Апеляційний суд Житомирської області
У Х В А Л А

Іменем України

№164/2010

16 березня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючої - судді Мельничук Н.М.,

суддів: Завязуна С.М. та Фоміна Ю.В.,

з участю : прокурора Селюченко І.І.,

захисника ОСОБА_1,

законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2009 року, -

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель м. Житомира, ІНФОРМАЦІЯ_2, студент 1-го курсу Житомирського комерційного технікуму, судимий 21.11.2008 року Богунським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч. 1 КК України до 100 годин громадських робіт. 16.07.2009 року знятий з обліку в КВІ, -

засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець та житель м. Житомира, ІНФОРМАЦІЯ_2, студент 3-го курсу Житомирського технологічного коледжу, раніше не судимий, -

засуджений з ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 104 та 76 КК України звільнено засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування призначеного їм покарання з випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк засудженим, відповідного - 2 роки та 1 рік, поклавши на них певні обовязки.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишений попередній - підписка про невиїзд з місця постійної реєстрації.

Стягнуто з засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дольовому порядку судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи, в загальній сумі 150 гривень 24 коп.

Згідно вироку, 19 березня 2009 року близько 21 години 45 хвилин ОСОБА_4 разом зі своїми знайомими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували поблизу магазину «Тетерів», що знаходиться на майдані Короленка, 5 в м. Житомирі. Після чого вони вирішили пити у двір будинку № 6-а, що на майдані Короленка в м. Житомирі, де проживає ОСОБА_4 В цей час, коли вони йшли в напрямку вказаного будинку, їх пішою ходою обігнали раніше незнайомі їм ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з якими вони вирішили познайомитися. Після чого вони почали їх наздоганяти. Коли вони наздогнали ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9В, які вже перебували поблизу лавки, яка знаходиться біля будинку № 51 по вул. Перемоги в м. Житомирі, ОСОБА_4 побачив у ОСОБА_9 жіночу сумку, якою він вирішив відкрито заволодіти. Своїм злочинним задумом ОСОБА_4 поділився із ОСОБА_5, який на пропозицію ОСОБА_4 щодо відкритого викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9, погодився, тим самим вступив з останнім у попередню злочинну змову. Реалізуючі спільний з ОСОБА_4 злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_9, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, та з метою відволікти їх, попросив у них цигарку, після чого раптово схопив своєю рукою за ручки для носіння жіночої сумочки ОСОБА_9 та силсйо потягнув на себе, після чого утримуючи викрадене майно при собі з місця скоєння злочину зник.

Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 відкрито викрали чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 2240 гривень, чим заподіяли їй матеріальної шкоди у вище зазначеному розмірі.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не заперечуючи доведеності вини засудженого ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання, у звязку з безпідставним застосуванням судом ст. 104 КК України, та постановити по справі новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 186 ч. 2 КК України 4 роки позбавлення волі. Міру запобіжного заходу щодо нього змінити на взяття під варту.

Стягнути з засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати, повязані з проведенням судової експертизи, в дольовому порядку, з кожного по 75 гривень 12 коп.

В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Крім того, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. ОСОБА_4, після засудження вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2008 року і під час відбування покарання у вигляді громадських робіт, повторно відкрито заволодів чужим майном, тобто вчинив тяжкий злочин, аналогічний попередньому. Така поведінка засудженого свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Аргументуючи застосування ст. 104 КК України, судом вказано, що ОСОБА_4 за місцем навчання характеризується посередньо, тобто особливих зусиль до навчання не прикладає. Тому вказана обставина не може бути підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням. Судом не враховано ту обставину, що саме ОСОБА_4 є ініціатором пограбування. Тому його звільнення від відбування покарання з випробуванням є безпідставним.

Також вказує на те, що у вироку в порушення вимог ч. 2 ст. 93 КПК України не зазначено, в якому розмірі стягнуті судові витрати з кожного засудженого, так, відповідно до вказаної статті, в тому разі, якщо винними буде визнано декількох осіб, суд постановляє, в якому розмірі повинні бути стягнені витрати з кожного з них.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, пояснення засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5, законних представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, захисника ОСОБА_1, які просили вирок в частині призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 залишити без зміни, та не заперечували проти уточнення розмірів стягнення судових витрат з засуджених, обговоривши доводи апеляції, перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що апеляція з доповненнями прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіжу) вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, і в апеляції не оспорюється. Дії засудженого ОСОБА_4 за ст. 186 ч. 2КК України кваліфіковані правильно.

