Провадження № 1-кс/761/366/2018
У Х В А Л А
Іменем України
05 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання заступника начальника СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012362 від 20.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :
21 грудня 2017 року в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012362 від 20.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012362 від 20.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 лютого 2008 року невстановлена слідством особа, перебуваючи в невстановленому слідством місці підробила заповіт від імені ОСОБА_6 в результаті чого незаконно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .

На даний час згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_5 . Підстава виникнення права власності договір дарування квартири.

Квартира АДРЕСА_1 одержана внаслідок вчинення злочину та згідно ч. 1 ст. 98 КПК вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій тобто є предметом злочину і тому під час досудового розслідування визнана речовим доказом.

Зважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням на нього під час проведення розслідування, необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження - арешт майна, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Тобто, в даному випадку, враховуючи обставини справи, є ризик відчуження квартири АДРЕСА_1 , а відтак і ризик неможливості у подальшому дотримання та забезпечення законних прав потерпілого ОСОБА_7 та інших осіб.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, як арешт, так, як в разі не накладення арешту на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 вони можуть бути відчужені третіми особами за підробленими документами всупереч волі власника. Крім того, на даний час необхідно встановити законність переходу права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та від останньої до її сина ОСОБА_5 .

Накладення арешту на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 дозволить виконати завдання досудового слідства направлені на всебічне, об`єктивне та неупереджене розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому, просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт майна щодо змісту відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з витягу з кримінального провадження №0012362, до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Дані матеріалів клопотання свідчать про те, що об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), а саме квартира АДРЕСА_1 , зазначена у клопотанні слідчого, та на яку останній просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012362 від 20.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а тому відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КК України.

Крім того, заступником начальника СВ ВП № 3 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 19.12.2017 року винесено постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, якою у кримінальному провадженні №0012362 від 20.10.2017 року квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом, та в якій зафіксовано про набуття згаданим майном статусу речового доказу і мотиви з яких слідчий дійшов до такої думки. Переконливі докази таким висновкам слідчого, містяться в матеріалах кримінального провадження, а тому слідчий суддя з цими висновками погоджується.

Також, матеріалами клопотання підтверджується, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України було вчинено, а зазначений вище об`єкт нерухомого майна має значення речового доказу для доведення обставин, що підлягають доказуванню в межах кримінального провадження №0012362, у зв`язку з чим, клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Клопотання заступника начальника СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012362 від 20.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на заступника начальника СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя