Ухвала
іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000 від 11 липня 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Камянка Черкаської області, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1 ,

за ст. 190 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси про виправлення описки від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,
її захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

у своїй касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвали щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає призначене ОСОБА_5 покарання за ст. 190 ч. 2 КК України таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості. Крім того, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судами обох інстанцій, які, на його думку, є підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 .

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні в період часу з 01.06.2012 року до початку вересня 2012 року кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 2 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України вказане покарання за сукупністю злочинів поглинуте покаранням, призначеним за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2013 року.
Цим же вироком від 16 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні в період часу з 25.09.2013 року до кінця лютого 2014 року кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 ч. 5 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2013 року та за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, починаючи з 16.04.2015 року, та застосовано до неї електронні засоби контролю.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ДП «Інвест-Черкаси» ЗАТ «Транснафтопереробка» матеріальну шкоду в розмірі 17 856, 50 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 19 000 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 8 000 гривень.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 1 500 гривень.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 01 червня 2012 року повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, уклала з ДП «Інвест-Черкаси» ЗАТ «Транснафтопереробка» договір оренди приміщення кафе і отримання для подальшої реалізації продуктів харчування та повернення коштів вказаному підприємству протягом одного місяця, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості, оскільки при укладенні договору повідомила неправдиві відомості, що нібито є фізичною особою-підприємцем. Після чого, 05 червня 2012 року ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні кафе, розташованого на території АЗС поблизу мікрорайону «Дахнівка» в м. Черкаси, отримала згідно видаткової накладної № 36 продукти харчування на загальну суму 17 856 гривень 50 копійок та після реалізації вказаного товару умови домовленості не виконала, гроші не повернула, а умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа грошовими коштами в сумі 17 856 гривень 50 копійок, що належать ДП «Інвест-Черкаси» ЗАТ «Транснафтопереробка» і використала їх на власні потреби, чим завдала підприємству матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 30 липня 2012 року ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 305 по бул. Шевченка в м. Черкаси, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_11 і заволоділа його майном. Так, вона у червні 2012 року, познайомившись з ОСОБА_11 , увійшовши в довіру, неодноразово повідомляла йому неправдиві відомості про те, що має проблеми з веденням підприємницької діяльності і для вирішення даних питань їй необхідні грошові кошти, та попрохала у останнього надати їй грошові кошти в сумі 2 500 доларів CШAтерміном на один місяць, завідомо не маючи наміру повертати вищевказану суму грошей. 30 липня 2012 року ОСОБА_11 біля будинку АДРЕСА_2 , будучи введеним в оману, передав ОСОБА_5 гроші в сумі 2 500 доларів США, що згідно курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на 30 липня 2012 року, становить 19 975 гривень, якими остання, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа та, не виконавши своїх зобов`язань про повернення грошей, витратила їх на власні потреби, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, на початку вересня 2012 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кафе, розташованого на території АЗС поблизу мікрорайону «Дахнівка» в м. Черкаси, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_12 і заволоділа його майном. Так, вона у липні 2012 року, познайомившись з ОСОБА_12 та ввівши його в оману, вмовила останнього придбати продукти харчування, які вона обіцяла реалізувати в орендованому кафе, а отримані кошти повернути йому в найкоротший час, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості і повертати кошти. Після чого ОСОБА_12 на початку вересня 2012 року придбав продукти харчування на загальну суму 8 000 гривень, які передав ОСОБА_5 в приміщенні даного кафе для реалізації, однак остання після реалізації вказаного товару умови домовленості не виконала, гроші не повернула, а умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа грошовими коштами в сумі 8 000 гривень, що належать ОСОБА_9 , і використала їх на власні потреби, чим завдала йому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 25 вересня 2013 року ОСОБА_5 , перебуваючи біля кафе «Гаврика», що по вул. Сурікова, 4. в м. Черкаси, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_13 і заволоділа його майном. Так, у вересні 2013 року ОСОБА_5 під час спілкування з ОСОБА_13 , з яким тривалий час підтримувала товариські стосунки, попрохала його надати їй в борг терміном на два тижні грошові кошти у сумі 10 000 гривень, нібито для закупівлі малька риби і його вирощування в орендованому ставку, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості і повертати вищевказану суму грошей. 25 вересня 2013 року ОСОБА_8 біля кафе «Таврика», що по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, будучи введеним в оману, передав ОСОБА_5 гроші в сумі 10 000 гривень, якими остання, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа та, не виконавши своїх зобов`язань про повернення грошей, витратила їх на власні потреби, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 18 жовтня 2013 року ОСОБА_5 , перебуваючи біля кафе «Таврика», що по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, повторно, маючи умисел на заволодіння,чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_13 і заволоділа його майном. Так, у жовтні 2013 року ОСОБА_5 під час спілкування з ОСОБА_13 , з яким тривалий час підтримувала товариські стосунки, попрохала його надати їй в борг терміном на два тижні грошові кошти у сумі 20 000 гривень, нібито для закупівлі малька риби і його вирощування в орендованому ставку, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості і повертати вищевказану суму грошей. 18 жовтня 2013 року ОСОБА_8 біля кафе «Таврика», що по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, будучи введеним в оману, передав ОСОБА_5 гроші в сумі 20 000 гривень, якими остання, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа та, не виконавши своїх зобов`язань про повернення грошей, витратила їх на власні потреби, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, в кінці лютого 2014 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні кафе «Таврика», що по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинила шахрайські дії відносно ОСОБА_10 і заволоділа його майном. Так, у лютому 2014 року до ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_10 , який попрохав її допомогти придбати для особистих потреб спирт в кількості 50 літрів, на що остання погодилася, але вказала, що гроші за вказаний товар їй необхідно передати наперед, завідомо не маючи наміру виконувати умови домовленості. 27 лютого 2014 року у обідній час ОСОБА_10 в приміщенні кафе «Таврика», що по вул. Сурікова, 4 в м. Черкаси, будучи введеним в оману, передав ОСОБА_5 гроші в сумі 1 500 гривень, якими остання, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів заволоділа та, не виконавши своїх зобов`язань, витратила їх на власні потреби, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року виправлено допущені описки у вироку цього суду від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначено наступне: в четвертому абзаці на сторінці № 3 описової частини вироку необхідно вказати прізвище представника потерпілого « ОСОБА_14 »; абзац одинадцятий на сторінці № 4 мотивувальної частини вироку, викладено в такій редакції: «Підстав для застосування обвинуваченій ОСОБА_5 ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається, так як вона вчинила нові злочини під час відбування іспитового строку, що вказує на її мінімальну правосвідомість, а кількість вчинених діянь вказує на небажання ставати на шлях виправлення». Резолютивну частину вироку від 16 квітня 2015 року доповнено таким змістом: «Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити. Стягнути з засудженої ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 19 975 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.»

