31.05.2017
Провадження №1-кп/642/459/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2017 року колегія Ленінського районного суду м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, громадянки України, не заміжньої, яка має вищу освіту, працюючої на посаді Слов`янського міського голови, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 110 ч.3, 258-3 ч.1 КК України, -
в с т а н о в и в:

Згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 110 ч.3, 258-3 ч.1 КК України було передане з Комінтернівського районного суду м. Харкова на розгляд Ленінському районному суду м. Харкова.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 року було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 27 травня 2017 року прокурором ОСОБА_11 було заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що відповідно до вимоги ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку тримання під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, вказуючи, що відповідно до ч.5 ст. 176 КПК України до обвинуваченої за ст.ст. 110 ч.3, 258-3 ч.1 КК України ОСОБА_10 не можуть бути застосовані запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою. Прокурор вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,4 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані судом при обранні ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, продовжують існувати , оскільки судовий розгляд ще не розпочався, і у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу остання може переховуватись від суду, виїхати за межі України з огляду на міру покарання у разі визнання її винуватості.
Прокурор ОСОБА_6 підтримала заявлене клопотання.
Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 категорично заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що прокурором клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою вони у встановлений КПК України строк не отримували, та що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При вирішенні даного клопотання судом не з`ясовувалася думка обвинуваченої ОСОБА_10 , оскільки остання була видалена тимчасово з залу судового засідання до закінчення підготовчого судового засідання відповідно до ухвали суду.

Судова колегія, вислухавши учасників процесу з приводу заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання, продовження строку запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1141, 258-2585, 260, 261 Кримінального Кодексу України.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 110 ч.3, 258-3 ч.1 КК України, які у відповідності до положень статті 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, а санкція ч. 3 ст. 110 КК України, зокрема передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк» проти України).
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року ОСОБА_10 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком дії запобіжного заходу до 28.05.2017 року.
Пункт 1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Запобіжний захід ОСОБА_10 був обраний за рішенням суду, тобто у спосіб, передбачений КПК України, який діяв на момент обрання запобіжного заходу, і з указаного терміну обвинувачена перебуває під вартою без постановлення остаточного рішення.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», судова колегія вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.
Колегія суддів не приймає доводи захисту з приводу несвоєчасного отримання ними клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, оскільки, відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України вручення такого клопотання стороні захисту не передбачене.
Судова колегія повністю не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченої, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченою процесуальним рішенням у справі та запобігання процесуальних ризиків незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більше вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Окремо колегія суддів наголошує, що відповідно до положень ст. 176 КПК України, суд позбавлений можливості змінити обвинуваченій ОСОБА_10 обраний відносно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на будь- який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, враховуючи положення ст.ст.109-1141, 258-2585, 260, 261 Кримінального Кодексу України.
При цьому судова колегія відзначає, що стороною захисту не надано суду доказів відсутності ризиків, які були встановлені та прийнятті до уваги слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
За таких обставин клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314-315, 331, 371-372, 376 КПК України, -

В и р і ш и в:

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 діб з триманням в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).

Термін дії ухвали до 25.07.2017 року.

Ухвалу направити на виконання до Харківської установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) та вручення обвинуваченій ОСОБА_10 .

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3