АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/159/18 Справа № 208/7688/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001538 від 01 червня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 липня 2017 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, неодруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.13.01.1998 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч. 3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі, 18.01.1999 умовно-достроково звільнений, на підставі рішення Павлоградського міського суду від 15.01.1999;

2.17.02.2000 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч.2 ст. 141, ч.2 ст. 142, ст.ст.42,43 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, 28.02.2003 умовно-достроково звільнений, на підставі рішення Жовтоводського міського суду від 10.02.2003;

3.27.05.2005 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 186, ст. 198, ст.ст. 69, 71,304 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 01.12.2006 умовно-достроково звільнений, на підставі постанови Ленінського районного суду від 30.11.2006;

4.26.06.2008 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч. 2,3 ст. 185, ч.2 ст.186, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

5.17.09.2013 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 10 місяців обмеження волі;

6.28.05.2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік;

7.25.12.2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. за ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 липня 2017 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави вартість судово-товарознавчої експертизи у сумі 176 гривень 20 копійок.
Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 01.12.2016 до 20.06.2017 включно, із розрахунку, передбаченого ч.5 ст. 72 КК України в редакції закону від 26.11.2015 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 31 травня 2016 року приблизно о 19 год. 30 хв., у ОСОБА_6 , який перебував в приміщенні магазину «АТБ» за адресою: м. Кам`янське, вул. Ніколенко, 6, та побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий купував продукти харчування, виник протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення у ОСОБА_9 продуктів харчування та іншого майна, яке могло бути при ОСОБА_9 та мати майнову цінність.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 31.05.2016 о 20 год. 30 хв. ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, повторно, прослідкувавши за ОСОБА_9 до місця мешкання останнього та скориставшись тим, що за вказаною адресою поряд із ОСОБА_9 нікого не було та ніхто не міг перешкодити протиправним діям, ОСОБА_6 діючи умисно, відкрито, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою придушення волі ОСОБА_9 до опору, штовхнув останнього руками в спину, від чого останній втратив рівновагу та зробив кілька кроків вперед,зайшовши до під`їзду, однак не впав. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 удар по ногах, від чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу, ОСОБА_6 , застосовуючи до потерпілого насилля, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, наніс йому один удар рукою в обличчя, спричинивши таким чином ОСОБА_9 фізичний біль. ОСОБА_6 , скориставшись тим, що внаслідок застосування насильства ОСОБА_9 не міг чинити опір його протиправним діям, рукою заліз до нагрудної кишені ОСОБА_9 та витяг звідти мобільний телефон «Nokia 1202» вартістю 199,60 грн., з плеча потерпілого зняв чорну сумку з продуктами харчування (майнової цінності для потерпілого не мають).

ОСОБА_6 отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну 199 (сто дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі та доповненнях обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити матеріали кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження було порушено його право на захист, оскільки суд в судове засідання не викликав свідків, які б могли підтвердити важливі факти по кримінальному провадженню.

Вислухавши суддю - доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, або зменшити покарання, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не лише із того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, який зазначив, що судом першої інстанції порушено було його право на захист, оскільки не було викликано свідка на якого вказував обвинувачений.

Як вбачається з технічного запису судового засідання, судом 24.04. 2017року був визначений об`єм дослідження доказів на який погоджувався обвинувачений та його захисник. Судом було досліджено надані сторонами докази та 24.07. 2017 року обвинувачений заявив про відмову від виклику будь- яких свідків та дослідження будь- який додаткових доказів, повністю визнав свою вину та зазначив, яким чином скоїв злочин відносно людини похилого віку, про що жалкує.

Таким чином, судом першої інстанції у відповідності до ст. 23 КПК безпосередньо досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази у відповідності до визначеного об`єму дослідження доказів ч.1 ст. 349 КПК , тому не убачається в діях суду порушення прав обвинуваченого, у тому числі право на захист.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтвердив покази обвинуваченого про пограбування та пояснював, що бачив обличчя обвинуваченого, коли ОСОБА_6 наносив удару потерпілому та заволодів мобільним телефоном потерпілого.

Вказані покази були не тільки не спростовані, але підтверджені свідком ОСОБА_10 , який вказував на ОСОБА_6 , як на особу у якою придбав мобільний телефон, який був вилучений працівниками поліції.

Інші досліджені у суді докази підтвердили вартість викраденого майна та підтверджували факти впізнання свідком ОСОБА_10 та потерпілим саме обвинуваченого, тому у суду не виникло сумнівів щодо показів обвинуваченого у скоєнні саме ним злочину.

Оскільки винуватість ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження у судового засіданні поза розумним сумнівом, судом ухвалено вирок , який відповідає вимогам ст. 374 КПК.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при призначені покарання було дотримано вимог закону, оскільки норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому, покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.186 КК врахував ступень тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини його скоєння.

Обґрунтовано судом враховано обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Врахував суд також дані про особу обвинуваченого, який був неодноразово судимий та висновків для себе не зробив та знову скоїв тяжких злочин.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових правопорушень та узгоджується з Правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного

Доводи обвинуваченого в апеляційній інстанції про дослідження додаткових доказів, не відповідають вимогам ст. 404 КПК України, оскільки у суді першої інстанції обвинувачений відмовився від виклику будь- яких додаткових свідків та не має порушень в діях суду першої інстанції щодо дослідження доказів, тоді як позиція обвинуваченого розцінюється апеляційним судом, як бажання уникнути відповідальності, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 липня 2017 року, відносно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4