Справа № 309/234/17
Провадження № 1-кп/309/155/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

цивільного позивача: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження № 0000340 від 02.05.2016 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В:

01 травня 2016 року біля 16 години, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Міцубісі Паджеро» реєстраційний номер НОМЕР_1 , їдучи автодорогою сполученням с. Липча - с. Нижнє Селище Хустського району в напрямку с. Н. Селище, на відстані 92,2 метра від електроопори № 700-37, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.2, 1.5; 11.2, 11.3 та 2.3 «б» ПДР України, що виразились у не дотриманні ним обов`язку бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, не створювати небезпеку, що загрожує життю або здоров`ю громадян, під час керування транспортним засобом у дорозі, допустив виїзд автомобіля на ліву сторону проїзної частини дороги та зіткнення з технічно справним транспортним засобом марки «Дейво Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота, розриву печінки, розриву брижі тонкої кишки, забою підшлункової залози, відкритого перелому медіального виростка правої стегнової кістки зі зміщенням, ЗЧМТ з забоєм головного мозку легкого ступеня, рваної рани лівого колінного суглобу, садна лоба, гемоперитонеум, геморагічний шок ІІ ступеня, які виникли від виступаючих частин салону, що діяли по механізму удару під час ДТП і у відповідності до п. 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 1.2, 1.5; 11.2, 11.3 та 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, пояснив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, не

оспорюючи фактичні обставини, щиро розкаявся у скоєному. Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди визнав частково.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснив, що завдану шкоду внаслідок ДТП обвинуваченим йому відшкодовано частково. Просить суд не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_5 для надання йому можливості допомагати матеріально.

Цивільний позивач ОСОБА_7 пояснила, що вона в результаті ДТП отримала легкі тілесні ушкодження і діями ОСОБА_5 їй спричинень моральну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що досліджувати інші докази не має необхідності, зміст та значення ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, роз`яснивши при цьому учасникам судового розгляду наслідки застосування даної статті КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні обвинувачений ОСОБА_5 визнає повністю, щиро розкаюється у скоєному.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують або обтяжують покарання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких. Останній офіційно ніде не працює, одружений, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, моральну шкоду добровільно не відшкодував.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину проти життя та здоров`я особи, його наслідки, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин: визнання обвинуваченим вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику по місцю проживання, часткове відшкодування матеріальної шкоди, раніше не судимий, а також ті обставини, що скоєний злочин відноситься до тяжких, моральну шкоду цивільному позивачу не відшкодовано, наявність претензій матеріального характеру зі сторони потерпілого, суд приходить до висновку, що підсудному з метою виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових злочинів, слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, та з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2).

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 на момент вчинення злочину був і є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин він вчинив 01.05.2016 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну злочином шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.

Заявлений ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Стосовно моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, цивільний позов визнав про стягнення моральної шкоди частково, вчинений ним злочин є неумисним, суд вважає, що з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Судові витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз в ході досудового розслідування, а саме: експертизи технічного стану транспортного засобу № 10-202 від 07.09.2016 року вартістю 440,20 грн., експертизи технічного стану транспортного засобу № 10-203 від 07.09.2016 року вартістю 440,20 грн., транспортно-трасологічної експертизи № 10/204 від 08.09.2016 року вартістю 440, 20 грн., судово-автотехнічної експертизи № 169/12 від 07.12.2016 року вартістю 1180 грн., а всього на загальну суму 2500 грн. 60 коп. необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 127-129, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування основного та додаткового призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 кошти за спричинену моральну шкоду 10 000 /десять тисяч/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в сумі 2500 гривень 60 копійок.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Міцубісі Паджеро» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки «Дейво Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться на штрафмайданчику для тимчасового утримання транспортних засобів Хустського відділу поліції повернути володільцям.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя

Хустського районного суду підпис: ОСОБА_1

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1 .