Справа № 492/766/16-к
ВИРОК

Іменем України
12 грудня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нові Каплани Арцизького району Одеської області, громадянина України, болгарина, з неповною середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні 4-ох малолітніх дітей, не працюючого, який проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:
27 лютого 2016 року приблизно о 17 годині, більш точний час встановити не представилося можливим, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні магазину «Кісєлар», що розташований за адресою: Одеська область Арцизький район с. Нові Каплани вул. Леніна буд. №141, умисно наніс один удар своєю головою по голові потерпілого ОСОБА_5 , в результаті якого у останнього утворилися тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми, струсу головного мозку, садна на переніссі, смугасті садна вище внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги, садно над носо губним трикутником, дані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 68 від 25.04.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які привели до короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, з невстановленого під час судового розгляду часу, ОСОБА_4 , умисно, незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , сипучу речовину зовні схожу на порох до моменту її виявлення та вилучення 16.03.2016 року працівниками Арцизького ВП ГУНП в Одеській області в ході проведення обшуку, яка згідно висновку комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року являється нітроцелюлозним порохом загальною масою 377 грами та являється вибуховою речовиною метальної дії. Наданий на дослідження нітроцелюлозний порох виготовлено промисловим способом та він є придатним до вибухового перетворення горіння в повному обсязі без доступу кисню повітря.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 27 лютого 2016 року він дійсно посварився з потерпілим в приміщенні магазину «Кісєлар». Під час сварки він потягнув сидячого потерпілого на себе тоді вони ударилися головами, але умисного удару потерпілому він не завдавав, тому тілесні ушкодження утворились під час такого удару випадково. Після цього він одразу вибачився перед потерпілим як в приміщенні магазину так і на вулиці біля магазину.

За другим епізодом обвинувачення ОСОБА_4 пояснив, що під час проведення обшуку за місцем його проживання дійсно було знайдено порох, але цей порох належить або його померлому батьку, або його брату та він про нього не знав, оскільки не проживав у тій кімнаті, де знайшли порох. В цьому будинку він проживає постійно з дня смерті батька, більш одного року, користується ним.

Однак, не зважаючи на невизнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені в судовому засіданні.

За першим епізодом умисного завдання легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.
Так, потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що він у лютому 2016 року зайшов у магазин «Кісєлар» випити кави. Там він зустрів ОСОБА_4 , з яким зав`язалася сварка з приводу використання земельної ділянки. Під час конфлікту він сидів на стільці, а ОСОБА_4 підійшов до нього, схопив за куртку та потягнув на себе і ударив його своєю головою в ніс, від чого у нього утворилися тілесні ушкодження, з приводжу яких від проходив лікування в Арцизькій ЦРЛ. Після того як ОСОБА_4 його вдарив, вже на вулиці, коли потерпілий хотів поїхати, обвинувачений вибачився перед ним.

Свідок ОСОБА_7 дав суду показання про те, що у лютому 2016 року він зайшов до магазину «Кісєлар», що купити продукти та бачив сварку між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які з`ясовували стосунки з приводу землі. Сварку почав ОСОБА_4 , який також в ході сварки підійшов до ОСОБА_5 , який сидів, та вдарив останнього по голові своєю головою. Але це на його думку не було бійкою, оскільки якщо ОСОБА_4 хотів, то вдарив би потерпілого одразу.

Згідно висновку експерта № 68 від 28.04.2016 року на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_5 , даних медичної документації потерпілого, у останнього виявлено тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку; садно на переніссі; смугасті садна вище внутрішнього кінця надбрівної дуги; садно над носо-губним трикутником. Наявні тілесні пошкодження бути заподіяні в результаті дії тупого предмета, можливо при механізмі вказаному постраждалим, тобто при ударі головою. Дані пошкодження, як по одинці, так сукупності, не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів і не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відносяться категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які привели до короткочасного розладу здоров`я.

Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, можна казати, що у момент нанесення тілесних ушкоджень, постраждалий був звернутий обличчям до пошкоджуючого предмету.

Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, можна казати, що мало місце не менш трьох точок прикладання травмуючої сили.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень, в результаті дії тупого предмету можливо при механізмі вказаному постраждалим, тобто при ударі головою.

Мало характерне виникнення тілесних ушкоджень, при падінні з висоти власного зросту.

Описані тілесні ушкодження були причинені не задовго до госпіталізації ОСОБА_5 у стаціонар, і тому могли утворитися в указаний в постанові час, тобто 27.02.2016 року.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі, вказаному самим ОСОБА_5 , при проведенні слідчого експерименту від 21.04.16р., тобто в результаті удару головою.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному свідком ОСОБА_8 , при проведенні слідчого експерименту від 04.03.16р., тобто в результаті удару головою.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному свідком ОСОБА_7 , при проведенні слідчого експерименту від 04.03.16р., тобто в результаті удару головою.

Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному ОСОБА_9 , при проведенні слідчого експерименту від 28.03.16р.. тобто в в результаті удару головою.

Відповісти при якому із зазначених слідчих експериментів найбільш вірогідними утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 27.02.2016 року, не має можливості, так як всі і, обвинувачений, а також постраждалий вказують один і той же механізм утворення цих ушкоджень тобто удар головою.

За протоколом проведення слідчого експерименту від 04.03.2016 року та фототаблиці до нього, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 , остання пояснила, що 27 лютого 2016 року, приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки з ОСОБА_5 наніс один удар своєю головою по голові ОСОБА_5 , від чого у ОСОБА_5 утворилися тілесні ушкодження та пішла кров. Крім того, свідок вказала яким чином ОСОБА_4 наносив удар потерпілому (а.с. 158 162).

В ході слідчого експерименту згідно протоколу від 04.03.2016 року та фототаблиці ілюстрацій до нього свідок ОСОБА_7 детально розповів про обставини сварки ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та показав як обвинувачений наносив потерпілому удар, а також їх положення один до одного під час нанесення удару (а.с. 163 168).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2016 року свідок ОСОБА_7 впізнав особу, яка зображена на знимку № 2, як особу на ім`я ОСОБА_10 , з яким у ОСОБА_4 27.02.2016 року виник конфлікт в одному із магазинів в с. Нові Каплани (а.с. 169 170).

В ході слідчого експерименту згідно протоколу від 28.03.2016 року та фототаблиці ілюстрацій до нього ОСОБА_4 розповів про обставини сварки ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та показав як наносив потерпілому удар, а також їх положення один до одного під час нанесення удару. При цьому ОСОБА_4 пояснив, що удар він наніс потерпілому випадково, коли він смикнув потерпілого за куртку до себе (а.с. 171 175).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 21.04.2016 року та фототаблиці до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_5 , видно, що останній розповів про обставини сварки з ОСОБА_4 та показав як останній наносив йому удар, а також їх положення один до одного під час нанесення удару (а.с. 176 180).

Згідно довідки Арцизької ЦРЛ № 01-10/276 від 31.03.2016 року ОСОБА_5 27 лютого 2016 року госпіталізований до травматологічного відділення де перебував на лікування до 16 березня 2016 року (а.с. 181).

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , даним ним у судовому засіданні про відсутність у нього умислу завдавати тілесних ушкоджень потерпілому. Такі показання обвинуваченого повністю були спростовані сукупністю вищевикладених доказів, які здобуті у відповідності з нормами КПК України.

