Справа № 163/2353/17
Провадження № 1-кп/163/26/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000334 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вишнів Любомльського району Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, не одруженої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.126 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 24 серпня 2017 року приблизно о 14 годині 40 хвилин, перебуваючи на території власного домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , під час суперечки з ОСОБА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдала останній один удар дерев`яним кілком в ділянку ліктя правої руки, чим завдала їй фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у завданні удару, який завдав потерпілій ОСОБА_4 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.126 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 висловила позицію про повне невизнання вини за інкримінованим їй обвинуваченням та суду показала, що потерпіла ОСОБА_4 є невісткою її співмешканця ОСОБА_6 , з яким вона проживає уже 16 років. Конфлікт з потерпілою ОСОБА_4 виник з приводу кобили, яку вона зі співмешканцем придбала за спільні кошти орієнтовно 11-12 років назад. З моменту придбання, кобила постійно знаходилась у них, за нею вони доглядали, а коли ОСОБА_6 паралізувало, останній віддав кобилу своєму синові ОСОБА_7 , який потерпілій доводиться чоловіком, при цьому вони домовились, що останній буде допомагати своєму батькові обробляти землю. Однак ОСОБА_7 ніякої допомоги не надавав та від батька фактично «відрікся». 23 серпня 2017 року ОСОБА_7 пообіцяв батькові приїхати розорати картоплю, однак наступного дня до 11 години він так і не приїхав, тому до нього додому пішов ОСОБА_6 , проте його вдома не було, був лише онук, а до кобили не було упряжки. У зв`язку з цим вона сама на велосипеді поїхала додому до ОСОБА_7 , де забрала кобилу та завела її до себе додому, щоб розорати картоплю, так як до неї мали приїхати дочка та онуки, щоб допомогти викопати картоплю. Сусід ОСОБА_8 розорав декілька рядків картоплі та кобилу поставив на сторону. У той час, коли вони збирали картоплю, вона побачила біля будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які стояли разом з її співмешканцем. ОСОБА_8 вона сказала завести кобилу в хлів, після чого сама закрила хлів на замок. Потерпіла ОСОБА_4 почала висувати їй претензії, щоб вона відвела кобилу туди, де її взяла. На такі претензії вона відповіла, що взяла свою кобилу. На це потерпіла повідомила, що викличе поліцію та вийняла телефон, щоб дзвонити. З пересердя на такі слова останньої, вона взяла дерев`яний кілок, довжиною приблизно 1 метр, який стояв біля хліва, та навмисно, щоб ОСОБА_4 не дзвонила в поліцію, з усієї сили вдарила її цим кілком по руці, у якій потерпіла тримала телефон. Вважає свої дії правомірними, так як потерпіла прийшла на її територію. Підтвердила неприязність відносин між нею та потерпілою і наявність у той момент словесного конфлікту, в ході якого потерпіла її ображала.
Незважаючи на невизнавальну позицію обвинуваченої, яку суд оцінює не інакше, як голослівною, її винуватість повністю доведена зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, які між собою є взаємоузгодженими та відтворюють обставини конфлікту, що мав місце між обвинуваченою та потерпілою 24.08.2017 року.
Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що кінь, з приводу якого з потерпілою виник конфлікт, купував її чоловік разом зі своїм батьком співмешканцем обвинуваченої, до якої останній перейшов жити уже маючи цього коня. У 2016 році у ОСОБА_6 стався інсульт, тому останній віддав їм коня для догляду та з вересня 2016 року кінь уже постійно перебував у них. Після того, як з обвинуваченою почалися сварки, ОСОБА_6 написав розписку про те, що коня віддає у постійне користування своєму синові, однак при потребі коня вони їм віддавали обробляти землю. 24 серпня 2017 року вона та чоловік були на роботі, вдома нікого не було. Сусіди зателефонували чоловікові та повідомили, що обвинувачена ОСОБА_5 разом з чужими людьми прийшли і забрали у них коня. Чоловік у телефонному режимі попросив піти до обвинуваченої і перепитати чи це вони забрали коня чи хтось інший. З цією метою вона взяла за свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки обвинувачена постійно їй погрожує та між ними склалися неприязні відносини. До таких дій спонукало також те, що обвинувачена уже неодноразово в аналогічний спосіб забирала у них коня та намагалась його продати, в тому числі шляхом розміщення в газеті оголошення. Орієнтовно в обідню пору, прийшовши на територію домоволодіння ОСОБА_5 , яка проживає разом з її свекром, побачила там коня та в обвинуваченої запитала, чому вона взяла коня без попередження та дозволу, на що остання почала її нецензурно ображати та погрожувати, а коня закрила на замок у хлів. Віддати коня не захотіла, продовжувала її ображати, поводилась агресивно та, схвативши кілка, який лежав біля хліва, почала ним перед нею за 1,5 2 метри розмахувати. На такі дії обвинуваченої, вона повідомила, що викличе працівників поліції, однак остання сказала «викликай», але коня вона не віддасть та неочікувано нанесла їй удар в ділянку ліктя правої руки. До них відразу підбіг ОСОБА_9 , щоб забрати в обвинуваченої кілка, однак остання його викинула на землю. Після цього приїхали працівники поліції, у неї боліла рука, тому її відвезли в лікарню знімати побої. В лікарні їй перев`язали руку бинтом, призначили курс лікування, однак біль вона відчувала ще тривалий час та на момент розгляду справи болі ще не зникли. В судових дебатах просила призначити обвинуваченій покарання в межах санкції статті закону, за якою остання притягується до відповідальності.
Такі показання потерпілої ОСОБА_4 щодо обставин подій інкримінованого діяння об`єктивно узгоджуються з показаннями самої обвинуваченої, письмовими доказами та показаннями допитаних судом свідків.
Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.08.2017 року, потерпіла ОСОБА_4 звернулась у Любомльський відділ поліції з заявою, у якій вказала, що 24.08.2017 року приблизно о 14 год. 45 хв. ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї власного будинку, що по АДРЕСА_1 , під час суперечки на грунті особистих неприязних відносин, нанесла їй один удар дерев`яним кілком в ділянку ліктьового суглоба правої руки, чим заподіяла їй тілесні ушкодження. Очевидцями вчиненого кримінального правопорушення були: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в кінці серпня 2017 року, точної дати не пам`ятає, в обідню пору, потерпіла ОСОБА_4 попросила у нього піти до обвинуваченої ОСОБА_5 додому, щоб з`ясувати де поділася кобила. Прийшовши на подвір`я останньої разом з потерпілою та ОСОБА_10 , побачили, що на городі розорюють картоплю. Коли їх побачила обвинувачена, то кобилу завели в хлів, який ОСОБА_5 відразу закрила на замок, а на запитання потерпілої, чому забрали кобилу без дозволу, відповіла, що це кобила її та останню вона не віддасть. Обвинувачена ОСОБА_5 в образливій формі погрожувала потерпілій ОСОБА_4 , говорила чому вони прийшли на її територію, взяла дерев`яний дрючок, довжиною до 2-х метрів, та нанесла ним удар потерпілій по правій руці вище ліктя, після чого він підбіг, щоб забрати в обвинуваченої цей дрючок, однак вона його викинула до хліва. Після цього, потерпіла ОСОБА_4 викликала працівників поліції, повідомляла, що болить рука та на її руці відразу з`явився синяк.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання про те, що ці події відбувались в серпні 2017 року після обіду. Він разом з потерпілою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зайшли на подвір`я обвинуваченої, щоб запитати про коня. В цей час на городі на ньому (коні) працювали та, як їх побачили, відразу коня завели в хлів. Між обвинуваченою та потерпілою розпочалася сварка за коня, в ході якої слова та дії обвинуваченої були агресивними, та, взявши біля хліва дерев`яну палку, довжиною 1-1,5 м, вона нанесла потерпілій один удар у передпліччя правої руки. ОСОБА_9 відразу кинувся забирати цю палку, однак обвинувачена її викинула. Після цього приїхали працівники поліції, а в потерпілої від удару посиніла рука.
Як вбачається з протоколів проведення слідчих експериментів від 28.08.2017 року та 30.08.2017 року за участі потерпілої ОСОБА_4 та свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожного зокрема, останні розповіли про обставини конфлікту між обвинуваченою та потерпілою, а також показали і продемонстрували механізм нанесення обвинуваченою удару дерев`яним кілком в ділянку ліктя правої руки потерпілої та такі дані слідчих експериментів кожного з їх учасників в повній мірі відповідають тим показанням, що вони давали в суді.
