Справа № 629/4230/16-к
Номер провадження 1-кп/629/94/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лозова Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-
в с т а н о в и в:
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Обвинувачений заявив клопотання, в якому просив раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт, посилаючись на те, що він, має цивільну дружину, сім`я знаходиться під загрозою розпаду, в місцях тимчасового утримання, хвороба туберкульоз починає прогресувати, погіршився стан здоров`я, знизився імунітет, він отримує не належну медичну допомогу, потребує професійного медичного лікування.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання свого підзахисного.
Прокурор просив в клопотанні обвинуваченого відмовити, заявив клопотання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою, вказуючи на існування ризиків, які послужили причиною обрання даного запобіжного заходу, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, переховуватися від суду.
Обвинувачений та захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували в повному обсязі, вказали на відсутність ризиків, зазначених прокурором.
Суд вважає за можливим розглянути обидва клопотання одночасно.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), ст.ст. 148, 155 КПК України, для обрання або для зміни підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, необхідно наявність підстав вважати, що дана особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, буде намагатися або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини в справі, а також продовжувати злочинну діяльність.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Вирішуючи питання про наявність підстав для продовження обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , чи підстав для заміни запобіжного заходу, суд виходить з того, що існують обставини, які свідчать про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не припинили існувати, а саме:
- можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше засуджений, що підтвердив в судовому засіданні, а саме: 25.06.2008 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 24.12.2009 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі; 26.08.2011 року Ленінським районним судом м. Севастополь за ч. 2 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі. Судимості не знято в установленому законом порядку, відбував покарання реально, обвинувачується у вчиненні злочину після відбуття покарання, обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів.
- можливість переховування від суду, що підтверджується відсутністю достатньо стійких соціальних зв`язків, а саме лише з його слів відомо, що він має не офіційні цивільні стосунки, що в нього народжена дитина, при тому, що народжена дитина ним, як батьком, офіційно не визнавалася, це питання обвинуваченим не ініціювалося, обвинувачений не працює, заощаджень не має, можливість самозабезпечення у нього відсутня.
Однак суд вважає не доведеним прокурором ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Суд враховує посилання обвинуваченого та захисника на те, що обвинувачений має цивільну дружину, що сім`я знаходиться під загрозою розпаду, в місцях тимчасового утримання, раніше перенесений туберкульоз може прогресувати, його лікує хірург не професіонал, він потребує професійного лікування хірургом професіоналом.
Разом з тим, суд звертає увагу та те, що суду надано не було жодної медичної документації про те, що обвинувачений має погіршення стану здоров`я, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, посилання, що туберкульоз може почати прогресувати, є лише припущенням. Судом направлявся запит щодо надання обвинуваченому медичної допомоги, щодо повідомлення, чи перешкоджає його стан здоров`я перебуванню у місця попереднього ув`язнення. Згідно наданої відповіді, обвинувачений перебував на стаціонарному лікуванні, в стаціонарі медичної частини установи з 27.10.2017 року по 13.11.2017 року, та з 23.11.2017 року до часу вибуття з установи для участі в судовому засіданні 01.12.2017 року, після повернення до установи, обвинуваченому буде продовжено стаціонарне лікування та дообстеження. Суд роз`яснює обвинуваченому його право, передбачене ч. 1 ст. 8 КВК України , а саме, що засудженому гарантується право на вільний вибір і допуск лікаря для отримання медичної допомоги, у тому числі за власні кошти. У зв`язку з чим суд з огляду на всю сукупність обставин, зазначених вище, погоджується з доводами прокурора про наявність ризиків за п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою та відмовити в клопотанні обвинуваченого.
Керуючись ст. 372 КПК України, суд -
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області задовольнити.
Клопотання ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 04.02.2017 року в умовах Державної установи "Харківська установа виконання покарань № 27".
Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня постановлення ухвали, а саме з 07.12.2017 року.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи "Харківська установа виконання покарань № 27".
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1