УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання у кримінальному провадженні за № 120 171 100 000 000 48 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 272КК України, про накладення арешту,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 з погодженим прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на бензозаправну колонку на бензин марки А-95, бензозаправну колонку на ДП, резервуар до бензозаправної колонки із бензином марки А-95, резервуар до бензозаправної колонки із дизельним паливом, газозаправну колонку №000050, резервуар до газозаправної колонки №0803006, а також бензин марки А-95 у кількості 3193,07 л, дизельне паливо в кількості 1254,83 л, газ у кількості 218,82 л, що знаходяться на АЗС (АГЗП) за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Горького, 42.

На обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 171 100 000 000 48 від 25.01.2017 за фактами вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень.

У ході розслідування встановлено, що між ТОВ «Оленерго» та ТОВ «Агро Ресурс Енергія» укладено договори поставки, згідно з якими ТОВ «Оленерго» поставило на адресу ТОВ «Агро Ресурс Енергія» нафтопродукти для подальшої їх реалізації.

Також встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Агро Ресурс Енергія», здійснив незаконне відчуження активів підприємства на користь підконтрольного йому ТОВ «Лідра». Останнє надалі реалізувало пальне на незаконних заправних пунктах. Вказаними діями ОСОБА_5 довів ТОВ «Агро Ресурс Енергія» до банкрутства.

Крім того, з`ясовано, що переважна більшість заправних пунктів на території Київської області, у тому числі і ТОВ «Лідра», здійснюють свою діяльність без наявності передбачених законом дозвільних документів.

У зв`язку з цим на підставі ухвали слідчого судді від 23.08.2017 за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Горького, 42а, 22.09.2017 проведено огляд АЗС (АЗГП) ТОВ «Лідра», під час якого виявлені бензозаправні колонки на бензин марки А-95, бензозаправні колонки на ДП, резервуари до бензозаправної колонки із бензином марки А-95, резервуари до бензозаправної колонки із дизельним паливом, газозаправна колонка №000050, резервуар до газозаправної колонки №0803006, а також бензин марки А-95 у кількості 3193,07 л, дизельне паливо у кількості 1254,83 л, газ у кількості 218,82 л.

Наполягаючи на тому, що виявлене майно ТОВ «Лідра» є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тобто у силу ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий з метою його збереження просив накласти на нього арешт.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведене гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження майном.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має вжити заходів щодо запобігання зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

З наведеного витікає, що стороною обвинувачення має бути доведена наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 272КК України.
Стаття 191 КК України передбачає відповідальність за привласнення, розтрату чи заволодіння чужим майном, які було ввірено особі, шляхом зловживання службовим становищем.
Відповідно до статті 272 КК України кримінальна відповідальність настає у разі порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищенною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві, особою, яка зобовязана їх дотримуватись, у разі, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.
У той же час, матеріали клопотання не містять об`єктивних даних, які б давали достатні підстави вважати, що були вчинені вказані кримінальні правопорушення, зокрема, долучені витяг з ЄРДР, постанова про визначення групи прокурорів, постанова про внесення змін до слідчої групи, заява про вчинене кримінальне правпорушення, договір поставки нафтопродуктів, ухвала слідчого судді про проведення огляду, протокол проведення огляду, не підтверджують наявності події та складу відповідних кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, саме на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

У той же час, з викладеного вище витікає, що причетність посадових осіб ТОВ «Лідра» до розтрати майна ТОВ «Агро Ресурс Енергія» або вчинення правопорушення за ст. 272 КК України з наданих слідчим матеріалів встановити не вбачається можливим.

Вирішуючи, чи виправдовують потреби досудового розслідування саме такий ступінь втручання у права та свободи особи, слідчий суддя враховує, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Однак, не є переконливими доводи слідчого, що накладенням арешту забезпечується збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, вказані фактори дають достатні підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 16, 131, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про накладення арешту на бензин марки А-95, бензозаправну колонку на ДП, резервуар до бензозаправної колонки із бензином марки А-95, резервуар до бензозаправної колонки із дизельним паливом, газозаправну колонку №000050, резервуар до газозаправної колонки №0803006, а також бензин марки А-95 в кількості 3193,07 л, дизельне паливо в кількості 1254,83 л, газ в кількості 218,82 л, що знаходяться на АЗС (АГЗП) за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Горького, 42а, відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1