Справа № 404/6925/16-к
Провадження № 1-кп/396/24/17
УХВАЛА
03.10.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого: ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2
присяжник: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
з участю: секретаря ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні кримінального прапвопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.
Прокурором заявлено клопотання про продовження заходів забезпечення кримінального провадження, відносно обвинувачених: ОСОБА_15 - у виді тримання під вартою, так як запобіжний захід відносно останнього закінчується 06.10.2017 року, а також ОСОБА_14 - у виді домашнього арешту, який закінчується 06.10.2017 року.
Натомість, ОСОБА_13 , який являється захисником обвинуваченого ОСОБА_15 , подав клопотання про зміну запобіжного заходу на інший більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, в обгрунтування якого посилається на те, що його підзахисний в період з 05 травня 2016 року перебуває під вартою.
Згідно п.21 ч.1 ст.7 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є розумність строків. Разом з цим, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).
З іншого боку ч.ч. 1,5 ст.28 КПК України, визначено, що розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Одним із критеріїв для визначення розумності строків кримінального провадження є складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо. (п.1 ч.3 ст.28 КПК України).
В даному кримінальному провадженні два обвинувачених та одне кримінальне правопорушення, розгляд якого здійснюється судом присяжних.
Так, починаючи з 21 березня 2017 року, судом розпочато розгляд обвинувального акту, зокрема відносно його підзахисного В той же час за незалежних від мого підзахисного причин за період між направленням обвинувального акту до суду - 27 жовтня 2016 року (автоматизований розподіл справи №404/6925/16 у Кіровському районному суді м. Кіровограда) та між призначенням його до судового розгляду 21 березня 2017 року минуло 5 місяців.
Надалі за весь час розгляду справи по суті судом відкладався розгляд справи зокрема в зв`язку з відсутністю потерпілого, врешті судом змінено порядок дослідження доказів. Станом на сьогодні судом досліджено покази лише одного свідка та вивчено лише один неповний том письмових доказів із наявних трьох.
Згідно ч.3 ст.23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Проте, всупереч вищезазначеній нормі права про обов`язок прокурора забезпечити присутність свідків, забуваються.
Таким чином вважає, що внаслідок неодноразових зривів судових засідань та досить тривалого розгляду справи, його підзахисний безпідставно перебуває за гратами, внаслідок чого нівелюються його права, гарантовані як національним законодавством, так і міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Разом з цим, вважає, що станом на сьогодні ризики, передбачені ст.177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються.
Зокрема доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення немає, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення.
Більш того здійснювати тиск на свідків в майбутньому його підзахисний наміру не має, також останній не має наміру переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи скоювати нові злочин останній не збирається.
Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразова вказував у своїх рішеннях ЄСПЛ (нпрд. справа від 20.01.2011 року у справі «Прокопенко проти України», «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 року, «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006 року).
Згідно вимог пункту 5 частини 1 статті 184, частини 3 статті 199 КПК України, саме на прокурора як на сторону обвинувачення покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, або з`явилися нові, але й ту, що ці ризики не зменшились і, що застосування запобіжного заходу і надалі є дійсно обґрунтованим, при цьому з послідуючим посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Окрім вищезазначеного, завжди залишаються поза увагою положення обов`язку обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, (п.6 ч.1 ст.184 КПК України).
Пунктом 1 Листа ВССУ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» визначено, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України» На етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі. Після цього прокурори і суди не навели жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див, справу "Єлоев проти України", п.60). Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.
В рішенні ЄСПЛ у справі "Ходорковський проти Росії", зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.
Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ "Сааді проти Сполученого Королівства").
Повідомляє, що його підзахисний за місцем свого проживання характеризується лише з позитивної сторони, тобто відсутні будь-які нарікання з боку сусідів, що підтверджується відповідними характеристиками.
До того ж на підтвердження раніше вказаних обвинуваченим доводів про те, що він до моменту його затримання займався підприємницькою діяльністю свідчать зокрема копія з витягу реєстру платників єдиного податку та квитанції про сплату податків та обов`язкових платежів.
Його підзахисний, в силу статті 89 КК України, є особою, що не має судимості, що власне визнається стороною обвинувачення в обвинувальному акті серед анкетних даних останнього.
