Ухвала

Іменем України
2 квітня 2018 р.

м. Київ
Справа № 336/1719/17
Провадження № 51-4424 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року щодо нього,

в с т а н о в и в:
вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 4 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення експертизи в кримінальному проваджені в сумі 4761,60 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 04 січня 2017 року, приблизно о 13-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 під час раптово виниклого словесного конфлікту, використовуючи ніж, який утримував у правій руці, наніс ОСОБА_5 один удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпечності для життя, від якого потерпілий ОСОБА_5 помер.
Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він оскаржує судові рішення щодо нього у зв`язку з неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить змінити судові рішення щодо нього в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, тобто застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України. Так, засуджений посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанції врахували не всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме його позитивну характеристику з місця проживання та те, що він сам визвав швидку допомогу після скоєння злочину.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі засудженим не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_4 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення врахував дані про особу винного, який не судимий, на обліку в ЗОНД не перебуває через відсутність відомостей протягом року, не перебуває на обліку в КУ «ОКПЛ» ЗОР. Крім того, суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_4 . Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Взявши до уваги все це, суд дійшов умотивованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті з реальним його відбуванням.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 ККУкраїни. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.
Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом`якшення призначеного ОСОБА_4 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого та його захисника, апеляційний суд належним чином розглянув і вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Суд апеляційної інстанції обґрунтованозазначив, що підстав для застосування ст.69 КК України та зміни призначеного покарання немає, оскільки правопорушення вчинено за обтяжуючих обставин - у стані алкогольного сп`яніння. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3