Так, показання обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність умислу на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, були спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що в ході сварки ОСОБА_4 наніс йому удар у голову своєю головою, коли потерпілий сидів на стільці та частковими показанням самого обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що 27 лютого 2016 року в магазині «Кісєлар» він дійсно посварився з потерпілим та в ході сварки схопив його за куртку та потягнув на себе, в результаті чого наніс удар своєю головою по голові потерпілого. Показаннями безпосереднього очевидця бійки свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що бачив сварку між ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , які з`ясовували стосунки з приводу землі. Сварку почав ОСОБА_4 , який також в ході сварки підійшов до ОСОБА_5 , який сидів, та вдарив останнього по голові своєю головою. Крім того, позиція обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він потерпілому тілесні ушкодження завдав не навмисно, спростовані письмовими доказами по справі, зокрема висновком експерта № 68 від 28.04.2016 року, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_5 , даних медичної документації потерпілого, у останнього виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку; садно на переніссі; смугасті садна вище внутрішнього кінця надбрівної дуги; садно над носо-губним трикутником. Наявні тілесні пошкодження бути заподіяні в результаті дії тупого предмета, можливо при механізмі вказаному постраждалим, тобто при ударі головою. Дані пошкодження, як по одинці, так сукупності, не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів і не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995р.) відносяться категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які привели до короткочасного розладу здоров`я. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, можна казати, що у момент нанесення тілесних ушкоджень, постраждалий був звернутий обличчям до пошкоджуючого предмету. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, можна казати, що мало місце не менш трьох точок прикладання травмуючої сили. Не виключається виникнення тілесних ушкоджень, в результаті дії тупого предмету можливо при механізмі вказаному постраждалим, тобто при ударі головою. Мало характерне виникнення тілесних ушкоджень, при падінні з висоти власного зросту. Описані тілесні ушкодження були причинені не задовго до госпіталізації ОСОБА_5 у стаціонар, і тому могли утворитися в указаний в постанові час, тобто 27.02.2016 року. Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі, вказаному самим ОСОБА_5 , при проведенні слідчого експерименту від 21.04.16р., тобто в результаті удару головою. Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному свідком ОСОБА_8 , при проведенні слідчого експерименту від 04.03.16р., тобто в результаті удару головою. Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному свідком ОСОБА_7 , при проведенні слідчого експерименту від 04.03.16р., тобто в результаті удару головою. Не виключається виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , при механізмі вказаному ОСОБА_9 , при проведенні слідчого експерименту від 28.03.16р.. тобто в результаті удару головою. Показання обвинуваченого ОСОБА_4 також спростовані довідкою Арцизької ЦРЛ № 01-10/276 від 31.03.2016 року про те, що ОСОБА_5 з приводу отриманих травм перебував на лікуванні з 27 лютого по 16 березня 2016 року (а.с. 181) та протоколами слідчого експерименту з фото таблицями ілюстрацій до них від 04.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , від 04.03.2016 року за участю свідка ОСОБА_7 , від 28.03.2016 року за участю ОСОБА_4 , від 21.04.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , згідно яких усі згадані учасники вказували на один і той же механізм завдання тілесних ушкоджень.

Суд також звертає увагу, що злочин, який ставить в провину обвинуваченому ОСОБА_4 характеризується прямим або непрямим умислом. Отже, з урахуванням позиції обвинуваченого та встановлених обставин, досліджених доказів, суд приходить до висновку, протиправні дії ОСОБА_4 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки обвинувачений в ході сварки схопивши потерпілого за куртку та потягнувши його на себе, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки (завдання тілесних ушкоджень) і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

Не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння ОСОБА_4 умисно легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_12 .

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Таким чином, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд в силу положень ч. 4 ст. 97 КПК України не визнає доказами і не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які допитані судом за клопотанням сторони захисту, оскільки ці свідки не були безпосередніми очевидцями сварки та бійки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони давали показання з чужих слів, а сторона обвинувачення заперечувала та не погодилась визнати ці показання доказами.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Згідно вимог ч. 1 ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. А ч. 5 ст. 95 КПК України визначає, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом вищевказані свідки очевидцями подій не були, а отже їх показання будь-якого істотного впливу на прийняття судом рішення не мають.

З огляду на те, що потерпілий ОСОБА_6 не був безпосереднім очевидцем завдання обвинуваченим потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а лише дав суду пояснення про те, що є власником магазину, в якому відбулася подія та за його вказівкою о 18:00 годині магазин закрили, суд не приймає його показання, тому що вони будь-якого істотного впливу на прийняття судом рішення не мають та не можуть бути поставлені в основу обвинувального вироку.