Покарання засудженому ОСОБА_4 судом призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про його особу та обставин справи, які помякшують покарання, і воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Рішення в частині застосування ст. ст. 104, 76 КК України належним чином мотивоване.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд послався на те, що обставин, які обтяжують покарання засудженого ОСОБА_4, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено. Обставинами, які пом'якшують його покарання, суд визнав такі, як вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та повне відшкодування заподіяної шкоди. Суд також врахував, що ОСОБА_4 раніше судимий, але 16 липня 2009 року знятий з обліку КВІ, у зв'язку з відбуттям покарання, характеризується посередньо, але скарг та компрометуючих матеріалів на його поведінку не надходило, є студентом 1-го курсу Житомирського комерційного технікуму, має молодий вік, критично ставиться до вчиненого ним злочину. З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших злочинів, суд вважав, що до засудженого ОСОБА_4 може бути застосовано покарання без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, оскільки вказане покарання буде для нього необхідним та достатнім.

Апеляційний суд відмічає, що засуджений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину і в даний час є неповнолітнім, навчався в Житомирській загальноосвітній школі № 7, в даний час є студентом Житомирського комерційного технікуму, за період навчання у ціх учбових закладах характеризується хоча і посередньо, але нарікання на його поведінку відсутні і ніяких компрометуючих матеріалів на нього немає (а.с. 151, 228), щиро розкаявся у вчиненому злочині, в судовому засіданні попросив пробачення і запевнив, що більше не буде вчиняти правопорушення, відшкодував завдані збитки і у розписці потерпіла вказала, що немає до нього ніяких претензій (потерпілою ОСОБА_10 заявлений цивільний позов про відшкодування 2240 гривень завданої матеріальної шкоди, з урахуванням вартості мобільного телефону у розмірі 800 гривень; 1120 гривень їй було відшкодовано законним представником ОСОБА_5 та повернутий мобільний телефон (а.с. 113,114), а 800 гривень вона отримала від засудженого ОСОБА_4 (а.с. 230), таким чином завдані матеріальні збитки їй були відшкодовані повністю), призначене за попереднім вироком реальне покарання він відбув, виховується у багатодітній сімї (троє дітей), фактичні обставини вчиненого злочину свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 хоча і був ініціатором злочину, про що зазначено у вироку суду, чим спростовується твердження в апеляції про те, що суд цього не визнав, але особисто ніяких активних дій по заволодінню чужим майном не вчиняв. Звільнення від призначеного покарання з випробуванням до

нього застосовано вперше. В засіданні суду апеляційної інстанції законний представник ОСОБА_11 заявила, що її син ОСОБА_4 зробив відповідні висновки, навчається у технікумі, у неї троє дітей, він старший і їй допомагає, прохала не позбавляти його волі.

Враховуючи вищенаведені обставини та дані, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за можливе застосувати положення ст. ст. 104, 75 КК України, призначивши засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69 ч. 1 КК України, та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Тому доводи апеляції щодо скасування вироку щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання, у звязку з безпідставним його звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та постановлення нового вироку, в яких акцент робиться лише на тяжкість вчиненого злочину та його попередню судимість, не є переконливими. Тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляції з доповненнями прокурора в частині скасування вироку в частині призначеного покарання.

В апеляції обгрунтовано вказано на те, що у вироку в порушення вимог ч. 2 ст. 93 КПК України не зазначено, в якому розмірі стягнуті судові витрати з кожного засудженого, оскільки, відповідно до вказаної статті, в тому разі, якщо винними буде визнано декількох осіб, суд постановляє, в якому розмірі повинні бути стягнені витрати з кожного з них. Тому слід стягнути з засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, в дольовому порядку, по 75 гривень 12 коп., з кожного.

На підставі наведеного, вирок щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію з доповненнями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2009 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_12 змінити.

Стягнути з засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судові витрати, пов'язані з проведенням судової товарознавчої експертизи, в дольовому порядку, по 75 гривень 12 коп., з кожного.

В решті вказаний вирок залишити без зміни.

Судді: