Постанова
Іменем України
22 березня 2018 року

м. Київ
справа № 636/103/16-к
провадження № 51-1065км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000659, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мєльгунів Мордовського району Тамбовської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 14 червня 2016 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2 4 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 50 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 14 серпня 2015 року приблизно о 21-й год. керуючи технічно справним автомобілем DaewooLanos державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків-Довжанський на території Чугуївського району Харківської області в с. Кам`яна Яруга з боку м. Чугуєва в напрямку м. Харкова зі швидкістю 90 км/год, всупереч вимогам пунктів 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України перевищив максимально допустиму швидкість руху транспортного засобу в межах населеного пункту і при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля, і здійснивши наїзд на пішохода. Внаслідок цього ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
Апеляційний суд Харківської області 24 жовтня 2016 року змінив вказаний вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову і збільшив розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 100 000 грн кожному.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_9 порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду в частині задоволення вимог потерпілих про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди та залишення без змін вироку місцевого суду. На обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільний позов потерпілих про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн кожному, врахував усі обставини справи, зокрема його матеріальний стан, того, що він є пенсіонером, інвалідом, відсутність у нього будь-яких доходів, цінного майна. Суд апеляційної інстанції, збільшуючи суму відшкодування, залишив поза увагою те, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мешкали окремо від батька у м. Харкові, залишившись на утриманні матері після розірвання нею шлюбу з ОСОБА_10 , довгий час з батьком не спілкувалися. Стверджує, що потерпілі не надали апеляційному суду жодних доказів негативного впливу смерті батька на їх життя та доказів значного порушення звичайного життєвого устрою. На думку засудженого, суд апеляційної інстанції безпідставно змінив вирок у частині відшкодування моральної шкоди, належним чином не мотивувавши прийнятого рішення.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_9 підтримав свою касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги засудженого, просили залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК, а також справедливість призначеного засудженому основного покарання у касаційній скарзі не оспорюється.
Що стосується доводів засудженого про невмотивованість рішення апеляційного суду в частині збільшення розміру моральної шкоди на користь потерпілих, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Виходячи зі змісту 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку Суду, суд апеляційної інстанції дотримався вказаних вимог закону при перегляді вироку суду в частині вирішення цивільних позовів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ( ОСОБА_7 ) заявили цивільні позови про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на їх користь моральної шкоди на суму 100 000 грн кожному (а.к.п. 813, 121123).
Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, частково задовольнив позовні вимоги потерпілих і стягнув з засудженого ОСОБА_9 на їх користь суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн кожному.
Переглянувши кримінальне провадження в частині вирішення цивільного позову, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд при визначенні розміру завданої потерпілим моральної шкоди належним чином не врахував глибини їх душевних страждань внаслідок втрати рідного батька,а тому збільшив розмір відшкодування моральної шкоди останнім до 100 000 грн кожному.

Верховний Суд погоджується з указаним висновком апеляційного суду і вважає, що розмір моральної шкоди вказаним судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілих і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.

Апеляційний розгляд кримінального провадження було проведено з дотриманням положень кримінального процесуального закону. Всупереч доводам засудженого суд апеляційної інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди, яку має бути стягнено із засудженого, зазначив в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.
Зміст ухвали апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року щодо нього без змін.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3