Справа № 214/5717/17
1-кп/214/299/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене за №0000363 від 01.03.2017 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 313 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 313 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного щодо обвинуваченого, ще на 60 діб, мотивуючи тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того обвинувачений ОСОБА_5 засуджений 01.06.2016 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 313 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який сплатив 10.11.2016. Маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і продовжив свою злочинну діяльність, вчинив більш тяжкі кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин та обладнання, призначеного для їх виготовлення, в зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність, та переховуватись від органів досудового слідства й суду. В ході досудового слідства допитано свідків, з яких, зокрема, ОСОБА_6 була викривачем, у зв`язку з чим заявляла про необхідність забезпечення щодо неї безпеки від ОСОБА_5 . У матеріалах кримінального провадження зазначені імена та адреси і інших свідків, на яких обвинувачений може мати вплив, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом. ОСОБА_5 не має місця офіційного працевлаштування, оскільки основний дохід мав від налагодженого виготовлення та збуту психотропних речовин. Зазначив, що судом змінено запобіжний захід із домашнього арешту на тримання під вартою у зв`язку із порушенням обвинуваченим порядку перебування під домашнім арештом.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який, зобов`язувався дотримуватися вимог щодо перебування під домашнім арештом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт оскільки обвинувачений має необхідність у лікуванні.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі та відмову в задоволенні клопотання про заміну запобіжного заходу, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи питання про запобіжний захід, який був обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий запобіжний захід не може продовжуватись за відсутності обставин, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні. Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Крім того обвинувачується у вчинені ще одного кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 313 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до шести років. Засуджений 01.06.2016 Саксаганським районним судом м. Кривого рогу за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 313 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до штрафу у розмірі двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який сплатив 10.11.2016. Маючи не зняту й не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши більш тяжкі кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин та обладнання, призначеного для їх виготовлення, в зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність оскільки не має офіційного місця працевлаштування та дохід. Крім того, може переховуватись від суду. Раніше вже порушив порядок перебування під домашнім арештом, у зв`язку з чим щодо нього змінено запобіжний захід на тримання під вартою. Може впливати на свідків, які є також і викривачами, а їх анкетні дані відкриті у матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу та його продовження, не зменшились й продовжують існувати та виправдовують обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.

З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Крім того, суд бере до уваги, що Апеляційним судом Дніпропетровської області 25.09.2017 ОСОБА_5 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 304000 грн. з покладенням обовязків згідно ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ще на 60 діб, підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 315-317, 331, 369, 372, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на два місяці, тобто строком до 30 березня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1