Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/691/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2017 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівки Долинського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, неодруженого, із професійно-технічною освітою, безробітного, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-14.11,1997 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 81 КК України до примусових заходів виховного характеру;

-10.11.1999 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 140, ст. 46-1 КК УРСР до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з відстрочкою виконання вироку на строк два роки;

-02.11.2001 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців;

-10.11.2004 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 192 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки дев`ять місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

-21.11.2012 року вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік,
визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 352 гривні 40 копійок на залучення експерта.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_9 , 19 серпня 2017 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, прийшов до Української православної церкви Київського патріархату на честь св.. Іоанна Богослова, розташованої по АДРЕСА_1 , де, за допомогою ключа, що знаходився під килимком, відчинив навісний замок, двері, проник до приміщення вказаної церкви.

Перебуваючи у приміщенні церкви, ОСОБА_9 , за допомогою металевого лому, що його приніс із собою, застосовуючи силу рук, вирвав з труб парового опалення три чавунні батареї загальною вартістю 945 гривень, які у подальшому перевіз до місця свого проживання.

Викраденим майном ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, своїми злочинними діями завдав Українській православній церкві Київського патріархату на честь св.. Іоанна Богослова майнової шкоди на суму 945 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши призначене йому покарання, зокрема, застосувати стосовно нього положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він повністю визнав свою винуватість, завдана кримінальним правопорушенням шкода у повному обсязі відшкодована, претензій до нього немає.

Зазначає, що судом першої інстанції не врахована при призначенні покарання та обставина, що він до затримання матеріально допомагав його матері, яка хворіє та потребує його допомоги.

Крім того, судом не враховано того, що він, перебуваючи на обліку у біржі по працевлаштуванню, допомагав у селі, де він мешкає, церкві; при цьому, за клопотанням отця ОСОБА_10 , останній просив не карати його ( ОСОБА_9 ) за вчинене кримінальне правопорушення суворо.

Також, вказує, що працював на роботах з благоустрою, різноробочим, фактично став на шлях виправлення.

Наразі, дуже шкодує про вчинене.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку адвоката обвинуваченого, який підтримав процесуальну позицію свого підзахисного щодо вимог апеляційної скарги у повному обсязі, просив вирок суду першої інстанції змінити, думку прокурора, яка заперечила задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку представника потерпілого, який залишив вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, зауваживши, що майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням не відшкодовано, проте не наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ніким із учасників судового провадження, зокрема, й стороною захисту, не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, з проникненням у приміщення доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України правильною.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції згідно із вимогами ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем свого проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку лікаря психіатра, обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів.

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 за умови його ізоляції від суспільства, та призначив покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі.

Визначене у даному випадку покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження нових злочинів, є таким, що відповідає меті покарання.

Відносно доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції, при призначенні йому покарання, недостатньо враховано, що він повністю визнав свою винуватість, завдана кримінальним правопорушенням шкода у повному обсязі відшкодована, претензій до нього немає, що він до затримання матеріально допомагав його матері, яка хворіє та потребує його допомоги, що за клопотанням отця ОСОБА_10 , останній просив не карати його ( ОСОБА_9 ) за вчинене кримінальне правопорушення суворо, що в установі працював на роботах з благоустрою, різноробочим, фактично став на шлях виправлення, - колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, безпосередньо з вироку суду першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також ту обставину, що представник потерпілого не наполягав на суворому покаранні ( аркуш провадження 29 зворот том 2).

Разом із тим, необхідно взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, будучи раніше судимим, маючи непогашену та не зняту в установленому законом порядку судимість, що свідчить про те, що обвинувачений не бажає і не став на шлях виправлення.

У минулому неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення злочинів проти власності (аркуш провадження 69-71, том 1).

Як особа обвинувачений характеризується негативно.

Є встановленим матеріалами кримінального провадження, що по місцю проживання обвинуваченого на останнього від мешканців населеного пункту надходять скарги з приводу асоціальної поведінки обвинуваченого, що виявляється у вчиненні бійок, сварок, вживанні алкогольних напоїв. Із обвинуваченим головою сільської ради та інспектором по охороні громадського порядку неодноразово провадилися роз`яснювальні роботи з приводу його неналежної поведінки, але обвинувачений позитивних висновків не зробив (аркуш провадження 74 том 1).

З приводу тих посилань обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, що він утримував хвору матір до затримання, й натепер матір потребує його матеріальної допомоги, - вони є необґрунтованими.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, - обвинувачений ОСОБА_9 є безробітним, джерелом доходу до його затримання були періодичні підробітки.

Згідно із довідкою Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, обвинувачений до затримання проживав зі своєю співмешканкою.

Також, згідно із характеристикою сільської ради обвинувачений разом із співмешканкою проживали за рахунок коштів співмешканки ОСОБА_11 , яка знаходилася на обліку Долинського центру зайнятості та за кошт від реалізації молока (аркуш провадження 74 том 1).

Відтак, можливо зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_9 об`єктивно не міг утримувати будь-кого своїм коштом, зокрема, свою матір.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що ним добровільно відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду, - вказане не знайшло свого підтвердження.

Викрадене обвинуваченим ОСОБА_9 майно (дві батареї опалення) вилучене поліцією під час проведення огляду місця події 07 вересня 2016 року, визнане речовими доказами, та повернуто на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_8 .

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Представник потерпілого зауважив, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, у добровільному порядку йому не відшкодована.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого свого підтвердження перевіркою в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції не знайшли.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, справедливим та виваженим за своєю суворістю, підстав до застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання у конкретному провадженні не встановлено.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного вироку суду першої інстанції без змін як законного та обґрунтованого.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Відповідає оригіналу:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2