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою прокурора змінено: виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_5 покарання за правилами, передбаченими ст. 70 ч. 4 КК України.
Вказано вважати ОСОБА_5 засудженою за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2013 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Взято ОСОБА_5 під варту в залі суду негайно. У решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника засудженої про підтримання касаційної скарги, доводи прокурора про заперечення проти скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_5 та правильність кваліфікації її дій за ст. 190 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_5 покарання.
При призначені ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженої, яка має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, є інвалідом другої групи, злочинні діяння вчиняла маючи непогашену судимість, перебуваючи на іспитовому строку, відношення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину. Щире каяття ОСОБА_5 визнано обставиною, що пом`якшує покарання, а обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визначив засудженій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, тобто в межах санкції ст. 190 ч. 2 КК України, проте не в максимальних її межах, частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2013 року, та остаточно призначив покарання на підставі ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Отже, покарання засудженій ОСОБА_5 призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, призначене їй покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З такими висновками суду апеляційної інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання за ст. 190 ч. 2 КК України погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невиконання судом першої інстанції вимог ст. 376 КПК України та відсутності звукозапису, на якому б було зафіксовано проголошення вироку суду, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд щодо ОСОБА_5 в суді першої інстанції відбувався у порядку, визначеному частиною третьою статті 349 КПК України, без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися. Згідно з матеріалами справи судове провадження в суді першої інстанції фіксувалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, під час судового засідання вівся журнал судового засідання. До матеріалів провадження додано журнал судового засідання, а також технічний носій інформації, на якому зафіксовано всі процесуальні дії, проведені на стадії підготовчого провадження, судового розгляду із всіма етапами та інформація про проголошення вироку.

На проголошення вироку 16 квітня 2015 року засуджена ОСОБА_5 не з`явилася, хоча 15 квітня 2015 року (перед виходом суду до нарадчої кімнати) була належним чином повідомлена про час та дату проведення вказаної процесуальної дії, подавши у той же день заяву про те, що перебуває на стаціонарному лікуванні. Проте, будь-якого підтвердження вказаної обставини суду так і не надала. З журналу судового засідання від 16 квітня 2015 року вбачається, що у зв`язку з неявкою учасників судового провадження технічні засоби фіксування кримінального провадження не застосовувалися, та проголошення вироку відбулося без фіксації. Нефіксування на технічному носії інформації проголошення вироку не може визнаватись істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення щодо ОСОБА_5 .

Крім того, 23 квітня 2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про час та місце розгляду кримінального провадження щодо неї в порядку ст. 379 КПК України щодо виправлення описки у постановленому відносно неї вироку, проте на вказане судове засідання також не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомила.

Будучи повідомленою та проінформованою 23 квітня 2015 року про наявність вироку щодо себе, засуджена ОСОБА_5 до суду першої інстанції не з`явилася, будь-яких заяв щодо бажання отримати копію вироку або ж оскаржити його на адресу суду також не направляла.

Не з`являлася засуджена ОСОБА_5 і до апеляційного суду, хоча неодноразово повідомлялася про дату, час та місце апеляційного розгляду апеляційної скарги прокурора на вирок щодо неї, про що направлялися повідомлення на її адресу. У зв`язку із такою поведінкою засудженої ОСОБА_5 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2015 року до неї було застосовано привід, а ухвалою від 25 листопада 2015 року її було оголошено у розшук, вказано затримати та негайно доставити до апеляційного суду. Лише 08 травня 2016 року ОСОБА_5 була затримана та 10 травня 2016 року доставлена до апеляційного суду.

У судовому засіданні апеляційного суду 10 травня 2016 року ОСОБА_5 , будучи повторно повідомленою про наявність вироку щодо неї та ознайомленою з ним, не вказувала на те, що їй не було відомо про постановлений щодо неї вирок та про необхідність вручення їй його копії для подальшого оскарження.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги захисника про допущене істотне порушення процесуального закону судом першої інстанції через невиконання вимог ст. 376 КПК України є безпідставними та не відповідають вимогам КПК України. Саме ж невиконання судом першої інстанції вимог вказаної статті щодо обов`язку суду направити копію вироку засудженій є порушенням вимог цієї статті, проте не є істотним порушенням кримінального процесуального відповідно до вимог ст. 412 КПК України, оскільки не перешкодило судам обох інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення і таке невиконання не вказує на порушення права на захист.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування вироку та ухвал і призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 квітня 2015 року, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси про виправлення описки від 23 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3