Справа № 209/2064/15-к
Провадження № 1-кп/209/7/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , учасник АТО, раніше судимого:
- 30.04.2014 року Дніпровським районним судом Дніпродзержинська, за ч.1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України, -
Винуватість обвинуваченого також підтверджується показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що у 1996 році вона вийшла заміж за ОСОБА_4 . 19.08.1999 року народила сина ОСОБА_7 . У 2007 році шлюб із обвинуваченим було розірвано. В 2011 році вона подала заяву до суду на стягнення з обвинуваченого аліментів на утримання їх спільного сина. Вона не перешкоджає їм спілкуватися, проте ОСОБА_4 ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. 16.01.2016 року вона розірвала шлюб із ОСОБА_10 , у зв`язку із чим змінила прізвище на " ОСОБА_11 ", про що надала свідоцтво про розірвання шлюбу (т.1 а.п. 70). Стосовно виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при зазначених вище обставинах повністю підтверджується дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- заявою ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2015 р., в якій вона вказує на те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 , 1999 р.н. (т.2 а.п.8);
- копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 , згідно якого батьками дитини є: Батько ОСОБА_4 , Мати ОСОБА_8 (т.2 а.п. 16);
- копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , укладений 15.10.2010 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яка змінила прізвище на " ОСОБА_12 " (т.2 а.п. 17);
- поясненнями ОСОБА_4 від 10.09.2014 р., 10.03.2015 р., згідно яких ОСОБА_4 попереджався державним виконавцем про обов`язок щомісячно сплачувати аліменти, копії квитанцій надавати державному виконавцю щомісячно; в разі працевлаштування або зміни місця проживання, зобов`язується повідомити державного виконавця в 3-денний строк; попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України за ухилення від сплати аліментів та за невиконання рішення суду про стягнення аліментів (т.2 а.п. 20, 21);
- копією виконавчого листа по цивільній справі № 2-1359/2011 від 25.10.2011 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на користь ОСОБА_6 , на утримання дитини - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи стягнення з 07.07.2011 року (т.2 а.п. 25);
- із копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_4 за період з 17.08.2015 року по 27.05.2016 року сплачено в рахунок аліментів 9353,00 гривень (а.с.80).
Дані докази визнані судом належними та допустимими. Надані обвинуваченим ОСОБА_4 квитанції за період з 17.08.2015 року по 27.05.2016 року про оплату в рахунок аліментів 9353,00 гривень, не спростовують вину обвинуваченого у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене останнім як особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, за інші місяці, що встановлені цим вироком.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлена і доведена, а його умисні дії, в межах пред`явленого обвинувачення, суд кваліфікує за ч.2 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, те, що він не працює, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.03.2017 р., раніше судимий (т.2 а.п. 40, 42-43), на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває (т.2 а.п. 51), за місцем мешкання характеризується посередньо (т.2 а.с.49), на обліку в міському центрі зайнятості як безробітний не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (т.2 а.п.47).
Обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.
Згідно висновку досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної старшим інспектором Дніпровського РС Кам`янського МВ Південно-Східного ПВКПП МЮ України ОСОБА_13 від 20.03.2018 року, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставин і тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 164 КК України, а остаточне покарання обрати відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30.04.2014 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази по справі відповідно до ст. 100 КПК України відсутні.
У кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.
Керуючись статтями 368, 370, 374-376 КПК України, суд,
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 71 Кримінального кодексу України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 30.04.2014 року та остаточно призначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця обмеження волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1