Справа№487/4245/16-к
Провадження №1-кп/487/402/16
УХВАЛА

01.12.2016 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника потерпілої ОСОБА_4
законного представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва матеріали по обвинувальному акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003746 від 17.07.2015 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 166 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003746 від 17.07.2015 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 166 КК України, по якому було призначено проведення підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до розгляду не заперечували.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ст. 291 ч.2 КПК України.
Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З тексту обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини злочину (кримінального правопорушення), які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення, що полягає у зазначені про вчинення нею злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ст. 166 КК України, з наведенням диспозиції даного закону.
Однак, обвинувальний акт не містить однієї з його обов`язкових складових частин, визначеної п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення щодо кожного потерпілого, форми вини і мотивів його вчинення на підставі встановлених прокурором фактичних обставин злочину (кримінального правопорушення).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (пункти 34. 35 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року), суд зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як встановлено у підготовчому судовому засіданні, надісланий до суду обвинувальний акт не містить в собі повних відомостей щодо потерпілих осіб, якими, згідно викладених в обвинувальному акті фактичних обставин злочинів, в тому числі є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також даних щодо законних представників вказаних осіб (за наявності останніх).
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003746 від 17.07.2015 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 166 КК України, вимогам пунктів 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині відсутності формулювання обвинувачення та повних відомостей щодо всіх потерпілих, він підлягає поверненню прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Керуючись ст. ст. 3, 9, 110, 291, 314, 369, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003746 від 17.07.2015 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 166 КК України повернути прокурору Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області.
Ухвала суду може бути оскаржена в Апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: ОСОБА_10