Постанова
Іменем України

22 березня 2018 року
м. Київ
справа № 521/11356/17
провадження № 51-672 км 17
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002668 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який народився в м. Донецьку, без реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2017 року та вирок Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_6 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року за період з 8 квітня 2017 року по 14 червня 2017 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі; за період з 30 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2017 року виправлено описку у вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 , замінено у мотивувальній та резолютивній частинах слова і цифри «ст. 70 КК України за сукупністю злочинів словами і цифрами «ст. 71 КК України за сукупністю вироків» та викладено абзац 2 резолютивної частини в наступній редакції: «На підставі ст. 71 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року, до покарання призначеного цим вироком, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі».
Вироком Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині призначеного покарання та постановлено в цій частині новий вирок, яким ухвалено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_6 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 30 червня 2017 року, приблизно в 00 год. 20 хв., перебуваючи біля зупинки "Красний Хрест" по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі, повторно, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, повалив ОСОБА_8 на землю та відкрито заволодів її мобільним телефоном "Lenovo" вартістю 3000 гривень, чим завдав останній майнову шкоду на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ставить питання про зміну постановлених судових рішень та призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що суд призначив його підзахисному суворе покарання, не врахував визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення телефону потерпілій. Зазначає, що апеляційний суд незаконно відмовив у застосуванні ст. 69 КК України, оскільки є більше двох пом`якшуючих обставин. Наголошує, що неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки на його думку один день попереднього ув`язнення мав би рахуватися також і з 30 червня 2017 року до 7 грудня 2017 року.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, захисником у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, яке, на думку захисника, є суворим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Зазначених вимог закону суд дотримався.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд врахував, що він вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працює, не має постійного місця проживання.
Взято судом до уваги, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вибачення перед потерпілою, та не встановлено тих, що його обтяжують.
З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі й тих, на які посилається захисник у скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Також, з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив даний злочин в період іспитового строку, встановленого вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2017 року, то йому правильно визначене остаточне покарання відповідно до ст. 71 КК України.
Рішення про призначення ОСОБА_6 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.
Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі.
Доводи захисника про суворість призначеного покарання, які аналогічні доводам його апеляції, належно перевірені апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, вирок суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується доводів захисника про неправильне застосування кримінального закону, а саме ч. 5 ст. 72 КК України, то колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у такий редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».
З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому злочин 30 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року, а тому суд правильно застосував вимоги ст. 72 КК України, зарахувавши попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436, КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення»КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів

ухвалила:
вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 8 вересня 2017 року та вирок Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9