Номер провадження: 11-кп/785/551/17
Номер справи місцевого суду: 500/6427/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 002593 від 28 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, що не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.06.2011 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

- 17.01.2013 року за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, звільнений 06.01.2016 року на підставі ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29.12.2015 року умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 8 днів,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 лютого 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 002593 від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст. 185 КК України та йому було призначено покарання:

- за ч.1ст.125 КК України у виді 120 годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання, призначене вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2013 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Встановлено, що 28 серпня 2016 року близько 23:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 умисно наніс їй декілька ударів штахетом від паркана в область лівої руки та шиї, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній та ніжній третині, на лівій боковій поверхні шиї в середній третині, садна на передній поверхні правого передпліччя в ніжній третині.

Крім того, 21 вересня 2016 року близько 14 години ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів повторно шляхом вільного доступу проник в будинок АДРЕСА_1 , де з приміщення кухні таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 , а саме продукти харчування та дві газові горілки на загальну суму 1390 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи проти доведеності своєї вини та правильності кваліфікації дій, стверджує, що призначене йому покарання є занадто жорстким і, посилаючись на обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння органам досудового слідства в розкритті злочинів, відсутність претензій матеріального та морального характеру від потерпілих, просить змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оскаржуються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками судового провадження не заперечується, а тому, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ознаками складу злочинів, передбачених ч.1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження та ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції йому було призначено занадто суворе покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, такі, як визнання вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, заподіяної злочином ОСОБА_7 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхіднім і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 буде призначення покарання у межах, встановлених санкціями ч. 1 ст. 125, ч.2 ст.185 КК Україниза сукупністю злочинів, з застосуванням положеньст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин впродовж не відбутої частини покарання під час умовно-дострокового звільнення, судом першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднане покарання, призначене вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2013 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

З урахуванням сукупності перелічених обставин апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання належним чином обґрунтований та мотивований, а призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачуваного та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування або зміни вироку суду.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2013 року залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2013 року, яким ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4