Справа № 495/2563/18
№ провадження 1-кс/495/1626/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Тарутине, Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
19.03.2018 року слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України.
В клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07 січня 2018 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився біля нічного клубу «Сіті», що розташований за адресою: вул. Ізмаїльська, 127 б, місто Білгород-Дністровський Одеської області, де у нього виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном.
Так, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи з корисливих мотивів, навмисно, здійснюючи свій намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 , знаючи і розуміючи, що його дії можуть бути помічені іншими особами, наніс численні удари обома руками в область голови потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для придушення його опору та втрати орієнтації в діях, тим самим застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Після чого, ОСОБА_5 шляхом ривку з шиї відкрито заволодів майном ОСОБА_7 , а саме: золотим ланцюжком 585 проби, загальною вагою 25 грам, вартістю 29 301 гривень 75 копійок та золотим хрестиком 585 проби, загальною вагою 12 грам, вартістю 14 064 гривень 84 копійки, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 43 366 гривень 59 копійок.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №18 від 12.01.2018 року у ОСОБА_7 є тілесні ушкодження: 1. В лівій половині потиличної області забійна вертикальна хвиляста рана, розмірами 5х0,5 см.; 2. В лівій половині задньої поверхні шиї лінійне поперечне садно, розмірами 8х0,5 см. помірно виражене, частково вкрите відпадаючою коричневою коринкою; 3. В області перенісся косо горизонтальна забійна рана, з синцями в повіках очей і крововиливом в білковій оболонці правого ока; 4. Травматичний вивих центральних різців на верхній щелепі.
Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в строк вказаний у постанові.
Забійна рана «1» в потиличній області виникла в результаті ударної травмуючої дії тупого твердого предмету індивідуальні особливості котрого в тілесному ушкоджені не позначились. Лінійне садно «2» в області задньої поверхні шиї виникло в результаті травмуючої дії тупого твердого предмету з лінійною обмеженою гнучкою поверхнею. Забійна рана «3» в області перенісся, заподіяння котрої могло викликати появу синців в повіках очей і крововиливу і білковій оболонці правого ока, і травматичний вивих 2-х центральних різців «4» на верхній щелепі виникли в результаті ударної травмуючої дії тупих твердих предметів індивідуальні особливості котрих в тілесних ушкодженнях не позначились. Забійні рани «1», «3», травматичний вивих «4» центральних різців на верхній щелепі, як в сукупності, так і окремо викликають розлад здоров`я більше 6-ти і не більше 21-го дня, відповідно до п. 2.3.3. «ПРАВИЛ…» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликають короткочасний розлад здоров`я. Садно «2» спричиняє незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днів і за цим критерієм, відповідно до п.2.3.5. «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, перебуваючи 07 січня 2018 року приблизно о 03 годині 15 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля нічного клубу «Сіті», що розташований за адресою: вул. Ізмаїльська, 127 б, місто Білгород-Дністровський Одеської області, діючи з корисливих мотивів, навмисно, здійснюючи свій намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 знаючи і розуміючи, що його дії можуть бути помічені іншими особами, наніс численні удари обома руками в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для придушення його опору та втрати орієнтації в діях, тим самим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, від якого він впав на землю. Після чого ОСОБА_5 шляхом ривку з шиї відкрито заволодів майном ОСОБА_8 , а саме: золотим ланцюжком 585 проби, вагою 20 грам, вартістю 23 441 гривня 40 копійок та золотим хрестиком 585 проби, вагою 6 грам, вартістю 7 032 гривні 42 копійки, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 30 473 гривні 82 копійки.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №22 від 12.01.2018 року у ОСОБА_8 є тілесні ушкодження: 1. Синець в області носа; 2. Лінійне поперечне садно в області попередньої поверхні шиї; 3. Садна на внутрішній поверхні верхньої губи; 4. Синець в лівій підключичній області.
Вказані тілесні ушкодження могли виникнути в строк вказаний у постанові.
Синець «1» в області носа, садна «3» на внутрішній поверхні верхньої губи, синець «4» в лівій підключичній області виникли в результаті ударної травмуючої дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості котрих в тілесних ушкодженнях не позначились. Лінійне поперечне садно «2» в області передньої поверхні шиї виникло в результаті травмуючої дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою гнучкою поверхнею.
Синці і садна як окремо так і в сукупності спричиняють незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днів і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5. «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, перебуваючи 07 січня 2018 року приблизно о 03 годині 25 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля нічного клубу «Сіті», що розташований за адресою: вул. Ізмаїльська, 127 б, місто Білгород-Дністровський Одеської області, діючи з корисливих мотивів, навмисно, здійснюючи свій намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном ОСОБА_5 , знаючи і розуміючи, що його дії можуть бути помічені іншими особами, наніс численні удари обома руками в область голови та тулуба потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для придушення його опору та втрати орієнтації в діях, тим самим застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після чого ОСОБА_5 шляхом ривку з шиї відкрито заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: золотим ланцюжком 585 проби, загальною вагою 20 грам, вартістю 23 441 гривня 40 копійок, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №21 від 12.01.2018 року у ОСОБА_9 є тілесні ушкодження: 1. Забій м`яких тканин потиличної області; 2. Овальний синець в області передньої поверхні шиї; 3. Синець в області грудного кінця правої ключиці; 4. Синці в виличних областях; 5. Синці і садна в області губ рота; 6. Садно в області задньої поверхні правої вушної раковини; 7. Синець в області зовнішньої поверхні середньої третини правого стегна; 8. Синець в області правої гомілки. Морфологічні особливості тілесних ушкоджень не виключають можливості їх заподіяння в строк вказаний в постанові.