Адвокатом обвинуваченого заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 68 від 28.04.2016 року судово-медичної експертизи постраждалого ОСОБА_5 з огляду на те, що висновок експерта зроблений на підставі акта № 38 судово-медичного обстеження постраждалого, але цього акту прокурором суду не надано, що ставить під сумнів законність проведеної експертизи. А в судових дебатах адвокат заявив, що прокурором не надано доказів законності отриманні експертом медичної документації ОСОБА_5 , зокрема відсутній дозвіл слідчому на тимчасовий доступ до такої медичної документації.

Але суд не погоджується з такими доводами захисника з огляду на наступне.

Так, в розумінні ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Глава 4 КПК України не містить обов`язковості щодо підтвердження висновків експертів будь-якими іншими документами або актами.

Разом із тим, ч. 1 ст. 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів (ч. 3 ст. 93 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Стороною захисту кримінальному провадженні ні в ході проведення досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження в суді, не ставилися під сумнів зазначений висновок судово-медичної експертизи, також не заявлялося будь-яких клопотань про виклик експерта для надання пояснень або призначення повторної експертизи, а суд з огляду на принцип диспозитивності судового розгляду не вправі призначати таку експертизу, він лише надає таким висновкам оцінку при ухваленні судового рішення. Крім того, стороною захисту також не ставився під сумнів факт завдання потерпілому тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_4 як при досудовому розслідуванні, так і в ході судового розгляду, не заперечував факт завдання таких ушкоджень ОСОБА_5 .

Суд також не приймає до уваги доводи адвоката, що висновок експерта зроблений на підставі медичної документації, на доступ до якої не було отримано слідчим, адже за переконанням суду таку медичну документацію, зокрема історію хвороби, епікриз тощо, міг надати експерту сам постраждалий.

Суд також вважає безпідставними та необґрунтованими доводи сторони захисту останнім не було надано в порядку ст. 290 КПК України доступу до медичної документації потерпілого, оскільки ці документи не є матеріалами кримінального провадження та кримінальний процесуальний закон не зобов`язує слідчого надавати доступ стороні захисту такі матеріали, а сторона захисту, в свою чергу не використала свого права на ознайомлення з такими матеріалами за її клопотанням.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для визнання зазначеного висновку експерта недопустимим доказом.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України суд виходить з наступного.
Кримінальне покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення настає в разі носіння, зберігання, придбання, передачі чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п.п. 6, 11 Постанови від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» до вибухових речовин належать порох, динаміт, тротил, нітрогліцерин та інші хімічні речовини, їх сполуки або суміші, здатні вибухнути без доступу кисню; під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявивши про те, що не визнає своєї вини в інкримінованому йому злочинному діянні, пояснив суду, що під час проведення обшуку за місцем його проживання дійсно було знайдено порох, але цей порох належить або його померлому батьку, або його брату та він про нього не знав, оскільки не проживав у тій кімнаті, де знайшли порох. В цьому будинку він проживає постійно з дня смерті батька, більш одного року, користується ним.

Однак, такі показання обвинуваченого суд не приймає до уваги та вважає їх такими, що направлені на ухилення від покарання за скоєне, оскільки суб`єктивна сторона злочину, що ставиться в провину ОСОБА_4 характеризується умисною виною, яка передбачає, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення усвідомлювала суспільно небезпечний характер своєї дії чи бездіяльності передбачала суспільно небезпечні наслідки.

Як зазначалося вище обвинувачений знав, що в будинку, в якому він постійно проживає наявний порох, тобто свідомо міг припускати, що ця речовина є вибуховою, і вона при неконтрольованому зберіганні становитиме підвищену загрозу для суспільства, оскільки, як пояснив сам ОСОБА_4 , йому було відомо, що цей порох міг використовуватись колись його батьком або братом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 прямого умислу при зберіганні за місцем свого проживання пороху, який виразився у його бездіяльності.

