Постанова
Іменем України
05 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 751/7823/16-к
провадження № 51-3490 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Шестовиці Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такий, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:
- ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки;
- ч. 2 ст. 186 КК України на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 31 березня 2016 року приблизно о 02.00 год. з метою таємного викрадення чужого майна, умисно, заліз на балкон квартири АДРЕСА_2 та проник до зазначеної квартири, звідки таємно викрав ноутбук, вартістю 2500 грн, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.
Також ОСОБА_6 20 липня 2016 року приблизно о 19.25 год. поблизу будинку № 10 на вул. Д.Самоквасова у м. Чернігові повторно наніс декілька ударів ногою та руками по ногам і голові ОСОБА_8 , від чого останній впав на землю, чим застосував до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, і спричинив легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_6 відкрито заволодів пляшкою горілки, вартістю 35 грн, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі обвинуваченого внаслідок м`якості і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор зазначає, що апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України не спростував в ухвалі доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, зокрема, щодо неврахування місцевим судом при призначенні ОСОБА_6 покарання ступеня тяжкості вчинених злочинів, наслідки для потерпілого ОСОБА_8 , дані про особу винного. Враховуючи наведене, прокурор вважає призначене засудженому покарання надто м`яким.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав скаргу, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання , можливість виправлення засудженого без відбування покарання , що має значення для застосування ст. 75 КК тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України безпідставні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах санкцій статей, за які його засуджено, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових злочинів. При цьому, суд зазначив, що покарання у виді реального позбавлення волі негативно відобразиться на умовах життя його родини, зокрема, дітей.

Судом враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України хоч і відносяться до тяжких злочинів, однак наслідки, що настали для потерпілих не є суттєвими, обидва потерпілих є знайомими засудженого, викрадене їм повернуто, вони вибачили його та не наполягали на суворому покаранні. ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не має судимостей, вину визнав, вказав де знаходиться викрадений ним ноутбук, є людиною молодого віку, працює на будівництві, проживає з жінкою, з якою виховує двох спільних малолітніх дітей, один із яких є інвалідом та щодо нього визначена індивідуальна програма реабілітації.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Апеляційний суд у межах своїх повноважень у порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, дійшов висновку про їх безпідставність і погодився з видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_6 районним судом, з подальшим звільненням обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованим , чи недостатнім для досягнення його мети. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9