Кримінальне провадження № 629/1594/18
Номер провадження 1-кп/629/289/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000548 від 22.03.2018 року, яке надійшло з Лозівської місцевої прокуратури Харківської області 28.03.2018 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Лозова, Харківської області, громадянки України, з неповною вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей 2012 та 2014 року народження, працюючої на посаді контролера КП «ЖУК» та головою правління ОСББ «1-24», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 ч.1 КК України, -

встановив:

Відповідно до протоколу №6 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, за адресою: АДРЕСА_2 (далі ОСББ «1-24») від 30.10.2015 року ОСОБА_4 обрано головою правління та надано повноваження по управлінню діяльністю об`єднання. У відповідності із займаною посадою, ОСОБА_4 згідно статуту наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, тобто є службовою особою.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» Держава гарантує випускникам професійно-технічного навчального закладу, які навчалися за державним замовленням, надання першого робочого місця за одержаною професією. Статтею 197 Кодексу законів про працю України передбачено, що працездатній молоді - громадянам України віком від 15 до 28 років після закінчення або припинення навчання у загальноосвітніх, професійних навчально-виховних i вищих навчальних закладах, завершення професійної підготовки i перепідготовки, а також після звільнення зі строкової військової або альтернативної (невійськової) служби надається перше робоче місце на строк не менше двох років. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №784 затверджено Порядок працевлаштування випускників професійно-технічних навчальних закладів, підготовка яких проводилася за державним замовленням. Вказаним Порядком передбачено, що працевлаштування випускників професійно-технічних навчальних закладів здійснюється відповідно до договорів про надання освітніх послуг у сфері професійно-технічної освіти, укладених між професійно-технічним навчальним закладом і замовником (підприємством, установою, організацією, фізичною особою, яка використовує найману працю), та договорів, укладених між замовником, учнем, слухачем та професійно-технічним навчальним закладом. Двосторонній договір укладається за погодженням з регіональними органами управління освітою і наукою, праці та соціального захисту і є підставою для формування державного замовлення на підготовку робітничих кадрів. Крім цього, відповідно до постанови Кабінету міністрів №784 від 27.08.2010 року випускники, які зараховувались на навчання до професійно-технічного навчального закладу відповідно до багатосторонніх договорів, направляються на роботу до замовників і зобов`язані відпрацювати строк, передбачений багатостороннім договором, але не менше ніж два роки. Замовник в свою чергу на підставі багатостороннього договору і направлення на роботу протягом п`яти днів укладає з випускником трудовий договір, заповнює зворотний талон направлення на роботу та надсилає його професійно-технічному навчальному закладу. На підставі вказаних документів, в тому числі зворотних талонів до направлення на роботу, які повертаються до професійно-технічного навчального закладу з метою підтвердження працевлаштування випускників щороку формується державне замовлення на навчання та підготовку робітничих кадрів у професійно-технічному навчальному закладі на наступний учбовий рік, з зазначенням точної кількості осіб, найменування напрямку підготовки та професій для всіх галузей економіки та вартості підготовки одного фахівця за бюджетні грошові кошти, тобто до Державного бюджету України закладаються кошти на навчання відповідної кількості осіб за відповідними спеціальностями.

В червні 2016 року, точна дата в ході слідства не встановлена, ОСОБА_6 , який являвся учнем групи №Е-119 Панютинського професійного аграрного ліцею разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 звернулися до голови правління ОСББ «1-24» ОСОБА_4 з проханням прийняти на навчально-виробничу практику ОСОБА_6 та заповнити всі необхідні документи щодо проходження практики та працевлаштування останнього за спеціальністю електромонтер до вказаного об`єднання, на що ОСОБА_4 погодилася. Після чого, 24.06.2016 року ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, власноручно заповнила бланк зворотного талону до направлення на роботу №42 від 26.04.2016 року про те, що випускник ОСОБА_6 призначений на посаду електрика в ОСББ «1-24» з місячним окладом 0,5 ставки. Після заповнення вказаного бланку, ОСОБА_4 особисто його підписала та скріпила печаткою ОСББ «1-24», надавши йому статусу офіційного документа. В подальшому ОСОБА_4 видала ОСОБА_6 заповнений та підписаний зворотний талон до направлення на роботу №42 від 26.04.2016 року, для надання талону до Панютинського професійного агарного ліцею, з метою підтвердження обов`язкового працевлаштування та з метою отримання останнім диплому про закінчення навчального закладу. Однак фактично ОСОБА_6 на час видачі ОСОБА_4 зворотного талону до направлення на роботу №42 до ОСББ «1-24» працевлаштований не був і у ОСОБА_4 не було наміру приймати його на роботу.

27.03.2018 року між прокурором Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваною ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.469,472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, яка 05.04.2018 року була змінена в частині призначення покарання.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст.366 ч.1 КК України, обвинувачена у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачена ОСОБА_4 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст.366 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 510 гривень, з застосуванням ст.69 КК України, без визначення додаткового покарання передбаченого у санкції ч.1 ст.366 КК України, як обов`язкового.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 .

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів за певних умов, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачена беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе винуватою, згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, потерпілих від злочину немає.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання підсудної ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину вперше, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин передбачений ст.366 ч.1 КК України складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, за якою належить призначити їй узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі - 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень.

За наявності сукупності зазначених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого підсудною злочину, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу винної, ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення і її відношення до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до неї ст.69 КК України і не призначати додаткове покарання передбачене у санкції ч.1 ст.366 КК України, як обов`язкове, тобто без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.124,314,373-376,473-475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 05.04.2018 року, укладену між прокурором Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.366 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в сумі 510 (п`ятсот десять) гривень, з застосуванням ст.69 КК України, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 - не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1