УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2016 р. м.Київ
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Києва, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судиму,
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимою, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинила новий умисний злочин за наступних обставинах.
Так, 13.10.2016 року, о 19-00 годині, ОСОБА_6 перебувала в приміщенні торгового залу магазину «Червоний Маркет», який розташований за адресою: м.Київ, вул.Сосюри, 3, де у неї виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, з даного магазину та обернення його на свою користь.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, повторно, шляхом вільного доступу ОСОБА_6 взяла з торгових полиць магазину товар, який належить ТОВ «Червоний Маркет», а саме: білизна жіноча: бюстгальтер, закупівельна вартість 45 грн.; комплект білизни жіночої: бюстгалтер та труси,- закупівельна вартість 100 грн.; білизна жіноча: бюстгальтер - закупівельна вартість 60 грн.; штани спортивні дитячі бордового кольору, закупівельна вартість 47 грн.; штани жіночі сірого кольору - 1 шт., - закупівельною вартістю 45 грн.; твістер закупівельна вартість 7,50 гривень.
Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в приміщені торгівельної зали магазину «Червоний Маркет» взяла вищевказаний товар та разом з ним направилася до примірочної, яка знаходиться в приміщенні магазину. Перебуваючи в примірочній ОСОБА_6 одягла жіночі штани сірого кольору, які перед цим взяла в торговому залі магазину, а поверх них одягла свої спортивні штани, в яких прийшла до магазину, бюстгальтери в кількості 2 шт. вдягла на себе, а поверх них одягла свою майку, в якій прийшла до магазину, ще один бюстгальтер сховала в рукав кофти а в іший рукав сховала дитячі, спортивні штани бордового кольору. Після цього ОСОБА_6 вийшла з примірочної та направилася до виходу з магазину. Не маючи наміру розрахуватись за схований товар, ОСОБА_6 пройшла через касову зону, не розрахувавшись за нього. Таким чином, ОСОБА_6 , виконала усі необхідні дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки підійшовши до антикрадіжних воріт, якими обладнаний вихід з магазину, ОСОБА_6 була зупинена працівниками охорони даного магазину.
Своїми протиправними діями, які полягали у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 намагалася спричинити магазину «Червоний Маркет», матеріального збитку на загальну суму 304,50 гривні.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.11.2016 року, о 20-00 годині, ОСОБА_6 перебувала в приміщенні торгового залу магазину «Будинок Іграшок», який розташований за адресою: м.Київ, вул.Малишка, 3-В, де у неї виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна з даного магазину та обернення його на свою користь.
Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 в приміщені торгівельної зали магазину «Будинок Іграшок», взявши з полиць вище вказаний товар, почала знімати з нього антикрадіжні кліпси та цінники, після чого клала іграшки до власної жіночої сумки, яка була заздалегідь заготовлена для виконання крадіжки та містила у собі обклеєну внутрішню частину металевою фольгою. Не маючи наміру розрахуватись за вищевказаний товар. Але свій злочинний намір ОСОБА_6 до кінця не довела, з причин, що не залежали від її волі, оскільки її злочинні були помічені працівниками магазину, які в подальшому зупинили ОСОБА_6 .
Своїми протиправними діями, які полягали у незакінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 намагалася спричинити ТОВ «Альфа Забава», якому належить магазин «Будинок Іграшок», матеріального збитку на загальну суму 455 гривні 48 копійок.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_6 покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що вона, усвідомлюючи міру покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.
Ризиком того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрювана має судимість за вчинення інших корисливих правопорушень.
Крім того, підозрювана ОСОБА_6 може іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.
Також, необхідно врахувати обставини, передбачені ст.178 КК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, середньої тяжкості покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, соціальні зв`язки підозрюваної, відсутність у неї постійного місця роботи та/або навчання, майновий стан, з урахуванням її репутації, віку та стану здоров`я.
На думку слідчого, вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того, згідно ч.2 ст.183 КПК України, до підозрюваної ОСОБА_6 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
В судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримала своє клопотання та послалася на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами, підозрювана співпрацює зі слідством.
Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Підозрювана ОСОБА_6 після роз`яснення йому слідчим суддею прав, передбачених ч.2 ст.193 КПК України, пояснила, що бажає, щоб її інтереси представляв адвокат ОСОБА_5 .
У судовому засіданні підозрювана ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання категорично заперечували, просили суд не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а застосувати інший домашній арешт. При цьому посилалися на відсутність ризиків, а також на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, Віл-інфікована та щоденно отримує замісну терапію в умовах медичного закладу, яку в СІЗО отримати не зможе.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, підозрюваної і захисника, доводи прокурора, а також дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваної щодо вручення їй 25.11.2015 року о 10-00 годині копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.11.2016 року, ОСОБА_6 була затримана 24.11.2016 року о 21-00 годині відповідно до ст.208 КПК України без ухвали слідчого судді. Тому саме вказаний час 21-00 година 24.11.2016 року) є моментом затримання ОСОБА_6 у розумінні вимог ст.209 КПК України.
25.11.2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень, показами свідка ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 24.11.2016 року.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 раніше судима, має постійне місце проживання у м.Києві, де проводиться досудове розслідування, проживає з цивільним чоловіком, має на утриманні малолітню дитину, страждає на хронічні хвороби, які потребують постійного щоденного лікування в умовах медичного закладу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду клопотання про тримання під вартою доказів про те, що, перебуваючи на волі ОСОБА_6 переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала якимось чином кримінальному провадженню, слідчому судді прокурором та слідчим надано не було.
Також прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, слідчим та прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язанного з позбавленням волі, ОСОБА_6 буде ухилятись від слідства та суду.
Твердження прокурора та слідчого про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує і правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваної, зокрема те, що вона має постійне місце проживання, міцність її соціальних зв`язків (проживає з цивільним чоловіком, має на утриманні малолітню дитинк), стан її здоров`я потребує щоденної медичної допомоги а умовах медичного закладу, обставини скоєння кримінального правопорушення, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваної виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваної на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при застосуванні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.
На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Керуючись, ст.ст.3, 176-178, 181, 183-184, 194-196, 198, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останньої за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, по 24 січня 2016 року включно, із застосуванням електронних засобів контролю.
Заборонити підозрюваній ОСОБА_6 цілодобово залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення, подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.
Виконання ухвали доручити співробітникам Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м.Києві. Контроль за виконанням домашнього арешту покласти на слідчого, який здійснює досудове розслідування даного кримінального провадження.
Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-00 годині 30 листопада 2016 року.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1