Крім того, показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невизнання своєї вини спростовані дослідженими судом доказами.

Так, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 дали суду показання про те, що були присутніми при проведенні обшуку 16.03.2016 року за місцем проживання ОСОБА_4 в якості понятих. Перед проведенням обшуку слідчий оголосив ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку в присутності цивільної дружини ОСОБА_4 . Сам ОСОБА_4 підійшов пізніше. Слідчий також роз`яснив, що проведення обшуку буде зніматись на відео. Вони увесь час знаходились при проведенні обшуку, нікуди не відлучались. В їх присутності та присутності самого ОСОБА_4 під час обшуку у будинку та в гаражі працівниками поліції було знайдено банки з порохом. При цьому ОСОБА_18 пояснив, що це порох його батька.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що був учасником обшуку будинку ОСОБА_4 , та дав суду показання аналогічні показанням свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Згідно протоколу обшуку від 16.03.2016 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 11.03.2016 року та додатку до нього оптичного носія, який було досліджено судом (а.с. 189 190), в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 в одній з жилих кімнат житлового будинку знайдено одну полімерну ємність, в якій знаходилась речовина, зовні схожа на порох, а також три ємності з речовиною схожою на порох, знайдено у гаражі. Вилучені ємності слідчим поміщені до пакету експертної служби № 2204405, який опечатано в присутності учасників та понятих обшуку (а.с. 192 196).

За висновком комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року вилучена під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 16.03.2016 року та надана на дослідження в пакеті експертної служби № 2204405 сипуча речовина, яка виявлена всередині полімерних банок та металевої банки являється вибуховою речовиною нітроцелюлозним порохом масою 78, 196, 66, 37 грам та являється вибуховою речовиною метальної дії. Наданий на дослідження нітроцелюлозний порох виготовлено промисловим способом та він є придатним до вибухового перетворення горіння в повному обсязі без доступу кисню повітря. Деформовані банки, первинна упаковка повертаються ініціатору проведення дослідження упакованими в спеціальний сейф-пакет Експертної служби № 2320130 (а.с. 201 214).

З інформації Арцизького ВП ГУНП в Одеській області № 40/6321 від 09.06.2016 року видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має дозволу на зберігання, виготовлення, ремонт або збут холодної і вогнепальної зброї (а.с. 221).

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та досліджені докази суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт зберігання обвинуваченим ОСОБА_4 вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а його вина у вчиненні згаданого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом доказами.

Разом із тим, суд вважає за можливе погодитись з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_20 щодо незаконності проведення обшуку в приміщенні гаражу за місцем проживання ОСОБА_4 з огляду на таке.

Так, згідно ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

З ухвали слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 11.03.2016 року видно, що слідчим суддею надано дозвіл на обшук житлового будинку АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 189 190). З зазначеної ухвали слідчого судді не вбачається, що слідчий суддя надав слідчому/прокурору дозвіл провести обшук у гаражі за місцем проживання ОСОБА_4 , який в розумінні ч. 2 ст. 233 КПК України є іншим володінням особи та на обшук такого володіння слідчий повинен отримати окремий дозвіл слідчого судді.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Пункт перший частини другої статті 87 КПК України зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

З огляду на вказані норми, суд, визнає недопустимим доказом протокол проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , а також відеозапис, який є додатком до протоколу обшуку, в частині вилучення трьох ємностей з речовиною схожою на порох, вилучених у гаражі.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 р. викладена концепція «Плоди отруйного дерева»,сенс якої зводиться до того,що якщо джерело доказів («дерево») є недопустим,то всі докази,отримані за його допомогою(«плоди»)будуть такими ж.

Керуючись цією концепцію суд не визнає допустимим доказом і висновок комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року, але лише в частині дослідження вилучених в гаражі трьох ємностей з речовиною схожою на порох, оскільки на дослідження експерта направлена речовина схожа на порох, яка відповідно протоколу обшуку була виявлена та вилучена під час обшуку гаражу, тобто ці докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому також є недопустимими згідно ч. 5 ст. 101 КПК України (а.с. 201 214).

Крім того, з огляду на вказану позицію Європейського суду з прав людини, суд визнає також недопустимим доказом протокол огляду, згідно з яким слідчим оглянуті повернуті з дослідження банки в спеціальному сейф-пакеті Експертної служби № 2320130 (а.с. 217 220), оскільки як слідує із вказаного протоколу та інших досліджених судом письмових доказів слідчий оглянув саме дві полімерні ємності, які були вилучені при обшуку у гаражі за місцем проживання ОСОБА_4 та визнані постановою слідчого від 07.06.2016 року речовими доказами і здані на зберігання до кімнати зберігання зброї Арцизького ВП ГУНП в Одеській області.

Але зважаючи навіть на те, що протокол обшуку від 16.03.2016 року та висновок комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року визнаються судом недопустимим доказами у справі в частині виявлення та вилучення речовини, схожої на порох в приміщенні гаражу за місцем проживання ОСОБА_4 , суд звертає увагу, що за диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України кількість виявленої та вилученої вибухової речовини (пороху) не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та не виключає його протиправних дій зі зберігання такої вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Будь-яких інших суттєвих порушень норм кримінального процесуального законодавства України при зборі доказів у даному кримінальному провадженні, які б могли вплинути на визнання доказів, отриманих під час досудового розслідування, недопустимими, судом не встановлено.

Суд наголошує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Яременко проти України» від 12.09.2008 р., зазначив: «Хоча стаття 6 (Конвенції)гарантує право на справедливий судовий розгляд,вона не встановлює ніяких норм стосовно прийнятності доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 р. та у справі «Тейшейра ді Кастру проти Португалії» від 9.06.1998 р.). Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна «незаконність» і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (рішення «Хан проти Сполученого Королівства`і», «Аллан проти Сполученого Королівства»).

Тому, за відсутності розумних підстав для сумнівів у винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , за переконанням суду, сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, про те, що завдання Суду не полягає в тому, щоб принципово визначати, чи можуть бути прийнятними певні види доказів (наприклад, докази, здобуті, з точки зору національного закону, в незаконний спосіб), питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна «незаконність» і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (зокрема, «Хан проти Сполученого Королівства»). Отже, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Таким чином, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України, як зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Стороною захисту адвокатом обвинуваченого ОСОБА_4 було подано суду клопотання, в якому адвокат просив визнати недопустимим доказом протокол огляду місця події від 07.06.2016 року, згідно якого слідчим в присутності двох понятих були оглянуті повернуті з дослідження банки в спеціальному сейф-пакеті Експертної служби № 2320130, які також визнані постановою слідчого від 07.06.2016 року речовими доказами та здані на зберігання до кімнати зберігання зброї Арцизького ВП ГУНП в Одеській області (а.с. 217 220). В обґрунтування клопотання адвокатом заявлено, що назва протоколу не відповідає його вмісту, при огляді в якості понятого була присутня ОСОБА_21 , яка є технічним працівником Арцизького ВП ГУНП в Одеській області та підпорядкована керівнику цього органу, а про застосування мобільного телефону під час огляду зазначено лише у кінці протоколу.

Крім того, в судових дебатах захисник обвинуваченого зазначив про різницю у кількості порожніх ємностей, які направлялися на експертизу, повернуті експертами, оглянуті слідчим та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Але суд не бере до уваги вказані адвокатом недоліки, оскільки, як зазначалося вище, згаданий протокол огляду від 07.06.2016 року визнається судом недопустимим доказом з інших підстав.

