Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/152/2018 Справа №641/6782/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
секретаря ОСОБА_7
при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000074 від 10.02.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК України.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу спливає 22 лютого 2018 року.
В судовому засіданні, в порядку положень ст. 331 КПК України, на обговорення судом поставлено питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 .
Прокурор вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, санкція статті за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштована, раніше судима, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, може надалі продовжити злочинну діяльність, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом та вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, вважає, що інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не забезпечать належної поведінки обвинуваченої.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 проти продовження строку запобіжного заходу заперечував, з підстав ненадання прокурором доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала думку захисника ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_6 . Апеляційним судом Харківської області 01 серпня 2017 року скасовано вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова, яким ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді штрафу у сумі 850 грн. та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 засуджена за ст. 190 ч. 2, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з обчисленням строку покарання з 01 серпня 2017 року, при цьому вирок набрав законної сили 01.08.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.11.2017 року скасовано вирок Київського районного суду м. Харкова від 07.02.2017 року та засуджено ОСОБА_6 за ст. 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 3 ( трьох) років 6 ( шести) місяців позбавлення волі, а також зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року до 20.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином ОСОБА_6 на даний час є особою, яка засуджена та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій, суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та приходить до висновку, що, з урахуванням того, що ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, за наявності обґрунтованої підозри та майбутнього покарання, яке їй загрожує у випадку визнання її винною у межах пред`явленого обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України не може існувати, оскільки остання позбавлена волі і не може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним відповідно до п. 12 ст. 537 КПК України вирішити питання про тимчасове залишення ОСОБА_6 як особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі у слідчому ізоляторі у зв`язку з розглядом вищевказаної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 303 КК України у суді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183,197, 199, 376, 392, 537 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Відмовити у продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 .
Залишити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Харківському слідчому ізоляторі УДПтС України в Харківській області у зв`язку з розглядом справи в Комінтернівському районному суді м. Харкова.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді- ОСОБА_2

ОСОБА_3