АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1576/17 Справа № 201/4849/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000939 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року з покаранням, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню в розмірі 880 грн. 40 коп.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за наступних обставин.

10 березня 2017 року о 09-00 год. ОСОБА_6 , знаходячись поблизу 2 під`їзду

будинку № 2А по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпро, побачив на землі медичний шприц об`ємом 20 мл, заповнений рідиною коричневого кольору до позначки 16 мл. Після чого ОСОБА_6 , розуміючи, що знайдений ним засіб є наркотичним засобом опій ацетильований, реалізуючи свій злочинний умисе,л спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, вчиняючи злочин повторно без мети збуту, ОСОБА_6 залишив зберігати при собі вищевказаний медичний шприц, в якому знаходився наркотичний засіб опій ацетильований, пересуваючись пішим ходом вулицями м. Дніпро.
Таким чином, ОСОБА_6 незаконно придбав та став зберігати при собі, вчиняючи злочин повторно, для особистого вживання без мети збуту наркотичний засіб, обіг якого заборонений опій ацетильований.
10 березня 2017 року в період часу з 17.03. год. до 17.25. год., перебуваючи біля 3-гокорпусу будинку № 169 по пр. Гагаріна у м. Дніпро, ОСОБА_6 добровільно надав працівникам поліції Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, медичний шприц об`ємом 20 мл, заповнений рідиною коричневого кольору до позначки 16 мл, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якої в перерахунку на висушену речовину становить 0,8381 г.
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати положення ст.75 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано перебування останнього на обліку в наркологічному диспансері, тобто перебування під наглядом лікарів наркологів, що перевіряють на наявність опіоїдів.
Також обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу, що в останнього на утриманні перебуває малолітня дитина.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання - застосувати положення ст.75 КК України, прокурора ОСОБА_7 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються.

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Як вбачається з апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.309 КК України не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзіпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога перебуває на обліку з 13 травня 2014 року, раніше судимий і вчинив новий злочин під час іспитового строку, має на утриманні неповнолітню дитину, являється інвалідом 3-ої групи та обставиною, що пом`якшує покарання, судом 1 інстанції визнано щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України, - не виявлено.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, не можливо без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, та застосував положення статті 71 КК України, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час

відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».
Доводиобвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі про неналежне врахування судом всіх наявних пом`якшуючих його покарання обставин, а саме перебування на лікуванні з приводу наркологічної залежності та наявності на утриманні малолітньої дитини є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно вироку суду, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом враховано перебування останнього на обліку у лікаря-нарколога з 13 травня 2014 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності» та наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 неповнолітньої дитини, що він є інвалідом 3-ої групи та характеризується посередньо.

Тому обставини, що характеризують особу обвинуваченого були ретельно досліджені та взяті до уваги судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість застосування щодо нього при призначенні покарання положення ст.75 КК України є не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч.2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_6 раніше судимий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 19 лютого 2016 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Інкримінований злочин по даному кримінальному провадженню ОСОБА_6 вчинив 10 березня 2017 року, в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.75 КК України або можливості перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та бере до уваги необхідність призначення покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, оскільки злочин вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до зміни чи скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено та в апеляційній скарзі обвинуваченого не заявлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4