Справа № 755/7493/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
"16" червня 2017 р. слідчий суддя Дніпровський районний суд м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Полтавською установою виконання покарань УДПтС України у Полтавській області №23 та Дніпровським районним судом м. Києва, скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001681 від 21.06.2016 року, -
в с т а н о в и в:
До слідчого судді надійшла вищевказана скарга яка мотивована тим, що слідчий під час досудового розслідування не виконав необхідних слідчих дій, направлених на встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому передчасно виніс необґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, однак надіслав матеріали закритого кримінального провадження.

Вислухавши думку особи, яка подала скаргу, дослідивши надані учасниками процесу докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення, слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадженні третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва перебували матеріали кримінального провадження за № 0001681 від 21.06.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

За результатами досудового розслідування, 29.08.2016 року слідчий третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб прокуратури м. Києва, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження, слідчим третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_4 мотивована тим, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України /перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу/ передбачає заподіяння істотної шкоди.

Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує наступне.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів закритого кримінального провадження, 10.06.2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано службових осіб прокуратури м. Києва прийняти та зареєструвати заяву ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 31.01.2014 року.

31.05.2016 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано уповноважених посадових осіб Генеральної прокуратури України внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 04.05.2016 року.

Так, в заяві ОСОБА_3 від 31.01.2014 року йшла мова про внесення відомостей за фактом умисного вбивства, а в заяві ОСОБА_3 від 04.05.2016 року йшлося про невиконання службовими особами рішення суду від 10.06.2015 року.

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження №0001681 від 21.06.2016 року, відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за ст. 382 КК України до цього часу не внесені.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим окрім направлення запитів до Печерського районного суду м. Києва та допиту потерпілого, не вчинено жодної слідчої (розшукової) дії, для встановлення істини у справі.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У кожної особи є індивідуально-психологічні особливості, тому для встановлення наявності моральної шкоди та визначення її вартості, сторона кримінального провадження, відповідно до ст.93 КПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, здійснює збирання доказів шляхом отримання висновків експертів.

З положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 306, 307, 309 КПК України,-
у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001681 від 21.06.2016 року - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001681 від 21.06.2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: