Номер провадження № 11-кп/785/8/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, з вищою освітою, холост, працює дільничним психіатром в комунальній установі Міський психіатричний диспансер, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 по ст. 358 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 285 ч.2, п.1 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, 25.05.2010 року, приблизно о 18.00 годині, ОСОБА_8 працюючи лікарем психіатром в КУ Міський психіатричний диспансер, та здійснюючи свою професійну діяльність, знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог статті 7 п.3 Закону України Про психіатричну допомогу, яким встановлено заборону визначати стан психічного здоров`я, особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, не провівши безпосередній огляд ОСОБА_10 з метою встановлення її психічного стану, склав та в послідуючому збув завідомо підроблений офіційний документи, а саме направлення до КУ Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1, до якого вніс завідомо неправдиві дані щодо проведення огляду останньої та визначення їй діагнозу Сенільний психоз.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України за ознаками: складання та видача особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів та збут завідомо підроблених офіційних документів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності відхилити. Надіслати матеріали провадження прокурору Малиновського району м. Одеси для проведення досудового розслідування згідно вимог КПК України, зобов`язати прокурора Малиновського району м. Одеси провести ініційовані потерпілою та її представником слідчі дії. Вважає, що зазначене клопотання прокурора ОСОБА_11 було із самого початку незаконним та необґрунтованим, грубо порушувало права потерпілої, а головне - дозволяло ОСОБА_8 , який у складі групи осіб вчинив низку злочинів за попередньою домовленістю, втекти від законної та заслуженої відповідальності під видом звільнення від кримінальної відповідальності за менш тяжкий злочин. Тому зазначена ухвала судді ОСОБА_1 від 31.10.2013 року також є відверто незаконною й абсолютно необгрунтованою, грубо порушує права потерпілої, а головне - дозволило особі, яка у складі групи осіб вчинила низку злочинів за попередньою домовленістю, втекти від законної та заслуженої відповідальності під видом звільнення від кримінальної відповідальності за менш тяжкий злочин. Між тим упродовж досудового розслідування потерпілою та її представником десятки разів заявлялися клопотання про ініціацію проведення тих чи інших слідчих дій, які були всупереч вимог ст. ст. 220, 223 КПК України залишені слідчим, краником органу досудового розслідування та прокурором без розгляду.

Так, при проведення досудового розслідування потерпілої та її представником десятки разів ініціювалося проведення наступних слідчих дій:
1) одночасний допит свідків Роженцевої та ОСОБА_12 за участі потерпілої Мосолової та її представника;

2) одночасний допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за участі потерпілої ОСОБА_15 та її представника;

3) одночасний допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 за участі потерпілої ОСОБА_15 та її представника;

4) одночасний допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_14 за участі потерпілої ОСОБА_15 та її представника;

5) одночасний допит свідка ОСОБА_17 та потерпілої ОСОБА_15 за участі її представника;

6) допит лікаря приймального відділення ООКПЛ №1 Рябухіна та потерпілої ОСОБА_15 за участі її представника;

7) одночасний допит свідка ОСОБА_18 та потерпілої ОСОБА_7 за участі її представника;

8) одночасний допит свідка ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_8 за участі потерпілої ОСОБА_7 та її представника;

9) інші слідчі та процесуальні дії.

Саме проведення цих слідчих дій було важливим для встановлення вини ОСОБА_8 та інших осіб, які за попередньою змовою вчинили злочини проти потерпілої ОСОБА_19 . Проте ані слідчий, ані керівник органу досудового розслідування, ані прокурор не провели ініційовані потерпілою та її представником слідчі дії. А зізнання ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України є лише спробою втекти від відповідальності через статтю КК України, яка передбачає менш суворе покарання, а також вигородити інших осіб, які за попередньою змовою брали участь у вчиненні злочинів. Отже, не проведення цих слідчих дій було ще однією очевидною підставою для неможливості задоволення клопотання прокурора в силу незаконності такого клопотання, на що неодноразово письмово зверталася увага судді ОСОБА_1 у вигляді відповідних клопотань, але ці клопотання також були незаконно залишені судом без розгляду. Так, наприклад, потерпілою та її представником вносилися клопотання слідчому, керівнику органу досудового розслідування та прокурору, якими потерпіла та її представник ініціювали проведення слідчих дій та які всупереч вимог закону були залишені без розгляду. Малиновським районним судом м. Одеса взагалі не надавалася оцінка доказам, зібраним в цьому провадженні. Малиновський районний суд м. Одеса абсолютно не досліджував матеріали провадження та ухвалив ухвалу від 31.10.2013 року, базуючись лише на тексті клопотання прокурора, при цьому абсолютно не вникаючи в сутність матеріалів провадження. Судом не було враховано, що зазначені злочини вчинялися групою осіб і за попереднім зговором, тому навіть вже з цієї позиції кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358 КК України є абсолютно необгрунтованою та незаконною, але на порушення закону судом не було взяти до уваги відповідні докази, які містяться в матеріалах провадження.

