Справа № 158/836/17
Провадження № 1-кп/0158/57/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 серпня 2017 року м Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Рожище, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, на вихованні в якого двоє малолітніх дітей, працюючого у ТОВ «Полігон», раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,
в с т а н о в и в :
02.02.2017 року близько 07 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», 1997 року випуску, чорного кольору, д.р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись по узбіччі на 151 км.+50 м. автомобільної дороги М-19 сполученнях «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку м. Луцьк, перебуваючи у с. Озерце, Ківерцівського району, проявив безпечність та неуважність під час руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості та не вибрав безпечної швидкості здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , який рухався по узбіччі в попутному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 15.03.2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відламків, відкритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відломків, подвійного перелому у верхній та нижній третинах правої малогомілкової кістки зі зміщенням, синці і садна в ділянці обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 2.3. б), 12.1, 12.3 ПДР України, а саме:
- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;
- п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку;
- п. 12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Крім цього, ОСОБА_5 , 02.02.2017 року близько 07 год. 00 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», 1997 року випуску, чорного кольору, д.р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись на 151 км. + 50 м. автомобільної дороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку м. Луцьк, перебуваючи у с. Озерце, Ківерцівського району після того, як допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по узбіччі у попутному напрямку автомобіля в момент наїзду, завідомо знаючи, що ОСОБА_4 перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок зимових погодних умов та безпорадного стану спричиненого тілесними ушкодженнями, а саме: закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відламків, відкритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відломків, подвійного перелому у верхній та нижній третинах правої малогомілкової кістки зі зміщенням, синців і саден в ділянці обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 15.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, отриманих в результаті дорожньо транспортної пригоди та маючи змогу надати потерпілому допомогу на місці, самовільно покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та дав пояснення що до обставин їх вчинення, які відповідають обвинувальному акту. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.
Також обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі КЗ «Луцької міської клінічної лікарні» про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину визнав повністю.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив свої покази та зазначив що обвинувачений ОСОБА_5 йому частково матеріальну шкоду відшкодував і дальше продовжує її відшкодовувати, претензій морального характеру до останнього не має та просив не позбавляти останнього волі, оскільки вважає що ОСОБА_7 будучи на волі і працюючи відшкодує до кінця заподіяну йому шкоду.
З урахуванням того, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні, заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини справи доведеними наявними у справі доказами.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що своїми необережними діями, які виразилися в порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а також завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості.
Разом з тим, суд враховує обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.
Окрім цього, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого по договору у м. Луцьку ТОВ «Полігон» та який за місцем працевлаштування зарекомендував себе як відповідальний, добросовісний та дисциплінований працівник, а також те, що потерпілий ОСОБА_4 не має претензій матеріального та морального характеру до останнього.
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкцій статей, за якими він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.
Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадян або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною 3 вищевказаної статті Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесенні відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Тобто, підставою представництва прокуратурою в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
У відповідності до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Ч. 3 вказаної статті ЦК України вказано, якщо лікування проводиться закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
В силу п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарного лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, які належить останній.
Судом встановлено, що КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» перебуває у власності територіальної громади міста Луцька, джерело фінансування кошти міського бюджету.
Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.
Згідно наданої КЗ «Луцька МКЛ» довідки про суму коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_4 вартість двадцяти семи ліжко-днів лікування (з 02.02.2017 року по 01.03.2017 року) останнього становить 7128 грн.
Відповідно до п. 4 Порядку стягненні в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Луцької місцевої ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину слід задоволити повністю.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Документально підтверджені процесуальні виплати на залучення експертів в загальній сумі 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 08 коп. за проведення: транспортно-трасологічної експертизи 703 (сімсот три) грн. 68 коп. інженерно транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн. 80 коп. та судово-імунологічної експертизи 1320 (одна тисяча триста двадцять) грн. 60 коп., відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.
Керуючись статтями 323, 324 КПК України,
з а с у д и в:
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, призначивши покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів;
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.
На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного виду покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» Волинської області до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину задоволити.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 08 коп. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
Речові докази по справі :
- автомобіль марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. « НОМЕР_1 », який зберігається на майданчику тимчасового тримання затриманих транспортних засобів Ківерцівського РВ ГУНП в м. Ківерці, по вул. Залізнична, 52, Волинської області - повернути ОСОБА_5
- дві пластмасових деталі від противотуманної фари автомобіля, скло дзеркала від автомобіля - знищити.
- зразок крові ОСОБА_5 , контрольний змив із керма автомобіля та зразок марлі залишити в матеріалах кримінального провадження;
- оптичний носій ком пакт диск (диск CD-R, 700 MB 80 MIN - multiSPEED) #22s9/s8 13.03.07, 19:33 - залишити в матеріалах кримінального провадження;
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Волинської області, шляхом її подачі через Ківерцівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1