Садна і синці зазвичай спричиняють незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днів і відповідно до п. 2.3.5. «ПРАВИЛ судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_5 з майном потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Таким чином встановлена достатність доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадання чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
На підставі викладеного, згідно із ст.111, ст.112, п.3 ч.1 ст.276, ч.1 ст.278 КПК України, 28.02.2018 року органом досудового розслідування за адресою реєстрації та мешкання надіслано поштою повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, 28.03.2018 року при з`явленні підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ОСОБА_4 йому було вручено під розписку відповідне повідомлення про підозру.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали подане до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 та просили суд його задовольнити. Зазначили про обгрунтованість підозри, наявність ризиків та обставин, що вказують на необхідність обрання саме такого запобіжного заходу.
Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти вказаного вище клопотання та просив суд у його задоволенні відмовити. Зазначив, що інкримінованих йому кримінальних правопорушень не вчиняв.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного вище клопотання та просив суд визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначив, що ОСОБА_5 сам, без приводу, з`явився до слідчого та суду, ніяких повісток, підозри та клопотань поштою не отримував, в інших кримінальних провадженнях бере участь належним чином, дає покази та співпрацює зі слідством, має постійне місце мешкання, висунута підозра грунтується на недопустимих доказах.
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 07.01.2018 року СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області було розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України.
Слідчий зазначає, що встановлена достатність доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадання чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
Так, згідно із ст. 111, ст. 112, п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, 28.02.2018 органом досудового розслідування за адресою реєстрації та мешкання надіслано поштою повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, 28.03.2018 року при з`явленні підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ОСОБА_4 йому було вручено під розписку відповідне повідомлення про підозру.
В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки скоєння кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України.
Таким чином, ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень.
Під час досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово надсилались за місцем його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 та за місцем його тимчасового проживання: АДРЕСА_2 листами із повідомленням про їх отримання повістки про виклик до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, однак останній на виклики не з`явився.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2018 року клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для приводу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається кримінальне провадження № 000365 від 29.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а також № 0001589 від 18.06.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України. Незважаючи на це, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні нових тяжких злочинів. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 може допустити настання ризику передбаченого п.5 ч.1 с.177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Зухвала поведінка підозрюваного ОСОБА_5 під час вчинення ним тяжких злочинів проти власності із застосуванням насилля для життя та здоров`я потерпілих, вказує на те, що ОСОБА_5 перебуваючи не в умовах ізоляції від суспільства, своїми діями може допустити настання ризиків передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, тобто незаконно впливати на потерпілих, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, ч.1 ст.187 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема, протоколами, складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими належними та допустимими доказами зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.
За твердженням слідчого та прокурора, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 є ризики того, що він може:
- переховуватись від органів досудового розслідування або суду;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- незаконно впливати на потерпілих, свідків;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.
За твердженням слідчого, існує вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Слідчий зазначає, що враховуючи особистість підозрюваного, застосування міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 не є доцільним, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого злочину, може призвести до вчинення підозрюваним інших більш тяжких кримінальних правопорушень, а також незаконно впливати на свідків, у кримінальному провадженні що, може вплинути на покази свідків в ході досудового розслідування, та може призвести до не об`єктивного, не повного та не всебічного досудового розслідування, а також враховується той факт, що у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області розглядається кримінальне провадження № 000365 від 29.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.296 КК України, а також № 0001589 від 18.06.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України. Незважаючи на це, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні нових тяжких злочинів.
Застосування міри запобіжного заходу у вигляді застави, на думку сторони обвинувачення, також не є доцільним, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, тому, на думку слідства, не зможе внести заставу, яка буде визначена судом.
Все це свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно зі ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).
Так, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04) Справа від 21.04.2011 йдеться, що суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).
З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.
Крім того, обрання стосовно підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не передбачає необхідності щодо подання чітких доказів, про що сказано у рішенні Європейського суду з прав людини «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v Italy) (ріш.), 9627/81, 14 березня 1984, DR 37, 15 «3. … Комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою».
Про те саме йдеться й у рішенні ЄСПЛ «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v United Kingdom), 14310/88, 28 жовтня 1994 р. «… Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, слідчий суддя враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.
Прокурором та слідчим вищевказані обставини доведено, а саме, те що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке кваліфікується як вчинення відкритого викрадання чужого майна (грабежі), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та ч.1 ст.187 КК України, яке кваліфікується як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також те, що ОСОБА_5 , перебуває у молодому віці, має задовільний стан здоров`я, офіційно не працевлаштований, будучи обвинуваченим у кримінальних провадженнях за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125, ч.2 ст.296 КК України, на шлях виправлення не став, та враховуючи також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.
Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах:
1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 вважається тяжким, розмір застави щодо нього не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Статтею 182 КПК України передбачено право суду, а не обов`язок визначити заставу як альтернативний захід забезпечення провадження.
Враховуючи матеріальне становище, вік та стан здоров`я підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, розмір завданих матеріальних збитків, слідчий суддя вважає за доцільне згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України визначати розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Керуючись статтями 176-178, 182-183, 193-194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань (№ 22) УДДУВП в Одеській області по відношенню до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком до 06.05.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в розмірі 20-ти (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.), що станом на 29.03.2018 року складає 35 240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Ізмаїльського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області.
Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наступні обов`язки:
- не відлучатися за межі Білгород-Дністровського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- з`являтися до слідчого, прокурора, суду за викликом;
- утримуватись від можливого спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
У разі внесення застави роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме те, що застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 30.03.2018 року о 09:50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1