Справа № 206/11/17
Провадження № 1-кп/206/103/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2017року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

-ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 ,

-ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у залі суду в м. Дніпро, у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002510, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_8 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
03 січня 2017 року в провадження Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою суду від 04 січня 2017 року було призначено підготовче судове засідання.

10.01.2017 року до канцелярії Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність такого вимогам ст. 291 КПК України, вважає що зазначені обставини у обвинувальному акті не відповідають показам, які надані обвинуваченими на досудовому слідстві, в зв`язку з чим органом досудого розслідування невірно кваліфіковано дії обвинувачених.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачені та їх захисник-адвокат підтримали клопотання та просили задовольнити.

Прокурор просив призначити обвинувальний акт до розгляду, а у задоволенні клопотання захисника-адвоката відмовити, оскільки наведені підстави є лише механічними помилками та їх можливо усунути в судовому засіданні.

Потерпілий та його представник просили призначити обвинувальний акт до розгляду, а вказані у клопотанні адвокатом підстави вважають, суто формальними.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисника, потерпілого та його представнкиа, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК Українипідлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Так, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування не з`ясовано та не зазначено ступінь участі і роль кожного обвинуваченого у вчинених злочинах, саме обвинувачення зведено до однакового змісту як у обвинуваченні стосовно ОСОБА_7 , так і уобвинуваченні стосовно ОСОБА_8 . Зазначено щодо обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що обидва діяли з єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_11 , хоча у обвинувальному акті зазначено, що удари потерпілому наносив саме обвинувачений ОСОБА_7 , а обвинувачений ОСОБА_8 лише передав побутовий ніж, а отже на думку суду обвинувачення трактує його дії як співучасника у ролі пособника, та не зазначає про це, крім того у цьому випадку умисел такої особи полягає у сприянні виконавцю злочину, а не дублюється з умислом виконавця.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 КК України організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за відповідною частиною статті 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає злочин, вчинений виконавцем.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті конкретизованого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність, порушують право обвинувачених, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень вониобвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується право обвинуваченихна захист.

Крім того, враховуючи викладені у клопотанні адвокатом ОСОБА_6 обставини, колегія також має зазначити, що на даній стадії не дається оцінка належності і допустимості доказів по справі та показам, данимим обвинуваченими на досудовому слідстві, разом з тим, суд вбачає що при призначенні одного захисника двом обвинуваченим, порушено вимоги ч. 1 ст. 46 КПК України, про те, що захисник не має права взяти на себе захист іншої особи або надавати їй правову допомогу, якщо це суперечить інтересам особи, якій він надає або раніше надавав правову допомог, оскільки позиція захисника може свідчити про наявність конфлікту інтересів обох обвинувачених. За змістом ст. 47 КПК захисник повинен захищати тільки законні інтереси свого підзахисного (тобто такі, що ґрунтуються на вимогах закону або не суперечать їм) та використовувати лише законні способи захисту, а Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає професійні обов`язки адвоката, при цьому відповідно до ст. 21 зазначеного закону, адвокату забороняється використовувати свої права всупереч правам, свободам та законним інтересам клієнта та займати у справі позицію всупереч волі клієнта, крім випадків, якщо адвокат впевнений у самообмові клієнта, недотримання захисником зазначених вимог закону, є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист, отже хоча суд і не може давати оцінку показам даним обвинуваченими на досудовому слідстві, та у підзахисних під час досудового слідства було порушено право на захист, оскільки правова допомога надавалась однією і тією ж самою особою.

Крім того, як вбачається з розписки про отримання письмового роз`яснення прокурора обвинуваченим про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних не містить відмітки про вручення такого за участі захисника-адвоката.
Також в обвинувальному акті вказано потерпілим ОСОБА_9 , але в порушення статті 291 КПК України відсутні його анкетні відомості, а саме: дата та місце народження, місце проживання, громадянство; не зазначено громадянство обвинувачених, відомості щодо захисника.

Вказана обставина відповідно ст. 314 КПК України є безумовною підставою для повернення в підготовчому судовому засіданні обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Тяжкість обвинувачення та обставини вчинення кримінальних правопорушень в яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дають суду підстави вважати, що ризики зазначені у ст.177 КПК України, які враховувались при обранні запобіжного заходу обвинувченим не зменшились, а тому суд вважає необхідним з урахуванням часу надходження обвинувального акта до суду, продовжити строк застосування запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою терміном до 09.03.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 293, ч.3 п.3 ст. 314 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Кримінальне провадження №0002510, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_8 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.289, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків обвинувального акта.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 09.03.2017 року щодо кожного з обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, в термін, визначений п. 2 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального Кодексу України.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3