ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/781/16-к
Провадження № 1-кп/636/51/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001462, внесеному 12 жовтня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не засудженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , 11 жовтня 2014 року близько 11.00 години керував технічно справним автомобілем Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без навантаження, на якому рухався по другорядній дорозі, тобто по вул. Матросова, смт. Малинівки, Чугуївського району, Харківської області, зі сторони центру смт. Малинівки, в напрямку головної автодороги Чугуїв-Мілове в районі вул. Б. Хмельницького, зі швидкістю близько 7-10 км/год. Проїжджаючи по вул. Матросова, смт. Малинівки. Чугуївського району, Харківської області, ОСОБА_4 не впевнився у безпечному виїзді на головну дорогу, чим відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 105/16 від 24.02.2016р. порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого: «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», згідно якого: «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі», в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Мазда-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого той отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58-4/15 від 18.03.2015р., тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді множинних переломів ребер, пошкодження меніска колінного суглоба з гемартрозом, що потягло тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» водієм ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 105/16 від 24.02.2016р., перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, пояснивши суду, що він рухався по другорядній дорозі та не замітив як їхав потерпілий по головній дорозі і допустив зіткнення.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що він в цей день рухався по головній дорозі по вул. Матросова в с. Малинівка де на перехресті його не пропустив потерпілий, який виїзжав з другорядної дороги, де трапилась пригода та він отримав тілесні пошкодження.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених в ході судового розгляду:

- рапортом помічника начальника-оперативного чергового Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 від 11.10.2014р., згідно якого 11.10.2014р. о 12.40 год. надійшло повідомлення фельдшера БШД про те, що в смт. Малинівка на перехресті вул. Б.Хмельницького сталося ДТП автомобіля Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 з автомобілем Мазда 323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , в наслідок якого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження і його госпіталізовано до хірургічного відділення Чугуївського ЦРЛ (а.к.п. 9);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.10.2014р. та фототавблицею до нього, складеного в присутності спеціаліста НДЕКЦ ОСОБА_12 , згідно якого оглянуто місце ДТП, зафіксовані погодні умови, стан дорожнього покриття, вказані пошкодження транспортних засобів, складена схема місця ДТП та вказані вилучені уламки кузову автомобіля Мазда 323 (а.к.п. 10-22);

- висновком судової транспортнро-трасологічної експертизи № 827/15 від 06.11.2015р., згідно якого місце зіткнення автомобіля Iveco та автомобіля Мазда 323 знаходилось перед розташуванням «зчісу заглиблення» (позиція № 9 на схемі), відносно напрямку руху від м. Чугуїв при русі по вул.. Б.Хмельницького; мінімальна швидкість руху автомобіля Мазда 323, виходячи з довжини слідів гальмування, зафіксованих на схемі до протоколу огляду місця ДТП, дорівнює 49 км/год (а.к.п 42-44);

- висновком судової авто-товарознавчої експертизи № 2339 від 08.09.2015р., згідно якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля Мазда 323 становить 176765,69 грн., величина матеріального збитків, заподіяних власнику автомобіля Мазда 323 застосовується у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент ДТП і становить 30578,33 грн.; автомобіль Мазда 323 не підлягає ремонтно-відновлювальним роботам (а.к.п. 47-59);

- висновком судово-медичної експертизи № 58-Ч/15 від 18.04.2015р., згідно якого у ОСОБА_9 мають місце підшкірна гематома обличчя, голови у тім`яній області, правого передпліччя, садна лівого стегна, сліди заживших забитих ран у вигляді рубців на підборідді у центрі, правої голені, правому передпліччі; відкрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, переломи передніх відрізків ребер П-УП зліва, П-У справа; пошкодження внутрішньої бокової зв`язки та внутрішнього меніску правого колінного суглобу, гемартроз колінного суглобу, закритий осколковий перелом правої променевої кістки у типовому місці, відрив шиловидного відростку локтевидної кістки правого передпліччя, які виникли від удару тупих твердих предметів, не виключено, що в умовах ДТП у строк - 11.10.2014р. За ступенем тяжкості синці та садна кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легкі тілесні ушкодження (менше 6 днів), рани, ВЧМТ у вигляді струсу головного мозку кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (більше 6 але менше 21 дня), закритий перелом кісток правого передпліччя, множині переломи ребер, пошкодження меніску колінного суглобу з гемартрозом кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як середнього ступеню тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня) (а.к.п. 70-75);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.02.2016р., проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , в ході якого обвинувачений розповів про обставини вчиненого ДТП та за його показами складена схема ДТП (а.к.п. 91-93);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.02.2016р., проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого потерпілий розповів про обставини ДТП та за його показами складена схема ДТП (а.к.п. 94-96);

- висновком судової авто-технічної експертизи № 105/16 від 23.02.2016р., яка проведена за показами обвинуваченого та потерпілого наданими в ході проведення слідчого експерименту, згідно якого у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля Мазда ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля Івеко ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п. 16.11 Правил дорожнього руху України і п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху; технічна можливість запобігання зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Івеко ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України і п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру. У діях водія ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України і п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією (а.к.п. 102-106);