Так, ОСОБА_8 , який перебував при виконанні своїх службових обов`язків, в офіційний документ (направлення на примусову госпіталізацію) було внесено неправдиві дані, що він повністю підтверджує як на допитах, так і на одночасних допитах за участю потерпілої. До цього ж направлення, складеного ОСОБА_20 , ним же було внесено неправдиві дані. На підставі цього неправдивого документа ОСОБА_7 було незаконно позбавлено свободи в розумінні статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини. З матеріалів кримінального провадження, наданих слідчим на ознайомлення згідно з вимогами КПК України, вбачається, що ці дії ОСОБА_8 передбачені частиною 1 статті 151 КК України. Крім того, злочин, вчинений ОСОБА_8 , полягав у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Це діяння спричинили тяжкі наслідки, а саме незаконне позбавлення свободи ОСОБА_19 . З матеріалів кримінального провадження, наданих слідчим на ознайомлення згідно з вимогами КПК України, вбачається, ці дії ОСОБА_8 передбачені частиною 2 статті 366 КК України. Отже, наразі в матеріалах провадження існують більш ніж достатні дані, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 151 КК України, ч.2 ст. 366 КК України.

Обґрунтованість підозри вчинення ОСОБА_21 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 151, ч.2 ст. 366 КПК України, базується на наступних, вже зібраних доказах:

1) на поясненні ОСОБА_8 від 25.08.2010 р. про те, що він не ніколи не оглядав ОСОБА_19 перед тим як ставити їх діагноз та виписувати направлення на примусову госпіталізацію;

2) на поясненні ОСОБА_8 від 21.10.2010 р. про те, що він не ніколи не оглядав ОСОБА_7 перед тим як ставити їй діагноз та виписувати направлення на її примусову госпіталізацію;

3) на поясненні ОСОБА_8 від 12.11.2012 р. про те, що направлення на примусову госпіталізацію було виписано ним особисто;

4) на поясненні ОСОБА_22 , що ОСОБА_7 була примусово госпіталізована на підставі направлення з КУ МПД, виданого 25.05.2010 року;

5) на поясненні ОСОБА_8 від 12.11.2012 р. про те, що виписування направлення ОСОБА_7 на її примусову госпіталізацію було його помилкою;

6) на поясненні ОСОБА_23 , яким він вказує не неправдивість пояснень ОСОБА_8 ;

7) на поясненні ОСОБА_24 , яким він вказує не неправдивість пояснень ОСОБА_8 ;

8) на поясненні ОСОБА_25 від 14.11.2011 року, в якому вона зазначає, що невстановлені особи та ОСОБА_8 домовлялися про незаконну госпіталізацію потерпілої ОСОБА_7 без попереднього огляду самої потерпілої;

9) на поясненні ОСОБА_8 від 08.06.2012 р. про те, що за фактом винесення неправдивого діагнозу ОСОБА_26 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, тобто керівництво КУ МПД знайшло ознаки правопорушення в його діях;

10) на протоколі допиту свідка ОСОБА_27 від 10.08.2013 року, де він зазначив, що направлення на примусову госпіталізацію ОСОБА_28 було видане з КУ МПД;

11) на протоколі допиту свідка ОСОБА_29 від 03.09.2012 p., в якому вона свідчить про те, що ОСОБА_7 була доставлена до обласної психіатричної лікарні на підставі направлення КУ МПД з діагнозом сенільний психоз;
12) на протоколі допиту свідка ОСОБА_29 від 03.09.2012 p., в якому вона свідчить про те, що ОСОБА_19 що нею було встановлено факт психічного здоров`я і ніяке лікування у лікарні ОСОБА_7 не призначалося;

13) на протоколі допиту свідка ІА. Мосолова від 05.11.2012 р., в якому він свідчить про те, що ОСОБА_19 була доставлена до обласної психіатричної лікарні на підставі направлення КУ МПД з діагнозом сенільний психоз, яке було виписане лікарем ОСОБА_21 ;

14) на направленні на примусову госпіталізацію, виписаним лікарем- психіатром ОСОБА_21 25.05.2010 р.;

15) на листі головного лікаря КУ ООКПЛ №1 ОСОБА_30 . Романського, яким він офіційно повідомив, що примусова госпіталізація ОСОБА_7 відбулася на підставі направлення районного лікаря-психіатра;

16) на листі головного лікаря КУ ООКПЛ №1 ОСОБА_31 , яким він офіційно повідомив, що раніше в КУ ООКПЛ №1 потерпіла ОСОБА_7 не перебувала;

17) на листі головного лікаря КУ МПД ОСОБА_32 , яким він офіційно повідомив, що дії ОСОБА_21 були незаконними, у зв`язку з цим ОСОБА_16 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності;

18) на протоколі допиту ОСОБА_21 від 05.03.2013 р., де він зазначив, що він не мав права виписувати направлення без огляду особи, щодо якої виписується направлення;

19) на протоколі допиту ОСОБА_21 від 05.03.2013 р., де він зазначив, що визнає свою провину, що видав направлення га примусову госпіталізацію без огляду ОСОБА_19