Щодо доводів адвоката обвинуваченого про те, що показання свідків, які були присутніми понятими під час проведення обшуку не можна брати до уваги, оскільки у судовому засіданні вони пояснили, що деякі моменти обшуку вони не пам`ятають, то суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки при перегляді у судовому засіданні відеозапису ошуку, судом чітко встановлено, що при виявленні під час проведення ошуку в одній із кімнат житлового будинку ємності з речовиною, схожою на порох, поняті були присутні, будь-яких заперечень вони та інші учасники обшуку не висловлювали, а деякі моменти вони могли забути на час їх допиту у суді в силу того, що з моменту проведення обшуку до моменту їх допиту у суді пройшло більш ніж рік. такі доводи адвоката, за переконанням суду, також не спростовують інших доказів на доведення вини ОСОБА_4 .

Крім того, захисник обвинуваченого в клопотанні зазначив про недопустимість протоколу обшуку від 16.03.2016 року, протоколу огляду від 07.06.2016 року, та висновку комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року з причин не відкриття стороною обвинувачення стороні захисту чотирьох ємностей, в яких знаходився порох, внаслідок чого сторона захисту була позбавлена можливості їх оглянути, скопіювати та відобразити відповідним чином.

Проте, як встановлено судом з копії протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 13.06.2016 року, стороні захисту, як підозрюваному та і його захиснику, слідчим, який провадив досудове розслідування у кримінальному провадженні, було надано доступ до матеріалів кримінального провадження, про що свідчать підписи ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_20 у вказаному протоколі. Разом із тим, сторона захисту в цей момент не заявляла про будь-які порушення або те, що їм було надано не усі матеріали досудового розслідування, а адвокат зазначив лише про те, що ним буде подано клопотання про виконання слідчих дій (а.с. 291 292).

Крім того, з частини 2 статті 303 КПК України слідує, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, крім визначених частиною першою вказаної статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

В підготовчому судовому засіданні сторона захисту не оскаржувала дії/бездіяльність слідчого щодо відкриття не усіх матеріалів кримінального провадження, не надання їх для огляду, перешкоджанні в їх копіюванні тощо, а тому, суд вважає, що сторона захисту втратила своє право на оскарження дії/бездіяльність слідчого щодо відкриття не усіх матеріалів кримінального провадження.

Більш того, суд звертає увагу, що за протоколом огляду від 07.06.2016 року, допустимість якого оспорюється захисником, слідчий провів даний огляд з метою виявлення дати випуску ємностей, а ці ємності, як слідує з висновку комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року, повернуті експертною установою порожніми, оскільки наданий на дослідження порох знищено при експериментальному досліджені шляхом його підриву (а.с. 201 214). Зазначене, і це є очевидним, виключало можливість слідчого надати адвокату та його підзахисному для огляду ємності з порохом, вилученим у ОСОБА_4 за місцем його проживання, тому доводи адвоката суд вважає надуманими та неспроможними. Вони також не спростовують інші докази, що здобуті на підтвердження вини ОСОБА_4 .

Під час судових дебатів захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_20 посилаючись на недопустимість я к доказу протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 просив визнати недопустимим доказом відеозапис до протоколу обшуку, який був досліджений судом під час судового розгляду, з посиланням на те, що дані докази отримані з грубим порушенням процесуального законодавства, з огляду на те, що під час обшуку крім його учасників були присутніми інші працівники Арцизького ВП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України підставою ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

З наведеного слідує, що виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тобто, дослідженим обставинам має бути надана належна правова оцінка та забезпечено прийняття законного та неупередженого рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд раніше зазначав, що у рішенні Європейського суду з прав людини «Хан проти Сполученого Королівства» Європейський Суд зазначив, що він, у принципі, не повинен визначати, чи можуть бути прийнятними певні докази як, наприклад, докази, отримані в незаконний спосіб, або взагалі, чи був винуватим заявник. Крім того, Суд нагадав попередню судову практику застосування Конвенції, яка, у принципі і теоретично, не виключає можливості оголошення прийнятним отриманий у незаконний спосіб доказ.