- речовими доказами: автомобіль Мазда 323, реєстраційний номер НОМЕР_2 з повною деформацією передньої частини, рама, радіатор, капот, лобове скло; автомобіль Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з деформацією лівої бокової частини кузову, пошкоджену раму, деформація бензобаку, які оглянуті та долучені до матеріалів кримінального провадження 20.10.2014р. та передані на зберігання ОСОБА_9 та ОСОБА_4 під розписку (а.к.п. 60-62);

Також в ході судового розгляду допитаний експерт ОСОБА_13 , який підтвердив свої висновки та пояснив, що в експертизі допущена технічна помилка та неправильно вказано номер автомобіля.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Таким чином, аналіз усіх досліджених в суді доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Дослідивши, зіставивши та проаналізувавши вивчені у справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції та таких, що у сукупності з іншими наведеними доказами, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не засуджений, про що свідчить довідка ОСК ГУНП в Харківській області № 458-12022016/63091 від 12.02.2016р. (а.к.п. 111), злочин вчинив вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідками КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» № 207 від 24.01.2016р. (а.к.п 110), за місцем мешкання характеризуються задовільно, про що свідчить інформація Малинівського селищного голови від 215.01.2016р. (а.к.п. 109), думку потерпілого про відсутність підстав для суворого покарання обвинуваченого, та обставини, які обтяжують і пом`якшують його покарання.

Обставинами, що пом`якшували б покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання обвинуваченим своєї провини та щире каяття обвинуваченого, оскільки обвинувачений критично оцінив свою вину, в ході судового розгляду її визнав, не оспорював обставини ДТП, висловився про готовність нести кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у обсязі пред`явленого йому обвинувачення визнав, висловив щирого каяття, критично оцінив свій вчинок, не заперечував факт вчиненого ним ДТП.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують його покарання, судом не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, застосувавши до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Згідно ч. 2 ст. 12, ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян у порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 № 545 "Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діянні зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету використання", сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» з 11.10.2014р. по 28.11.2014р., що становить 48 ліжко-днів, де на його лікування витрачено 7365,25 грн., в тому числі медикаменти 737,14 грн.: вартість 1 ліжко-днів у жовтні 2014р. становить 134,39 грн., у листопаді 2014р. 140,96 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Підсумовуючи все вище вказане, заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 7365,25 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Потерпілим ОСОБА_9 заявлений цивільний позов по матеріальним збиткам у розмірі 63480 грн. та моральній шкоді, розмір якої він оцінив у розмірі 40000 грн. до влансика транспортного засобу ОСОБА_14 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальних збитків та підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

За приписами ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим, вина якого встановлена судом, і суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків доказаними та такими, що підлягають задоволенню відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 2339 від 08.09.2015р., якою встановлена вартість відновлюваного ремонту автомобіля Мазда 323 у розмірі 176765,69 грн., однак експертом зазначено, що автомобіль не підлягає ремонтно-відновлювальним роботам, та величина матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент ДТП у розмірі 30578,33 грн., а не на день складання звіту, оскільки з дня скоєння ДТП пройшло 2 роки і відновлення автомобіля не було проведено винною особою, а тому його відновлення буде проведено власником автомобіля, на що потрібні кошти відповідно до цін станом на сьогоднішній день.

Таким чином, матеріальна шкода в сумі 63480 грн. підтверджується висновком експерта і підлягає стягненню в повному обсязі.

Суд вважає, що потерпілому завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок отримання тілесних ушкоджень з вини обвинуваченого, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди з власника автомобіля не підлягає задоволенню, що не позбавляє його права звернутися з позовом до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України розглянула справу за позовом про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

При розгляді справи ВСУ висловив таку правову позицію.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року.

Враховуючи те, що право пред`явлення позову належить потерпілому, то вказану матеріальну шкоду у розмірі 63480 грн., тому слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 з цивільного відповідача власника транспортного засобу.

Також стягненню підлягають і витрати за надання правової допомоги у розмірі 1000 грн., які підтвердженні квитанцією.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз - висновок експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 827/15 від 06.11.2015р. у розмірі 982,08 грн., висновок експерта Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса № 2339 від 08.09.2015р.у розмірі 1537,50 грн., висновок експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № 105/16 від 23.02.2016р. у розмірі 736,56 грн. ( а.к.п. 41, 46, 101).

Запобіжний захід обвинуваченому в ході досудового слідства не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Позов прокурора Чугуївської місцевої прокуратури про стягнення з засудженого витрат на лікування потерпілого задовольнити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» витрати на лікування потерпілого у сумі 7365 (сім тисяч триста шістдесят п`ять) грн. 25 коп.
Позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки у сумі 63480 (шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.
В частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 витрати за надання правової допомоги у сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням товарознавчих експертиз, у сумі 3256 (три тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 14 коп.
Речові докази: автомобіль Мазда 323, реєстраційний номер НОМЕР_2 з повною деформацією передньої частини, рама, радіатор, капот, лобове скло; автомобіль Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з деформацією лівої бокової частини кузову, пошкоджену раму, деформація бензобаку, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_4 вважати повернутими власникам, звільнивши їх від зобов`язань про зберігання.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя