УХВАЛА
судового засідання
Єдиний унікальний номер №449/321/14-к
Провадження №1-кп/440/5/2018
29 березня 2018 року
Буський районний суд Львівської області
в складі:головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_4 подав клопотання про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_5 просив призначити додаткову комісійну судово-медичну експертизу ОСОБА_5 , проведення якої доручити експертам ЛОБСМЕ. На вирішення експертів поставити наступні запитання:Чи були заподіяні ОСОБА_8 ушкодження діафрагми та плеври, чи було йому заподіяно ушкодження, котрі проникли в черевну або плевральну порожнини тіла? Якщо так, то чи були ці ушкодження заподіяні ОСОБА_8 04.11.2013 року одночасно із колотим пораненням на грудній клітці зліва та переломом 9-го ребра зліва? Чи могли ці ушкодження утворитись від удару ножем або іншим предметом з гострим кінцем 04.11.2013 року? До якого ступеню важкості відносяться виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження? У розпорядження експертів надати: висновок судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 року; висновок додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 року; медичну карту №3760 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , яка зберігається у Перемишлянській ЦРЛ, медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_9 , яка зберігається у Львівській обласній клінічній лікарні. Клопотання обгрунтував тим, що на розгляді Буського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 122 ч.І КК України. Досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 04.11.2013 року близько 22 год. 30 хв. у м. Перемишляни, на вулиці Залипській, неподалік будинку №26, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно завдав ОСОБА_8 ножем удар у грудну клітину зліва, заподіявши одну рану та перелом дев`ятого ребра зліва, після чого вдруге завдав удар тим же предметом у праве стегно. Відчуваючи загрозу своєму життю, при допомозі ОСОБА_10 ОСОБА_11 намагався втекти від ОСОБА_7 вулицею Залипською, однак у процесі переслідування ОСОБА_7 ще двічі наніс потерпілому ножем удари по спині, заподіявши садно та дві поверхневі рани на грудній клітці зліва та спині справа. Через стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 перечепився, впав, що дало ОСОБА_8 та ОСОБА_12 змогу втекти. Одразу ж після отриманні цих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 у тяжкому стані був госпіталізований у хірургічне відділення Перемишлянської центральної районної лікарні. При поступленні у лікувальний заклад у ОСОБА_9 було виявлено різану рану 7x2 см на боковій поверхні грудної клітки зліва, підозру на проникнення в плевральну або черевну порожнину. За результатами рентгенографії у ОСОБА_9 виявлено «в прямій проекції перелом 9-го ребра зліва по передньо-аксилярній лінії». Згідно з відомостями медичної карти №3760 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , дослідження на предмет виявлення пошкодження діафрагми та плеври було обмежене «інструментальним та пальцевим обстеженням рани», а також ультразвуковим дослідженням внутрішніх органів, згідно з яким вільної рідини в черевній порожнині не виявлено. Це дало підставу лікарям поставити клінічний діагноз: «Ножове непроникаюче поранення грудної клітки зліва з переломом 9-го ребра». У Перемишлянській ЦРЛ ОСОБА_8 було проведено операцію з хірургічної обробки колотої рани грудної клітки, накладено шви на рані на правій нозі.
З врахуванням відомостей медичної карти та огляду ОСОБА_9 судово-медичний експерт ЛОБСМЕ ОСОБА_13 прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_9 рани на грудній клітці зліва по передньо-підмишечній лінії; перелому 9-го ребра зліва, поверхневої рани розміром 25,0x0,2см на грудній клітці зліва на рівні 7-8 міжребір`я по передньо-підмишечній лінії з переходом на задню поверхню спини у поперечному напрямку; садна-подряпини довжиною 4,0см на спині зліва на 2см вище попередньої рани; поверхневої рани розмірами 5,0x0,2см на спині справа на рівні 9-го ребра по середньо-лопатковій лінії у косонисхідному напрямку; рани довжиною 2,5см на зовнішньо-боковій поверхні верхньої третини правого стегна. Вказані ушкодження експертом віднесені до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, про що зазначено у висновках судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 року та додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 року. У тих же висновках експертом відображено, що при поступленні у медичний заклад лікарі підозрювали наявність у ОСОБА_9 поранення, проникаючого у плевральну або черевну порожнину.