Згідно протоколу огляду предмета від 30.08.2017 року з фото-таблицею до нього, добровільно виданий обвинуваченою ОСОБА_5 дерев`яний кілок має довжину 135 см, його товщина з однієї сторони складає 4 см, з іншої 6,5 см, є висохшим, на поверхні має грибкові нашарування, по усій його довжині в хаотичному порядку розташовані сучки, які трішки виступають з загальної поверхні кілка. Вказаний дерев`яний кілок постановою слідчого від 30.08.2017 року визнаний речовим доказом.
Повідомленням чергового лікаря за №89, адресованим Любомльському відділу поліції 24.08.2017 року о 16 год. 55 хв., підтверджено факт доставлення потерпілої ОСОБА_4 в лікарню з травмою «забій м`яких тканин правої ліктьової ділянки, ліктьового суглобу».
З висновку судово-медичної експертизи №124 від 29.08.2017 року встановлено, що дане експертне дослідження проводилось на підставі медичних документів, а саме, вищевказаного повідомлення чергового лікаря за №89, на підставі якого експерт дійшов висновку про те, що у відповідності до примітки п.4.6 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року за №255/791, встановлений лікарями діагноз не може бути прийнятий до уваги при викладені підсумків, оскільки про будь-які тілесні ушкодження на шкірі (синці, крововиливи, гематоми, садна, рани, подряпини та інше) в наданих документах не вказано, а тому встановлений на підставі суб`єктивних даних і не підтверджений об`єктивними свідченнями.
Поряд з цим, суд зважує на показання самої обвинуваченої ОСОБА_5 в суді, у яких вона вказала про нанесення потерпілій удару з пересердя та з усієї сили, що в свою чергу об`єктивно підтверджує показання потерпілої про заподіяння їй фізичного болю від такого удару. Допитані судом свідки також вказали на повідомлення потерпілою у момент аналізованих подій про біль у руці внаслідок нанесеного обвинуваченою удару.
Отже, враховуючи ступінь сили, з якою потерпілій було заподіяно удар, знаряддя нанесення такого удару, його локалізацію в ділянці ліктя правої руки, у суду не виникає будь-яких об`єктивних сумнівів про отримання потерпілою від таких неправомірних дій обвинуваченої фізичного болю.
Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що вона вдалася до таких дій з тих причин, що потерпіла без дозволу прийшла на її територію, судом до уваги не приймаються, так як поведінка потерпілої не була провокуючою до оборони, а тому не давала обвинуваченій права вчиняти щодо неї протиправні насильницькі дії у вигляді заподіяння фізичного болю.
26.12.2017 року обвинувачена подала в канцелярію суду заперечення, у яких просила визнати винною потерпілу ОСОБА_4 , від якої вона змушена була оборонятись, та притягнути її до кримінальної відповідальності.
Таку обрану позицію обвинуваченої суд розцінює не інакше, як спробу уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне. Жоден з досліджених судом доказів, в тому числі показання допитаних в судовому засіданні свідків, не вказують на вчинення потерпілою ОСОБА_4 дій, які б вимагали чи давали підстави для обвинуваченої захищатися. Підстав вважати, що обвинувачена знаходилась у стані будь-якої оборони, відсутні. Навпаки, активність дій та агресія у словесному конфлікті виходила саме зі сторони обвинуваченої і саме її неправомірні дії намагався припинити свідок ОСОБА_9 .
Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи зібрані та досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винною.
Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винної у їх сукупності, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст.12 КК України, обвинуваченою ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення (злочин) невеликої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, стороною обвинувачення не висунуто та судом не встановлено.
Крім цього, суд приймає до уваги вік обвинуваченої, яка є пенсіонеркою, її сімейний та майновий стан, те, що вона є конфліктною особою, що прослідковується з довідки-характеристики з місця проживання, на диспансерному обліку в лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, позицію потерпілої, та вважає, що обвинуваченій ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 126 КК України.

Таке визначене покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати відсутні.
Долю речового доказу слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
Речовий доказ: дерев`яний кілок, який зберігається в камері зберігання речових доказів Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області, - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1