Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із процесуальним керівником прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про арешт на вилучені в ході ОМП від 13.07.2017 року пакет білого кольору, в якому знаходились чотири різні за розмірами поліетиленові пакети з вмістом каміння темно коричневого та жовтого кольорів, ззовні схожого на бурштин-сирець, який поміщений в спеціальний пакет НПУ ГСУ № 4229655.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який її підтримав, пояснення слідчого, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
В статті 170 ч.ч. 2-6 КПК України, вказано з якою метою допускається арешт майна з зазначенням кола осіб, майно яких може бути арештовано.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчий суддя при розгляді клопотання, дотримався вказаних вимог Конституції України та чинного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучене майно (пакет білого кольору, в якому знаходились чотири різні за розмірами поліетиленові пакети з вмістом каміння темно коричневого та жовтого кольорів, ззовні схожого на бурштин-сирець) не відповідає критеріям вищезазначених статей та те, що саме накладення арешту є необхідним для його збереження.
Крім того, слідчим та прокурором не доведено необхідності накладення арешту на вказане майно, не наведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність достатніх підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 КПК України, а копія протоколу огляду предметів від 19.07.2017 року та копія постанови про визнання предметів як речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 19.07.2017 року не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки такі докази не були надані слідчому судді для дослідження на момент розгляду клопотання.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження і під час розгляду апеляційної скарги прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 422 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2017 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: