УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши винесене в кримінальному провадженні № 000690 від 26.05.2017 року, клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, працюючого директором ТОВ «Гровіна Стейт», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не засудженого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що в 2014 році, більш точної дати та часу в ході слідства встановити не надалось можливим у невстановлених слідством осіб із числа осіб ліквідаційної комісії АТ «ЕРДЕ БАНК» виник злочинний намір направлений за заволодіння квартирою АДРЕСА_2 .

З вказаною, метою переслідуючи корисливі наміри, діючи згідно спланованих дій метою яких в сукупності являлась незаконна перереєстрація вищевказаної квартири, що виступало першим етапом єдиного злочинного плану, 19 червня 2014 року ПАТ «ЕРДЕ БАНК», на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 по справі № 522/1897/14-ц.

В послідуючому продовжуючи злочинні наміри, 20 січня 2017 року між ПАТ «ЕРДЕ БАНК», ідентифікаційний код 34817907 від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_8 , на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 117 від 11 листопада 2014 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3057 від 29 грудня 2016 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «ЕРДЕ БАНК», та делегування повноважень ліквідатора», та гр. ОСОБА_9 , був укладений нотаріально засвідчений договір купівлі продажу відповідно до результатів відкритих торгів оформлених протоколом № 1 про проведення повторного аукціону в електронній формі по лоту № 1 Української універсальної біржі від 10.01.2017 предметом якого виступила квартира АДРЕСА_2 загальною площею 101,4 кв.м., житлова площа 42,2 кв.м.

Вказана квартира до винесення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1897/14-ц належала на праві приватної власності гр. ОСОБА_10 , яким в 2011 році між АТ «ЕРДЕ БАНК», був укладений договір іпотеки та квартира виступила залоговим майном, однак зважаючи на те, що АТ «ЕРДЕ БАНК», на протязі декількох років перебував на стадії ліквідації останній очікував відомостей з приводу надання розрахункових рахунків для подальшого погашення заборгованості.

Однак, дізнавшись в 2016 році про те, що його квартира відчужена без його відома ОСОБА_10 , звернувся до суду з цивільним позовом щодо визнання не дійсним заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року.

З метою запобігання будь яких спроб в перешкоджанні свого злочинного плану невстановлені слідством особи надали в підмогу ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_4 , та ОСОБА_11 , розуміючи, що законний володілець нерухомості, яка виступила предметом злочинного посягання, може повернути своє майно у власність шляхом перегляду раніше винесених заочних рішень, що засвідчили відповідною нотаріально засвідченою довіреністю.

ОСОБА_4 , разом та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , та невстановленими слідством особами, розуміючи, що судова тяганина може тривати значний період часу, розробили послідуючий злочинний план, який полягав у незаконному заволодінні майном потерпілого ОСОБА_10 та подальшому його протиправному виселені з квартири, володільцем якої він являвся.

З вказаною метою ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , вирішили залучити до вказаних незаконних дій, пов`язаних з проникненням до житла, заволодінні майном потерпілого та в подальшому незаконним виселенням ОСОБА_10 , сторонніх осіб, які б змогли забезпечити проникнення до житла потерпілого, заволодіння його майном та протистояти можливому опору ОСОБА_10 .

Так, діючи вищевказаного злочинного плану, ОСОБА_4 за дорученням ОСОБА_9 , заздалегідь домовившись про те, що поява ОСОБА_9 буде зайвою та приверне значної уваги, 17.02.2017 приблизно о 09 годині 30 хвилин прибув до квартири АДРЕСА_2 разом із невстановленими слідством особами, при цьому, з метою прикриття своїх дій та забезпечення дієвої реалізації злочинного умислу, ОСОБА_4 надав зазначеним особам документи, які нібито вказували, що він діє за дорученням власника квартири ОСОБА_9 та в законному порядку.

В подальшому, шляхом пошкодження замків вхідної двері, ОСОБА_4 разом із невстановленими слідством особами незаконно проникли до вищевказаного житла де, діючи протиправно, з корисливих мотивів зібрав цінне майно потерпілого ОСОБА_10 до білих поліетиленових мішків. Однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг, по причинам, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілим, який у послідуючому викликав співробітників поліції.

Далі, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , розуміючи, що вищеописані злочинні спільно сплановані дії не призвели до позитивних результатів направлених на незаконне заволодіння квартирою ОСОБА_10 , вирішили продовжити свій злочинний умисел та розробили слідуючий етап, який полягав в наступному.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , 27.06.2017 прибули до будинку АДРЕСА_3 . В подальшому вони, діючи умисно, посилаючись на маючі документи щодо права власності на квартиру, залучили невстановлених слідством осіб, які приблизно о 15:00 годині шляхом пошкодження замку вхідної двері квартири АДРЕСА_2 , надали можливість останнім безперешкодно незаконно проникнути в приміщення.

ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи ступінь своїх діянь та бажаючи їх настання, з метою досягнення своєї мети та подолання опору володільця квартири ОСОБА_10 , заздалегідь запросили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших загальною кількістю 7 осіб, яким начеб то запропонували оренду вказаної квартири, не повідомляючи їм про дійсні наміри перебування за вказаною адресою.