На стаціонарному лікуванні ОСОБА_11 перебував протягом двох тижнів, після чого був скерований на амбулаторне лікування. Протягом наступних місяців він постійно відчував окрім болю в місцях поранень ще й сильний біль з боку внутрішніх органів, зокрема лівої легені та кишківника. З приводу цих негативних відчуттів протягом наступного року він кілька разів звертався амбулаторно до медиків, які рекомендували вживати знеболюючі препарати.
Однак, на початку листопада 2015 року стан здоров`я ОСОБА_9 різко погіршився: посилився біль у грудях, дихання стало утрудненим, піднялась температура тіла та ін.. У зв`язку з цим 10.11.2015 року він звернувся за допомогою у Перемишлянську ЦРЛ, звідки він був скерований у Львівську обласну клінічну лікарню, де після належних обстежень йому був поставлений діагноз: «Защемлена посттравматична грижа реберної частини лівого купола діафрагми. Гостра кишкова непрохідність». Його було негайно госпіталізовано та прооперовано. Вказані захворювання описані у виписці з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 від 26.11.2015 року.
Згідно із загальнодоступною медичною літературою, «Діафрагмальні грижі і релаксація діафрагми являються найпоширенішою хірургічною патологією грудочеревної перешкоди. Вони можуть виникати внаслідок аномалії ембріонального розвитку діафрагми, її травматичних пошкоджень, а також деяких інших причин, включаючи вікові інволюційні зміни. При діафрагмальній грижі органи черевної порожнини переміщуються в грудну клітку через дефект, слабку зону діафрагми або розширений природний отвір, що утворився в діафрагмі.
Найхарактернішими симптомами діафрагмальної грижі являються: поява або посилення болю під грудьми, у відповідній половині грудної клітки або підребер`ї', а також відчуття важкості, задишка і серцебиття відразу після прийому їжі, особливо великої кількості. Джерелом розвитку травматичних діафрагмальних гриж може бути будь-яке як відкрите, так і закрите пошкодження грудочеревної перешкоди. Евентрація (випадіння) органів черевної порожнини через рану в діафрагмі відбувається або в момент травми, або через той або інший проміжок часу після неї, іноді навіть через багато місяців і років».
Зважаючи на локалізацію грижі, описані пацієнтом та виявлені симптоми, медики напряму пов`язують діагностоване у ОСОБА_9 захворювання із заподіяною йому 04.11.2013 року колотою травмою грудної клітки. Потерпілий впевнений у тому, що виявлена грижа була наслідком поранення, нанесеного йому ОСОБА_7 , оскільки болі внутрішніх органів виникли після 04.11.2013 року та були локалізовані саме в ділянці поранення.
Оскільки у висновках судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 року та додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 року не відображено усіх заподіяних ОСОБА_8 ушкоджень, зокрема й тих, які можуть вплинути на визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечили, у зв`язку з тим що події за які інкриміновано ОСОБА_7 складу злочину, щодо нібито вчинення ним середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , передбачене ч.1 ст.122 КК України, відбулись 04.11.2013 р. о 23.00 год. Разом з тим, представник потерпілого заявив про призначення додаткової експертизи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я потерпілого, який наступив на початку листопада 2015 р. Тобто, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я потерпілого, який наступив через два роки після інкримінованої події. При цьому стороною обвинувачення та потерпілим не надано суду доказів, що протягом двох років після інкримінованої ОСОБА_7 події та до того потерпілий ОСОБА_11 не отримував жодних травм, які могли бути у причинно наслідковому зв`язку погіршеного стану потерпілого, який наступив на початку листопада 2015 р. Зазначене ставить під сумнів, погіршення стану здоров`я у листопаді 2015 р. внаслідок отримання тілесних ушкоджень саме 04.11.2013 р. о 23.00 год. а не до того чи після того.