20) на протоколі одночасного допиту ОСОБА_21 та ОСОБА_19 від 30.05.2013 р., де ОСОБА_21 зазначив, що він підтверджує справжність направлення на примусової госпіталізацію ОСОБА_7 , виписаного ним;

21) на протоколі одночасного допиту ОСОБА_21 та ОСОБА_7 від 30.05.2013 р., де ОСОБА_21 зазначив, що він не встановив особу громадянина, який попросив його незаконно виписати направлення на примусову госпіталізацію ОСОБА_7 ;

22) на протоколі одночасного допиту ОСОБА_21 та ОСОБА_7 від 30.05.2013 р., де ОСОБА_21 зазначив, що він ніколи не проводив як психіатр психіатричний огляд ОСОБА_19 ;

23) на протоколі одночасного допиту ОСОБА_21 та ОСОБА_7 від 30.05.2013 р., де ОСОБА_21 він зазначив, що розуміє, що йому було прямо заборонено Законом України Про психіатричну допомогу ставити діагноз без психіатричного огляду особи;

24) на постанові помічника прокурора Малиновського району м. Одеса, що ОСОБА_8 огляд ОСОБА_7 ніколи не проводився;

25) на численних довідках з різних психіатричних установ та медичних закладів, що ОСОБА_7 ніколи ніде не перебувала на обліку;

26) на копії відповіді на адвокатський запит з Міністерства охорони здоров`я України;

27) на інших матеріалах кримінального провадження.

Отже, навіть з показань самого підозрюваного вбачалося, що цей злочин ним було вчинено за попередньою змовою з іншими особами, не кажучи вже про інші докази, які так і не були оцінені судом.

Тим самим лікарем-психіатром ОСОБА_8 було брутально та грубо порушено її конституційні права потерпілої, зокрема право на свободу, яке відноситься до категорії фундаментальних прав людини. ОСОБА_8 на підставі неправдивих даних від інших осіб, про що йому було добре відомо, прекрасно розуміючи, що ОСОБА_7 є абсолютно психічно здоровою людиною, тим не менш, зловживаючи владою.Тим самим ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, прекрасно та чітко усвідомлював, що внаслідок виписування такого направлення мене незаконно позбавлять свободи особи, які звернулися до нього за цим незаконним направленням про примусову госпіталізацію. Вчиняючи цей злочин, ОСОБА_8 свідомо порушував вимоги Закону України Про психіатричну допомогу та очевидно діяв всупереч інтересам служби. Більше того, ОСОБА_8 передбачав настання тяжких наслідків у виді незаконного позбавлення свободи потерпілої ОСОБА_19 . Отже, гр-ном ОСОБА_8 в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб було вчинені дії, які були пов`язані зі зловживанням службовим становищем. Такі умисні дії, вчинені ОСОБА_8 , було вчинено всупереч інтересам служби та завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам потерпілої ОСОБА_19 , а також правам та інтересам членів сім`ї потерпілої. Є очевидним, що при винесенні ухвали від 31.10.2013 року Малиновським районним судом м Одеса в особі судді ОСОБА_1 було абсолютно неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою винесення незаконного та необґрунтованого судового рішення. Із самого початку органами прокуратури абсолютно незаконно було перекваліфіковано дії ОСОБА_8 зі ст. ст. 151, 364, 366 на ст. 35В КК України, а потерпіла та її представник була позбавлені можливості оскаржити таку перекваліфікацію в силу того, що прокуратури тривалий час приховувала матеріали провадження від потерпілої та її представника, що підтверджується матеріалами провадження. Представником потерпілої зверталася увага суду на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 та надавалися відповідні клопотання під час судового розгляду, проте судом ці клопотання було проігноровані та не були розглянуті, а питання кваліфікації дій ОСОБА_8 та інших осіб не розглядалися.

Заслухавши доповідача, потерпілу, яка підтримали доводи своєї апеляційної скарги, прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , які вважали, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, як такий, що відповідає вимогам закону, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали суду, 11.10.2013 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали кримінального провадження з клопотанням прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України, на підставі ст. 49 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності вчиненого ним злочину.

В судовому засіданні прокурор та обвинувачений клопотання підтримали, потерпіла та її захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки та середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Вивчення характеризуючи матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин невеликої тяжкості, вину визнає повністю, у вчиненому розкаюється, за період часу з травня 2010 року не вчиняв нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що йому зрозуміло суть підозри, підстава звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно нього з підстави вказаної прокурором у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є підозрюваним у вчиненні суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості. З часу вчинення вказаного кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 минуло більше трьох років. За наведених обставин, можливо звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Підстав сумніватись в правильності кваліфікації дій обвинуваченого не вбачається.

Доводи апеляції в необґрунтованості кваліфікації і наявності в діях обвинуваченого більш тяжкого злочину є голослівним і не підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши доводи захисника, судова колегія, з урахуванням конкретних обставин справи вважає, що виходячи з принципу розумності, ухвала відповідає всім вимогам чинного законодавства та зміні не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року відносно ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_8 по ст. 358 ч.1 КК України закрито на підставі ст. 285 ч.2, п.1 КПК України без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4