АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.05.2001 Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч.2 ст.141, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 05.08.2005 Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України до 1 року 10 місяців 5 днів позбавлення волі;
- 28.05.2009 Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 02.03.2011 року Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнившись 02.01.2014 з Кіровоградської ВК №6 згідно постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25.12.2012 умовно-достроково, не відбувши покарання 1 рік 2 місяці 10 днів,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2017 ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.Строк відбування покарання обчислюється з моменту затримання, поміщено ОСОБА_5 в СІЗО Управління ДГІСУ в м. Києві та Київській області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2017, в якій він просить апеляційний суд скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий, яким застосувати до нього ст.75 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації своїх дій, апеляційна скарга обвинуваченим вноситься з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, на думку апелянта, суд не мав можливості дослідити в повному обсязі документи, які мають суттєве значення при призначенні покарання: висновок військово-лікарської комісії про стан здоров`я та постійне спеціалізоване лікування обвинуваченого, довідку про участь в АТО, посвідчення учасника бойових дій.
Крім того, від ОСОБА_5 надійшли доповнення до його апеляційної скарги, в яких він, з огляду на його участь у антитерористичній операції, просить апеляційний суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
Інших апеляційних скарг, доповнень, заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

За обставин викладених у вироку, 09.01.2017, приблизно о 09,00 год., ОСОБА_5 , знаходячись в складському приміщенні, де займався прибиранням, в магазині ТОВ «Новус Україна», що розташований по вул. Г.Хоткевича, 1а в м.Києві, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету повторного таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку складського залу вказаного магазину, повторно таємно викрав чуже майно що належить TOB «Новус Україна», а саме: пляшку віскі FamousBlackGrou 40 % ємкістю 0,7л вартістю 575 гривень 20 копійок та пляшку коньяку «Україна Шабо Резерв VS40%» ємкістю 0,5л вартістю 246 гривень 40 копій, а всього на загальну суму 821 гривень 60 копійок. Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ТОВ «Новус Україна» матеріальну шкоду.
Крім того, 10.01.2017, приблизно о 09.00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в складському приміщенні, де займався прибиранням, в магазині ТОВ «Новус Україна», що розташований по вул. Г.Хоткевича, 1-а в м. Києві, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету повторного таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку складського залу вказаного магазину, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ТОВ «Новус Україна», а саме: набір клавіатура + миша Logitech Blae RU,EER в кількості двох наборів, загальною вартістю 1599 гривень 98 копійок, блендер Rotex RTB250-W 635 826, вартістю 335 гривень 20 копійок, блендер Rotex RTB2-S-W 635 825 вартістю 287 гривень 20 копійок. Після чого, обвинувачений ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився па власний розсуд, заподіявши потерпілому ТОВ «Новус Україна» матеріальну шкоду.
Крім того, 11.01.2017, приблизно о 03.30 год., обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в складському приміщенні, де займався прибиранням, в магазині ТОВ «Новус Україна», що розташований по вул. Г.Хоткевича, 1-а в м. Києві, діючи умисно, переслідуючи корисливу мету повторного таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку складського залу вказаного магазину, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ТОВ «Новус Україна», а саме набір головок та комплектуючих «InterTool Drop» вартістю 711 гривень 20 копійок.Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ТОВ «Новус Україна» матеріальну шкоду.
Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», просивши колегію суддів їх задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та не заперечував проти клопотання ОСОБА_5 щодо застосування до нього амністії, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, в той час як до обвинуваченого слід застосувати Закону України «Про амністію у 2016 році», з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, з`ясування обставин та дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думки обвинуваченого проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України. Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ? є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувались сторонами по справі. Будь-яких заперечень щодо цього учасниками не надано, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст.404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду, оскільки учасниками судового провадження не оскаржуються та не ставляться ніким під сумнів.

Натомість, доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно змісту положень ст.50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 , врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини які пом`якшують та відсутність обтяжуючих відповідальності обставин.
Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно правил ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, зважено на відомості, які характеризують особу обвинуваченого: неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, в повному об`ємі відшкодував завдану матеріальну шкоду. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання ? суд не встановив.
З урахуванням наведених обставин, зокрема ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про особу ОСОБА_5 , який будучи раніше неодноразово судимим повторно скоїв декілька умисних корисних злочинів, суд дійшов до вірного висновку про призначення останньому покарання у виді 02-х (двох) років позбавлення волі, тобто в розмірі, наближеному до мінімальних меж санкцій відповідного виду покарання, що передбачений нормою інкримінованого обвинуваченому кримінального закону, яке ОСОБА_5 слід відбути реально

З вказаним також погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_5 злочину, особи обвинуваченого, наявності в нього неодноразової судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності.
Таким чином, саме покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки, яке обвинуваченому необхідно відбути реально, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових злочинів у майбутньому.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційних скарг, призначене ОСОБА_5
покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки судом першої інстанції, у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України , враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення, яке колегія суддів визнає достатнім для висновку про відсутність законних підстав для звільнення останнього від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Апеляційний суд переконаний, що саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст.65 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_5 про його звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно положень ст.2 п. Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.2, 3, 4 і ст. 408, ст. 410, ч.2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Так, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, який згідно правил ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Згідно довідки Військової частини Польова пошта від 03.08.2015, ОСОБА_5 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на територіях Донецької та Луганської областей (а.с. 69).

Статус учасника бойових дій обвинуваченого також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 70).
Тобто, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 мав статус учасника бойових дій, поза як брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» заборон для застосування до ОСОБА_5 амністії колегією суддів у справі не встановлено.

За таких обставин, заявлене обвинуваченим клопотання слід задовольнити, а ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2017 на підставі ст.2 Законом України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2017 без змін.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» ? задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки, призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 07.07.2017.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції .
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1741/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1