Дата документу Справа № 334/3522/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1439/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/3522/17 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

29.05.2017 року приблизно о 01 год. 40 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись біля торгівельного кіоску №547, який належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_8 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження вікна, проник до цього приміщення, звідки намагався таємно викрасти майно, яке належало ОСОБА_8 на загальну суму 3558,05 грн.

Крім того, взяв з коробки, яка знаходилась у цьому кіоску, грошові кошти у сумі 501 грн. та поклав до кишені власного спортивного светра.

Свій злочинний намір не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий співробітниками Дніпровського МВ УПО в Запорізькій області у приміщенні вказаного кіоску.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про зарахування строку попереднього ув`язнення та про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає судове рішення занадто суворим, також вказує на те, що суддя не роз`яснила йому всієї суті ст. 349 КПК. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечили проти скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК.

Відповідно до ст. 349 КПК суд має право визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі. При цьому, як передбачено частиною третьою вказаної норми, суд має можливість за відсутності заперечень учасників судового провадження визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніхто не оспорює. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів справи, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора про скорочений порядок дослідження доказів.

Обвинувачений надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював обставин його вчинення, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК, заявивши що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.

Вищезазначене підтверджується як журналом судового засідання від 21 червня 2017 року (а.п. 41), так і технічним носієм інформації на якому зафіксовано судовий процес у суді першої інстанції (а.п. 45).

За таких обставин, підстав вважати, що суд розглянув справу з порушенням вимог кримінального процесуального закону, як про це йдеться у апеляційній скарзі, немає.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районним судом було враховано, що останній щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцію ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення ОСОБА_7 остаточно призначеного районним судом покарання, оскільки ОСОБА_7 , будучи судимим за скоєння злочинів в тому числі й проти власності, судимість за вчинення цих злочинів не знято і не погашено, нові крадіжки вчинив через 5 місяців після останнього свого звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду, що свідчить про стійку схильність ОСОБА_7 до скоєння ним умисних корисливих злочинів. Перебування обвинуваченого в місцях позбавлення волі за попередніми вироками не змогло в повній мірі сприяти виправленню ОСОБА_7 , а тому призначене покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не убачає. Відтоді вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4