У відповідності до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Заявляючи клопотання про призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи представник потерпілого просить провести на підставі:
- висновку судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 p.;
- висновку додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 p.;
- медичної картки №3760 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , яка зберігається у Перемишлянській ЦРЛ;
- медичної картки стаціонарної картки хворого ОСОБА_9 , яка зберігається у Львівській обласній клінічній лікарні;
Досліджуючи в судовому засіданні висновок судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 р. встановлено, що у даному висновку експерт переписав дані з постанови слідчого та виклав відповіді на його запитання. При цьому дослідна частина експертизи, яка повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались в супереч вимог ч.1 ст.101 КПК, відсутня.
У відповідності до вимог п.2.1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень на експерта покладаються обов`язок провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний висновок.
У відповідності до вимог п.4.10 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, підсумки у висновку експерта (акті) повинні бути результатом аналізу відомостей, що встановлені при проведенні експертизи. Вони повинні бути детальними і науково обгрунтованими. Складання так званих попередніх висновків, що містять згадане твердження про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, неприпустиме.
Зазначені норми експертом ОСОБА_14 не дотримано і є підставним для визнання висновку експерта недопустимим доказом.
Наявність чи відсутність перелому ребра можливо встановити виключно за умови проведення рентгенограми місця травми, після дослідження рентгенівського знімку на якому зафіксовано такий перелом у випадку його наявності.
Згідно з ч.3 ст.101 КПК України встановлено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Зазначена норма експертом ОСОБА_14 , під час проведення судово-медичної експертизи, не дотримана.
В ході судового розгляду, судом задоволено клопотання сторони захисту та допитано експерта ОСОБА_15 , який під час допиту повідомив суд про те, що він є спеціалістом вузької спеціалізації і не є спеціалістом в галузі рентгенології, а під час проведення судово медичної експертизи потерпілому лише констатував факт викладений в медичній картці №3760 потерпілого.
У відповідності до п.2.1.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень« експерта покладається обов`язок повідомити в письмовій формі особу або орган, яка призначила експертизу, про неможливість її проведення, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта.
У відповідності до вимого п. 4.6. зазначеної інструкції, якщо експертиза призначена не як комплексна, але при її проведенні з`ясується, що вирішення поставлених питань або деяких з них потребує застосування спеціальних знань, що належать до різних галузей знань, керівник експертної установи організовує її виконання за правилами проведення комплексної експертизи.
У відповідності до вимог п. 4.7. зазначеної інструкції, якщо проведення комплексної експертизи не може бути здійснене силами експертів даної установи, її керівник повідомляє про це особу або орган, яка призначила експертизу, та просить залучили до проведення експертизи експерта відповідної спеціалізації. Залучення такого експерта провадиться з дотриманням вимог процесуального законодавства України.
У даному випадку не будучи фахівцем в галузі рентгенології, експерт ОСОБА_14 та начальник БСМЕ чи його заступник, слідчого про таке не повідомили не просили залучити до проведення експертизи експерта відповідної спеціалізації та не залучив даного спеціаліста з дотриманням вимог процесуального законодавства України тобто на підставі постанови слідчого, який призначив експертизу. А лікар, яким описано ренгенограму про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку не попереджався. За вказаних обставин є підстави сумніватись в об`єктивності висновку експерта №94 від 08.11.2013 р. в цілому, а висновок експерта не може бути визнано судом допустимим доказом.
Як вбачається з висновку експерта №94 від 08.11.2013 р. під час проведення даної судово-медичної експертизи, експертом ОСОБА_14 рентгенівський знімок грудної клітки ОСОБА_9 не досліджувався і такий на проведення експертизи слідчим не надсилався, і як це встановлено з показів в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , під час проведення експертизи не оглядався, що прямо суперечить вимогам безпосередності дослідження матеріалів.
Такий рентгенівський знімок слідчим не оглядався та не визнавався документом чи речовим доказом і на проведення експертизи не скеровувався. Не оглядалась слідчим медична картка №3760 стаціонарного хворого ОСОБА_9 та на проведення даної судово-медичної експертизи не направлялась, що підтверджується дослідженою у судовому засіданні постановою слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 08.11.2013 р. А під час виконання вимог ст.. 290 КПК України, стороні захисту рентгенівський знімок та медична картка №3760 не відкриті.
У відповідності до вимог п.п.2.3.2.п.2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом Міністерства юстиції
України 08.10.1998 N 53/5 у редакції від 29.12.2006 p., встановлено, що експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню. Експерт ОСОБА_13 даної вимоги під час проведення зазначеної експертизи не дотримався, а самостійно збирав матеріали, які підлягають дослідженню.
