свідчить про те, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків. Указаним у клопотанні ризикам не можливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримує думку прокурора, пояснивши, що він обґрунтовано побоюється того, що в разі скасування обраного запобіжного заходу ОСОБА_12 вчинить відносно нього нове кримінальне правопорушення.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили клопотання про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у зв`язку з тим, що він одружений, постійно проживає з дружиною та дитиною, має стійки соціальні зв`язки; позитивно характеризується за місцем проживання; його дружина ОСОБА_15 перебуває на обліку в УПСЗН як одержувач соціальної допомоги; здійснює догляд за ОСОБА_16 , 1933 р.н.; має неповнолітню дитину; страждає на серцево-судинні захворювання; має нерухоме майно, в якому постійно зареєстрований.

Обвинувачений ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, клопотання захисників підтримав.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, клопотання захисників стосовно зміни запобіжного заходу на домашній арешт, заслухавши думку прокурора, захисників, обвинуваченого, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисників та про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання ОСОБА_12 під вартою на 60 діб, при цьому виходить з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Розглянувши клопотання захисників ОСОБА_12 про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, судова колегія виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Судова колегія не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, не працює, є всі підстави для продовження строку тримання під вартою, так, як тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У судовому засіданні прокурор просить продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою до 2-х місяців.

Судова колегія, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років; враховуючи стан здоров`я ОСОБА_12 , а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зважаючи, що ОСОБА_12 може переховуватись від суду, а також вплинути на потерпілих та свідків, вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому ОСОБА_12 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів, тобто до 30.12.2017 року включно. Прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, не працює, є всі підстави для продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 199, 333 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_12 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк 60 діб - тобто з 01.11.2017 року по 30.12.2017 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3