Провадження № 1-кп/344/679/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретаря с/з - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

представників потерпілого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000096 від 21 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

З прокуратури Івано-Франківської області до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт з додатками про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги Кримінального процесуального кодексу України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечив проти призначення розгляду справи по суті, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і містить істотні порушення, що свідчить про неповноту досудового розслідування, а поверхневий виклад обставин справи істотно порушує право обвинуваченого на захист. Тому, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України просить повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Обвинувачений підтримав свого захисника та просив провернути обвинувальний акт прокурору.

Представники потерпілого зазначили, що є всі підстави для призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 110 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно пункту 5 частини другої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною першою статті 91 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, що мають значення та підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вказані вимоги закону кореспондуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справи «Ващенко проти України», «Абрамян проти Росії», «Маттоціа проти Італії».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положеннями пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей частини 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Судом встановлено, що органом досудового слідства 17 жовтня 2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та супроводжувалися насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Проте, в обвинувальному акті зазначається в якості кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , окрім вищенаведених, також застосування спеціальних засобів.

Таким чином, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 не містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні у відповідності до частини першої статті 91 Кримінального процесуального кодексу України, що суперечить пункту 5 частини другої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України та практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому, формулювання обвинувачення, окрім зазначення статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , обов`язково має містити зазначення способу вчинення в частині такої кваліфікуючої ознаки як застосування спеціальних засобів, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Отже, фактичні обставини кримінального правопорушення в частині застосування спеціальних засобів жодним чином не зазначені в обвинувальному акті, що суттєво суперечить вказаній правовій кваліфікації.

Такі суперечності є істотними у розумінні практики Європейського Суду з прав людини та кримінального процесуального законодавства України, оскільки виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення, що є неконкретним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , про які він повинен бути обізнаний та обрати позицію захисту.

Невизначеність правової кваліфікації не лише є порушенням статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, але і порушує право на захист, оскільки невизначеність обвинувачення перешкоджає реалізації, передбаченого пунктом 1 частини третьої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Крім цього, згідно частини другої статті 109 Кримінального процесуального кодексу України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до пунктів 20-21 Реєстру матеріалів досудового розслідування, по справі було проведено судово-медичну експертизу, долучено до матеріалів кримінального провадження висновок експерта № 414 від 11 липня 2017 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та висновок експерта № 413 від 19 серпня 2017 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 .

В обвинувальному акті вказано, що потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, що у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 413 від 09 серпня 2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень.

Тобто, кваліфікуючи дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України, орган досудового слідства послався на висновок експерта № 413 від 09 серпня 2017 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , а згідно Реєстру матеріалів досудового розслідування такого висновку експерта матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування всупереч вимогам пункту 1 частини другої статті 109 Кримінального процесуального кодексу України не в повному обсязі зазначені відомості та процесуальні дії, проведені в ході досудового розслідування, а саме, відсутня інформація про час проведення відповідних процесуальних дій: пункт 50 час ознайомлення адвоката ОСОБА_10 з матеріалами провадження, пункт 78 час ознайомлення сторін з матеріалами провадження.

Зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Враховуючи вищенаведене, вказані порушення позбавляють суд можливості призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.

Статтею 314 Кримінального процесуального кодексу України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та несуттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті.

Статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, а статтею 109 перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування.

Главою 28 Кримінального процесуального кодексу України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які не відповідають вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення невідповідності обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України, є повернення обвинувального акту прокурору.

За правилами пункту 3 частини третьої статі 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Оскільки у даному випадку обвинувальний акт не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, його слід повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт.

На підставі наведеного, керуючись статями 291, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000096 від 21 червня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України, - повернути прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1