Справа №473/2493/16-к 25.04.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котлас Архангельської області Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. 22.02.2001 р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 140, ч.3 ст. 81 КК України 1960 р. до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнився 22.01.2003 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 12 днів;
2. 01.02.2005 р. Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 11 місяців, звільнився 07.03.2012 року за відбуттям покарання;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи, навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та доведеності його вини, вважає, що вирок у частині звільнення від відбування покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд не врахував усіх даних, які характеризують особу ОСОБА_6 , а також результатів дієвості кримінально-правових заходів впливу, застосованих до засудженого у минулому. Зокрема, суд не врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий та востаннє був засуджений до покарання, від якого звільнений на підставі вимог ст. 75 КК України та під час іспитового строку вчинив новий злочин, що мало стати підставою звернення призначеного йому покарання до реального виконання.

На думку апелянта, дані про порушення обвинуваченим передбачених законом умов звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, виключають можливість повторного його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що дані про особу обвинуваченого свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, його небажання стати на шлях виправлення, та свідчать про те, що призначене йому за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку не досягло своєї мети і запобіганню вчинення злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В нічний час з 19.06.2016 р. на 20.06.2016 р., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 через незачинені двері проник до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , та з приміщення кухні таємно викрав мікрохвильову піч "SAMSUNG СЕ2833 NR", вартістю 450 грн, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши дані щодо особи обвинуваченого та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, та обставини його вчинення.

Також враховані дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, проживає у великій родині, на обліку у нарколога психіатра не перебуває, працює неофіційно.

Судом враховано щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, які пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65, 66 КК України, за видом та у розмірі, який передбачений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В мотивувальній частині апеляційної скарги прокурор зазначив про невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого, та вважає призначене покарання несправедливим через м`якість.

Проте, як вбачається з вимог апелянта, вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання фактично не оспорюється апелянтом, оскільки в резолютивній частині апеляційної скарги висловлена вимога про призначення такого же за видом та розміром покарання, яке і призначено судом першої інстанції. Тому, в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На думку апеляційного суду, є також необґрунтованими доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався на дані про особу винного та сукупність наведених вище обставин, які пом`якшують покарання. На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.

Дослідивши під час апеляційного розгляду відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , встановлено, що попередні судимості ОСОБА_6 за вироками від 22.02.2001 р. та від 01.02.2005 р. не погашені. За вироком від 22.02.2001 р. злочини вчинені у неповнолітньому віці.

За вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2014 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.07.2016 року звільнений від відбування покарання.

Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.89 КК України, судимість за вироком від 04.07.2014 р. погашена. З огляду на цю обставину, не є слушними доводи прокурора про неврахування даних про особу винного, зокрема про те, що за вироком від 04.07.2014 р. ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі вимог ст. 75 КК України та під час іспитового строку вчинив новий злочин, оскільки на момент розгляду кримінального провадження зазначена судимість погашена.

Апеляційний суд також не погоджується з наведеними в апеляційній скарзі доводами про те, що дані про особу обвинуваченого свідчать про його підвищену суспільну небезпеку та його небажання стати на шлях виправлення.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він має на утриманні неповнолітню дитину, 29.08.2016 р., і його пояснення в цій частині підтверджується довідкою-характеристикою, наданою відділом поліції.

Крім того, ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду висловив щире каяття у вчиненому злочині, пояснив, що відшкодував заподіяну шкоду, має родину, виховує малолітню дитину, яка хворіє.

Дослідивши під час апеляційного розгляду дані про особу обвинуваченого, встановлено, що згідно характеристик від 17.02.2017 р. та 24.04.2017 р., наданих ДОП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно як особа, яка у зловживанні спиртними напоями та у вживанні наркотичних засобів помічений не був, з сусідами знаходиться в дружніх відносинах, скарг на нього до відділу поліції не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався, працює не офіційно.

З огляду на наведене, заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його бажання стати на шлях виправлення. На думку апеляційного суду, встановлені дані про особу обвинуваченого спростовують доводи апелянта про його суспільну небезпечність.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд поклав на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч.1 ст. 76 КК України в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009 р., яка була чинною на час вчинення злочину та на час ухвалення вироку.

Разом з тим, на момент апеляційного розгляду ст. 76 КК України змінена Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016 р., і ці зміни набули чинності 08.10.2016 р. Відповідно до діючої редакції ст. 76 КК України, нагляд за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією, як визначено судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного, на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, в порядку ч.2 ст. 404 КПК України вирок суду підлягає зміні в частині зазначення органу, який здійснює нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки вирок суду підлягає зміні, а не скасуванню, про що просив апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині покладення обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України № 1254-VI від 14.04.2009), зазначивши про зміну органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши орган з питань пробації замість кримінально-виконавчої інспекції, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3