Відповідно до частини другої статті 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази ( частини одинадцята, дванадцята статті 290 КПК). Така позиція узгоджується з думкою колегії суддів Верховного суду України, викладеної в постанові від
16.03.2017 р. у справі №5-364кс16 про те, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.
Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.
Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обв`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.
Підстави сумніватись в об`єктивності висновку експерта №94 є ще й наступні обставини, а саме: за наслідками проведення судово-медичної експертизи експертом ОСОБА_14 дано заключення про те, що всі ушкодження виявлені під час судово-медичної експертизи, а саме: рану, одне садно-подряпину та одну поверхневу рану на грудній клітці зліва, одну поверхневу рану на спині справа, одну рану на правій нозі та перелом 9-го ребра зліва, які виникли від дії твердого предмету з гострим краєм, могли утворитись від ударів ножем 04.11.2013 р. при обставинах викладених у постанові та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня важкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Таке заключення суперечить вимогам Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які є для експертів основним документом, який регламентує порядок проведення експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Так, у відповідності до підпункту 2.2.1 зазначених правил, ознаки ушкодження середньої тяжкості є:
а) відсутність небезпеки для життя;
б) відсутність наслідків, що викладені в п.2.1.1. цих Правил
в) тривалий розлад здоров`я;
і) стійка втрата працездатності менш ніж на третину.
У даному випадку, небезпека для життя ОСОБА_9 та наслідків, що викладені в п.2.1.1. цих Правил, відсутні і експертом не обґрунтовано протилежне. Однак у відповідності до п.2.2.2 зазначених правил, тривалим належить вважати розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). У даному випадку допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 повідомив, що ним не встановлено строк перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні. У описовій частині висновку експерт №94 також не зазначив строк розладу здоров`я ОСОБА_16 та не зазначив у відповідності до яких документів експерт прийшов до висновку про тривалість розладу здоров`я ОСОБА_9 строком понад три тижні.
У відповідності до п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) належить вважати Короткочасним.
У відповідності до п.2.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень під стійкою втратою працездатності менш ніж на одну третину належить розуміти втрату загальної працездатності від 10% до 33%. У описовій частині висновку експерта №94 втрата загальної працездатності експертом не визначалась і у висновку експерта не зазначено у відповідності до яких документів експерт прийшов до висновку про втрату загальної працездатності від 10% до 33%.
Зазначене є доказом складання висновку судово-медичної експертизи №94 в супереч вимог п.2.1.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Тобто під час проведення такої експертизи, експертом проведено не повне дослідження та дано необгрунтований та необ`єктивний, не детальний і науково необгрунтований висновок.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах № 8 від 30.05.97 р. роз`яснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:-чи було додержано вимог законодавства при призначенні та проведенні експертизи;
чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;
компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;
достатність поданих експертові об`єктів дослідження;
повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;
узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;
обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
З огляду на викладене експертом вимоги чинного законодавства при призначенні та проведенні експертизи не виконано.
Призначення судової експертизи є слідчою дією (гл. 20, ст. 242 КПК).
Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом (ч. З ст. 23 КПК).
Для того щоб підозрюваний, обвинувачений міг взяти участь у слідчій дії призначення та проведення експертизи, йому відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 7, ст. 20, ч. 1 ст. 2, п. 2 ч. З, ч. 5 ст. 42 КПК мають бути також роз`яснені положення ст. 4 Закону України № 4038 від 25.02.94 р. Про судову експертизу. У ній зазначено, що правильність висновку експерта, крім іншого, забезпечується присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.
Таке саме право обвинуваченого передбачено й у п.п. 2.13.2 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6.
У разі роз`яснення та забезпечення цього права у підозрюваного, обвинуваченого, що присутній при призначенні та проведенні експертизи, також з`являється можливість ставити на вирішення експерта питання, висловлювати зауваження тощо.
Ці права підозрюваного ОСОБА_7 слідчим не забезпечено, а про проведену експертизу повідомлено після закінчення досудового слідства, що є порушенням права на захист та підставою стверджувати про визнання висновку експерта недопустимим доказом (п. З ч. 2 ст. 87 КПК).
