Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000058 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого Рівненським міським судом Рівненської області 18.03.2014 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року затверджено угоду про примирення від 07 квітня 2016 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000058.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання ОСОБА_7 , призначене у виді штрафу за цим вироком, та покарання, призначене йому за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18.03.2014, вирішено виконувати самостійно.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 , будучи раніше судимим Рівненським міським судом Рівненської області 18.03.2014 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став, та до погашення чи зняття судимості у встановленому законом порядку, повторно вчинив умисний злочин при наступних обставинах.

Повторно, 10.02.2016 року близько 20-ої год ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись в приміщенні гаража, який належить ОСОБА_9 , та розташований в АДРЕСА_2 , будучи у дружніх відносинах з останнім, зловживаючи довірою, шляхом добровільної передачі ОСОБА_9 , заволодів дисковою пилою марки «Інтерскол» ДП-190/1600М вартістю 1537 грн, що належала на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому майнової шкоди на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, вчинене повторно.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. В порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді сукупності покарань за попереднім вироком від 18 березня 2014 у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та покарання за новим вироком від 08 червня 2016 року у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Оскільки укладеною угодою про примирення не передбачено призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, затвердження судом вказаної угоди у цьому провадженні виключалося. Просить вирок Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_6 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Обов`язковою умовою законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінально-процесуального законодавства в процесі судового розгляду. Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Істотними порушеннями кримінального процесуального закону вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження й ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, то, на думку колегії суддів, вони є слушними.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Згідно ст.475 КПК України передбачено, що вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків.

Пунктами 15, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» також передбачено обов`язок суду перевіряти угоду на відповідність вимогам КПК України і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням, наявність підстав для відмови в її затвердженні згідно ч.7 ст.474 КПК України). Суд ухвалює вирок, яким затверджує угоду, якщо переконався в тому, що угоду може бути затверджено.

Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ст.72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Разом з тим, вироком Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2016 було затверджено угоду про примирення від 07 квітня 2016 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000058 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України.

На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене у виді штрафу за вироком Острозького районного суду від 08 червня 2016 року та покарання, призначене за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2014 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, вирішено виконувати самостійно.

З матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено під час іспитового строку за попереднім вироком кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Однак, в порушення вищенаведених вимог кримінального закону, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді сукупності покарань за попереднім вироком Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки, та покарання за новим вироком Острозького районного суду від 08 червня 2016 року у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Оскільки укладеною угодою про примирення не передбачено призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, то затвердження судом вказаної угоди у даному кримінальному провадженні виключалося, так як не передбачено чинним КПК України.

На думку колегії суддів, Острозький районний суд належним чином не перевіривши угоду у вказаному кримінальному провадженні на предмет відповідності вимогам закону, та затвердивши угоду про примирення, допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно положень статей 412, 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження з дотриманням положень КПК України щодо затвердження угоди про примирення, положень КК України щодо призначення покарання при сукупності вироків, з врахуванням правових позицій Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визначених у відповідних постановах пленумів, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 415, 418, 419, 474 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_2