Після чого ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_9 , чітко усвідомлюючи, що проникнення та виселення із житла осіб їх володільців відбувається уповноваженими на те особами на підставі ухвали суду за участю державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження, однак не маючи при собі жодного із вищевказаного, незаконно з метою виселення ОСОБА_10 , проникли до квартири АДРЕСА_2 . Після чого, висловлюючи погрози фізичної розправи в адресу володільця ОСОБА_10 , намагались останнього висилити з вказаної квартири, однак ОСОБА_10 , будучи впевненим в реальних намірах щодо спричинення йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , зачинився в приміщені кухні та очікував поліцію.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі до 8 років, вчинив кримінальні правопорушення, знаходячись на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити нове кримінальне правопорушення, продовжити свою злочинну діяльність, знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 ставиться запобігання подальших спроб приховуватись від органів досудового розслідування і суду. Інші, менш суворі запобіжні заходи, на думку слідчого, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом і його належної поведінки.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник під час розгляду клопотання заперечували проти його задоволення.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, його захисника, а також вислухавши думку прокурора, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.
Вивченням матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що ОСОБА_4 діяв на підставі довіреності від ОСОБА_9 є власником квартири за адресою АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2017 р. між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_9 , зареєстрованого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_14 . Договір купівлі - продажу був укладений на підставі протоколу № 1 про проведення аукціону в електронній формі від 10.01.2017 р. Покупець ОСОБА_9 оплатив повну вартість квартири 20 січня 2017 р. Право власності ОСОБА_9 підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_9 є власником квартири АДРЕСА_2 .

ПАТ «ЕРДЕ БАНК» володів вказаною квартирою на підставі Рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/1897/14-ц. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 04 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Ерде Банк» (Банк) та ОСОБА_10 (далі Позичальник) було укладено Кредитний договір №К-178/11. Відповідно до п. 1.1.-1.4. Кредитного договору Банк прийняв на себе зобов`язання надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 70000,00 доларів США (сімдесят тисяч доларів США 00 центів), а Позичальник прийняв зобов`язання повернути Банку грошові кошти за кредитом до 03 серпня 2012 року включно, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17 (сімнадцяти) процентів річних, інші платежі та виконати належним чином інші зобов`язання передбачені умовами Кредитного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, 04 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_10 був укладений Іпотечний договір, а також Договір про зміни №1 до нього від 03 серпня 2012 року з реєстровим №1866.

Відповідно до Іпотечного договору та від 04 серпня 2011 року та Договору про зміни № 1 до нього від 03 серпня 2012 року, Позичальник передав, а Банк прийняв в іпотеку на умовах визначених договором нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , що складається з трьої житлових кімнат, житловою площею 42,2 кв.м., загальною площею 101,4 кв.м., що належить Позичальнику на праві приватної власності. 04 серпня 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_10 , не виконав свої зобов`язання, які виникли в нього відповідно до укладеного між сторонами по справі Кредитного договору №К-178/11 від 04.08.2011 р. та Додаткової угоди №01 від 03.08.2012 р.

Станом на 14 січня 2014 року, загальна прострочена заборгованість ОСОБА_10 за Кредитним договором 178/11 від 04.08.2011 р. та Додаткової угоди №01 до нього від 03.08.2012 р. становить 1 074 915,75 грн. Згідно Висновку про вартість майна №696, станом на 10.10.2013 р. ринкова вартість Предмета іпотеки становить 732 500,00 грн.

Банк зобов`язання за Кредитним договором №К-178/11 перед ОСОБА_10 виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у передбаченому розмірі, але Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тобто не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.

Судом вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру в АДРЕСА_4 , шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «ЕРДЕ БАНК» права власності на вказану квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К-178/11 від 04.08.2011 року.

28 лютого колишній власник вказаної квартири ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_9 придбати квартиру за адресою АДРЕСА_4 , на що ОСОБА_9 погодився з пропозицією та був укладений попередній договір купівлі-продажу від 28.02.2017р. Згідно умов попереднього Договору договір купівлі-продажу квартири мав бути укладений до 28.04.2017 р. Однак ОСОБА_10 квартиру не купив, не з`явився на підписання договору у нотаріуса, пояснюючи це відсутністю грошей та відмовився взагалі її купувати.

Після неодноразових зустрічей та відмови купити квартиру ОСОБА_10 був знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою.

ОСОБА_9 завчасно попередив ОСОБА_10 про свій приїзд 27.06.2017 р. з метою здати квартиру в оренду. Отже, 27 червня 2017 р. власник вказаної квартири ОСОБА_9 та його представник за довіреністю ОСОБА_4 приїхали за адресою з метою поміняти замки та здати її в оренду.

Коли ОСОБА_9 та ОСОБА_4 спробували поміняти замки приїхали працівники поліції, в тому числі слідчій ОСОБА_15 . Працівники поліції вимагали звільнити вхід до квартири. Слідчому надали документи, підтверджуючі право власності ОСОБА_9 на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , а саме договір купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру нерухомого майна.

Відповідно до клопотання слідчого 17.02.2017 р. ОСОБА_4 з невстановленими особами нібито проникли до квартири. ОСОБА_16 взагалі був відсутній в цей час в м. Одеса.

Однак згідно з витягами з ЄРДР ОСОБА_10 звернувся до поліції з заявою про злочин тільки через три з половиною місяця, а саме в кінці травня. Звернення ОСОБА_10 до поліції з заявами про правопорушення пов`язано з тим, що суди відмовили йому у визнанні недійсним протоколу аукціона та він всіма способами намагається уникнути виконання своїх зобов`язань по поверненню коштів.

Ст. 162 КК України передбачає незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

ОСОБА_4 діяв за довіреністю добросовісного власника квартири, що виключає можливість для висновку про те, що підозрюваний незаконно проник до житла.

Вважаю, що слідчим не надано згідно вимог ст. 177 КПК України належних доказів вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.

У своєму клопотанні слідчий не наводить конкретних обставин, які б підтверджували ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має постійне місце роботи з достатнім розміром доходу, характеризується позитивно, що свідчить про міцність соціальних зв`язків.

Крім того, посилання із клопотанням про вжиття запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на спроби приховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків є суб`єктивним та такими, що не можуть бути прийнятими судом до увагу, з огляду на те, що слідчим не надано ніяких доказів на підтвердження своїх припущень.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

30.06.2017