Аналогічних порушень допущено експертом під час проведення та складанні висновку додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 р.
У відповідності до ч.2 ст.89 КПК України, у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
За викладених обставин висновок судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 р. та висновок додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 р. є очевидно недопустимим доказом, а тому в подальшому він не може бути використаним під призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки зазначене також дасть підстави визнати такий висновок експерта недопустимим доказом.
Крім цього у відповідності до обвинувального акту скерованого до суду, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_16 три удари предметом з гострим краєм. Тобто досудовим слідством не встановлено, що це був за предмет з гострим краєм і такий предмет досудовим слідством не встановлено, що вказує на те, що таке обвинувачення ґрунтується не на доказах а на припущеннях, що у відповідності до положення прямої норми, передбаченої ст.62 Конституції України, будь які припущення трактуються на користь обвинуваченого. Тобто зазначене є доказом, який спростовує нанесення ОСОБА_7 04.11.2013 р. тілесних ушкоджень.
Крім того не дослідивши слідчим медичної картки №3760 на даний час неможливо перевірити наявність чи відсутність внесення змін з часу листопада 2013 р., що потребує додаткової перевірки, а перевірити таке не можливо.
Посилання адвоката на загальнодоступну методичну літературу, з посиланням на яку адвокат обґрунтовує доводи, щодо підставності призначення додаткової експертизи є безпідставним та необгрунтованим з тих міркувань, що така література у зазначеному клопотанні неконкретизована, адвокат не надав доказів того що він має медичну освіту, а за викладених обставин, обґрунтовування підставності призначення додаткової експертизи є особистим припущенням без достатніх обґрунтувань.
Представник потерпілого ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 подане клопотання підтримали, просять задоволити, а заперечення захисника ОСОБА_6 відхилити як безпідставне.
Прокурор підтримав дане клопотання та просив окрім питань наведених у клопотанні представника потерпілого ОСОБА_4 також поставити запитання : Чи є прямий причинно наслідковий зв`язок між пошкодженнями нанесеними ОСОБА_5 04.11.2013 р. та подальшим оперативним втручанням в листопаді 2015 р. ? Чи відповідають проведені в справі експертизи вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
Вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав .
Потерпілий вважає, що погіршення стану його здоров`я в листопаді 2015 року сталося внаслідок неякісної діагностики тілесних ушкодженнь завданих йому обвинуваченим 04.11.2013 року , а тому буде справедливо клопотання задоволити.
Суд не бере до уваги заперечення захисника ОСОБА_6 , оскільки додаткова комісійна судово-медична експертиза призначається для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження та для з`ясування яких необхідні спеціальні знання.
Суд також не бере до уваги клопотання прокурора про відповідність експертиз вимогам законодавства , оскільки не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Відповідно до ч.1 ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України, підставою для проведення експертизи є встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.
Керуючись ст.242, 332, 350 КПК України, суд -
Клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 задоволити.
Експертів попередити про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.
На вирішення експертів поставити наступні запитання:
- Чи були заподіяні ОСОБА_5 ушкодження діафрагми та плеври, чи було йому заподіяно ушкодження, котрі проникли в черевну або плевральну порожнини тіла?
- Якщо так, то чи були ці ушкодження заподіяні ОСОБА_5 04.11.2013 року одночасно із колотим пораненням на грудній клітці зліва та переломом 9-го ребра зліва?
- Чи могли ці ушкодження утворитись від удару ножем або іншим предметом з гострим кінцем 04.11.2013 року?
- До якого ступеню важкості відносяться виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження?
- Чи є прямий причинно наслідковий зв`язок між пошкодженнями нанесеними ОСОБА_5 04.11.2013 р. та подальшим оперативним втручанням в листопаді 2015 р. ?
У розпорядження експертів надати:
- висновок судово-медичної експертизи №94 від 08.11.2013 року;
- висновок додаткової судово-медичної експертизи №110 від 13.12.2013 року;
- медичну карту №3760 стаціонарного хворого ОСОБА_5 , яка зберігається у Перемишлянській ЦРЛ;
- медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_5 , яка зберігається у Львівській обласній клінічній лікарні;
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1