Провадження № 1-в/742/274/17
Єдиний унікальний № 742/2142/17

22 листопада 2017 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , інспектора Прилуцького міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, -
До Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від засудженої вироком Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн ОСОБА_5 надійшла заява про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Свої вимоги аргументує тим, що оскільки вона є інвалідом ІІІ групи, то підпадає під норми п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, тому просить звільнити її від покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, застосувавши до неї Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
В судовому засіданні засуджена ОСОБА_5 підтримала заявлені вимоги про звільнення її від покарання на підставі пункту п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Інспектор Прилуцького міськрайонного відділу з питань пробації не заперечував проти задоволення заяви засудженої ОСОБА_5 .
Прокурор не заперечував проти задоволення заяви засудженої ОСОБА_5 щодо звільнення останньої від покарання на підставі пункту п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Суд, вислухавши сторони процесу та вивчивши заяву засудженої ОСОБА_5 та надані до неї матеріали, прийшов до наступного висновку.
Пунктом 13 частини 1 статті 537, пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, зокрема про звільнення від покарання вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.
Як вбачається зі статті 85 КК України, на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання, а також засудженому може бути замінено покарання або невідбуту його частину більш м`яким покаранням.
07 вересня 2017 року вступив в силу Закон України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
За змістом ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» його виконання покладається на суди, зокрема питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого, підсудного чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Пунктом «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 КК України, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Санкцією ч.1 ст.186 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
Таким чином, злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Згідно ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Згідно посвідчення серія НОМЕР_1 від 29.02.2012 року ОСОБА_5 , 1995 року народження, є інвалідом 3 групи з дитинства(а.с.116).
Обставини, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до засудженої ОСОБА_5 судом не встановлені.
Враховуючи вищенаведене, дослідивши особову справу засудженої, суд приходить до висновку, про задоволення заяви ОСОБА_5 щодо звільнення її від покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, на підставі пункту п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, оскільки наявні достатні підстави для цього.
Керуючись ст. 86 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» № 1185-VII від22.12.2016 р., суд, -
Заяву ОСОБА_5 про застосування щодо неї Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року- задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Прилуки, гр. України, мешканку АДРЕСА_1 , від відбування призначеного покарання вироком Прилуцького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, на підставі пункту «г» статті 1 Закону України № 1185-VII від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році».
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівськоїї області через Прилуцький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1