АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4730/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 11.08.2017 року в комунальному підприємстві «Святошинське лісопаркове господарство» за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24.

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник КП «Святошинське лісопаркове господарство» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді, вважаючи висновки, викладенні у ній, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати цю ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку не надавався дозвіл на вилучення електронних інформаційних систем, а тому під час проведення обшуку сторона обвинувачення взагалі не мала права здійснювати вилучення та ініціювати питання про накладення арешту на ноутбук «Asus» чорного кольору та системний блок «VENTO» та слідчий суддя не мав права задовольняти клопотання в цій частині.
Апелянт додає, що тимчасово вилучене майно не може відповідати критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В судове засідання у справі представник власника майна та прокурор у кримінальному провадженні не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання завчасно повідомлялися. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та представника власника майна.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 19.07.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 наказом директора КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 27.03.2015 року № 22 призначений на посаду майстра лісозаготівель відділу головного інженера.

На початку серпня 2017 року ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням посадовими особами КП «Святошинське лісопаркове господарство», попередньо розподіливши злочинні ролі, вирішили одержати неправомірну вигоду від ОСОБА_10 за незаконну реалізацію останньому лісопродукції.

Реалізуючи свої злочинні наміри, невстановлені посадові особи КП «Святошинське лісопаркове господарство» дали вказівку на поставку ОСОБА_10 лісо продукції, контроль за виконанням поставки та отримання вигоди за вказану продукцію доручено ОСОБА_9

11.08.2017 року затримано ОСОБА_9 , у якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 12 200 грн.

11.08.2017 року в КП «Святошинське лісопаркове господарство» за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24, проведено обшук, в ході якого вилучено речі та документи.

18.08.2017 року слідчий СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, поведеного 11.08.2017 року в комунальному підприємстві «Святошинське лісопаркове господарство» за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24.

06.09.2017 року слідчим суддею Солом`янського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання не дотрималися.

У клопотанні про накладення арешту сторона обвинувачення як на правову підставу накладення арешту на майно, посилається на ч. ч. 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка з 11.12.2015 року втратила чинність відповідно до Закону України № 769-VІІІ від 10.11.2015 року. В свою чергу, 28.02.2016 року ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 769-VІІІ від 10.11.2015 року теж втратила чинність і з цього числа діє ст. 170 КПК України в редакції Закону України № 1019-VІІІ від 18.02.2016 року.

За таких обставин слідчий, який ініціював внесення клопотання про арешт майна, при визначенні правової підстави для арешту майна, завдань та мети такого арешту мав керуватися ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України в редакції, яка вступила в силу 28.02.2016 року відповідно до Закону України № 1019-VІІІ від 18.02.2016 року, однак він в клопотанні, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, керувався нормою закону, яка втратила чинність.

Таким чином, клопотання слідчого було розглянуто як таке, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя, хоча і послався в оскаржуваній ухвалі на діючу редакцію ст. 170 КПК України, однак, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, мав повернути це клопотання органу досудового розслідування для усунення недоліків.

Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора..

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, обшук було проведено 11.08.2017 року, однак слідчий вніс клопотання про накладення арешту лише 18.08.2017 року, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України. Більш того, слідчим суддею при розгляді клопотання було допущено порушення ч. 1 ст. 172 КПК України та здійснено розгляд клопотання сторони обвинувачення поза межами встановленого законом строку.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, приймаючи рішення вийшов за межі розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 11.08.2017 року в комунальному підприємстві «Святошинське лісопаркове господарство» за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 11.08.2017 року в комунальному підприємстві «Святошинське лісопаркове господарство» за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 24 відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3