Що стосується того, чи був взагалі справедливим судовий розгляд, якщо брати до уваги всі обставини справи, включаючи спосіб отримання доказу, Суд зазначив, що запис розмови заявника не був незаконним у тому сенсі, що він суперечив внутрішньому кримінальному законодавству, навіть якщо цей доказ було отримано з порушенням статті 8 Конвенції. Суд також вважає, що оспорюваний у даній справі матеріал був, фактично, єдиним доказом проти заявника. Проте, коли немає ризику, як у даному випадку, ненадійності запису, потреба в додаткових доказах відповідно зменшується. Повертаючись до головного питання, чи був судовий розгляд взагалі справедливим, Суд зазначив, що у заявника було достатньо можливості оспорити як автентичність запису, так і спосіб його використання. Заявник не оспорював автентичності запису, але оспорив його використання в суді першої інстанції, а потім в апеляційному суді та палаті лордів. На кожному рівні юрисдикції національні суди давали свою оцінку тому, як оголошення доказів прийнятними вплинуло на справедливість судового розгляду, та обговорювали, крім іншого, незаконність стеження.

Так, стороною захисту кримінальному провадженні ні в ході проведення досудового розслідування, ні під час розгляду кримінального провадження в суді, не ставилася під сумнів достовірність відеозапису обшуку, диск з записом якого було додано до матеріалів кримінального провадження, також не оспорювалася автентичність зазначеного відеозапису. Крім того, стороною захисту також не ставилася під сумнів наявність у будинку обвинуваченого знайденого працівниками поліції пороху. Обвинувачений ОСОБА_4 як при досудовому розслідування, так і в ході судового розгляду, не заперечував факт наявності за місцем його проживання пороху, який зберігався у знайдений ємностях, зокрема обставини, які були зафіксовані на відеокамеру під час обшуку. Сторона на дотримання принципу диспозитивності кримінального процесу, та на підтвердження своїх доводів, не надала суду доказів присутності під час обшуку сторонніх осіб крім його учасників, тому суд не приймає такі доводи сторони захисту.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для визнання зазначених вище доказів недопустимими.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив невеликої тяжкості та тяжкий злочини.

ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 зі співмешканкою та чотирма малолітніми дітьми, і за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 234 340). Не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога (а.с. 233). Раніш судимий, але в силу положень ст. 89 КК України,вважається таким, що судимостей не має (а.с. 227 232).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 та обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом встановлено не було.

Судом не визнається обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, яка зазначена прокурором при формулюванні обвинувачення, оскільки така обставина не знайшла свого підтвердження у суді та не підтверджена відповідними доказами. Більш того, сам прокурор як у зміненому обвинуваченні так і у судових дебатах зазначив про відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Судом також враховуються дані досудової доповіді, наданої органом пробації, відповідно до яких ОСОБА_4 є спокійною, врівноваженою людиною, асоціальних зв`язків не має, його виправлення можливе без ізоляції суспільства (а.с. 152 153).

Крім того судом враховується, що потерпілі в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру не заявляли.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що винному ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у вигляді позбавлення волі, визначивши остаточний його строк у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з застосуванням принципу повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, враховуючи зазначені обставини у справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування покарання з випробуванням. В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Суд також вважає за необхідне в силу ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню у розмірі 4 402 гривень 00 копійок.
Питання про речові докази у даному кримінальному провадженні підлягає вирішенню у відповідності до ч.5, п. 4 ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме: експертний пакет № 3138394, з 4 порожніми ємностями (банками), в яких перебувала речовина, яка за висновком комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року є вибуховою речовиною метальної дії нітроцелюлозним порохом, які зберігаються у кімнаті зберігання зброї Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, слід знищити.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених:

- ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік;

- ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк на один рік шість місяців, який обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 12 грудня 2017 року.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню у розмірі 4 402,00 грн. (чотири тисячі чотириста дві гривні 00 коп.).
Речові докази у даному кримінальному провадженні: експертний пакет № 3138394, з 4 порожніми ємностями (банками), в яких перебувала речовина, яка за висновком комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 2В/377Х від 10.05.2016 року є вибуховою речовиною метальної дії нітроцелюлозним порохом, які зберігаються у кімнаті зберігання зброї Арцизького ВП ГУНП в Одеській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_1

Одеської області