Вважає, що застосування домашнього арешту з подальшим визначенням часового проміжку до ОСОБА_15 , буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.
Обвинувачений до моменту його затримання (05.05.2016 року) мав сталі соціальні зв`язки, що підтверджується його зареєстрованим місцем проживанням разом зі своїми членами сім`ї.
Абзацом 4 пункту 15 Листа ВССУ №511-550/0/4-13 визначено, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, які застосовують цей запобіжний захід у згаданих випадках, з`ясувавши при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст.177 КПК, зокрема спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду тощо.
Так, за змістом письмової згоди ОСОБА_16 , котра являється рідною матір`ю обвинуваченого ОСОБА_15 , вбачається належність того, що вона поряд з цим є також власницею будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , та дає свою згоду в разі застосування судом відносно її сина такого виду запобіжного заходу як домашній арешт.
Також повідомив, що в залі судових засідань знаходяться двоє осіб, які бажають бути поручителями ОСОБА_15 та готові гарантувати неухїильне виконання останнім процесуальних обов`язків. Просить змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою.
Прокурор, потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілої ОСОБА_12 категорично заперечили клопотання захисника ОСОБА_13 , пославшись на існування ризиків, які унеможливлюють зміну запобіжного заходу на більш м`який, вказуючи на підстави, викладені у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу.
Обвинувачені ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , захисник ОСОБА_11 клопотання захисника ОСОБА_13 підтримали, просять його задовольнити.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, керуючись ст.ст. 331,177,181 КПК України, суд вважає, що заходи забезпечення кримінального провадження, відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підлягають продовженню до 60 днів.
Згідно із ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно матеріалів кримінального провадження заходи забезпечення кримінального провадження, відносно обвинувачених: ОСОБА_15 - у виді тримання під вартою закінчується 06.10.2017 року, а відносно ОСОБА_14 - у виді домашнього арешту, закінчується 06.10.2017 року.
В судовому засіданні опитувалися особи ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які виявили бажання бути поручителями обвинуваченого ОСОБА_15 , та було встановлено, що останні особисто не знайомі з обвинуваченим і їм невідома адреса проживання його матері, яка дала згоду на проживання ОСОБА_15 , вони виявили бажання бути поручителями, оскільки знають матір обвинуваченого.
Вказана обставина викликає у суду обгрунтований сумнів щодо їх спроможності забезпечити виконання ОСОБА_15 процесуальних обов`язків, а тому підстав для особистої поруки суд не вбачає.
Також суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_15 запобіжного заходу на домашній арешт, зважаючи на те, що в судовому засіданні не допитані основні свідки обвинувачення, показання яких, на думку прокурора, матимуть важливе значення для встановлення об`єктивної істини у справі. На переконання суду, перебуваючи на волі, ОСОБА_15 може чинити на них вплив, що є неприпустимим.
В той же час, суд вважає за доцільне роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_15 , що останній не позбавлений права повторно заявити клопотання про зміну запобіжного заходу після допиту основних свідків, заявлених стороною обвинувачення.
Враховуючи відсутність конкретних обставин по справі, щодо зміни на інший запобіжний захід, відносно обвинувачених, а саме що відпали підстави, які лягли в основу обрання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та у виді домашнього арешту, суд вважає, що заходи забезпечення кримінального провадження - тримання під вартою відносно ОСОБА_15 та у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_14 , суд вважає за доцільне продовжити на 60 днів, так як враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачено ст.177 КПК України, суд прийшов до висновку, що обвинувачені ОСОБА_15 і ОСОБА_14 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, наявні ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених ухилитись від кримінальної відповідальності, впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані, а тому суд приходить до висновку, що заходи забезпечення кримінального провадження підлягають продовженню на шістдесят днів, підстав для обрання інших запобіжних заходів, суд не вбачає, а захисники та обвинувачені їх не навели.
Керуючись ст.ст.176-178,181,184,194 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для ОСОБА_15 на 60 днів, тобто до 06 жовтня 2017 року до 10 год.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для ОСОБА_14 на 60 днів. тобто до 06 жовтня 2017 року до 10 год.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1