ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року Підволочиський районний суд Тернопільської області
головуючого судді ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
сторін обвинувачення прокурорів ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
ОСОБА_6
ОСОБА_7
сторони захисту адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисника потерпілого адвоката ОСОБА_11
представника Уповноваженого з прав
людини у Тернопільській області ОСОБА_12
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, депутатом не являється, одруженого, з незакінченою вищою освітою, тимчасово не працюючого, раніше судимого: 16 грудня 1993 Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.140 КК України до 1 року та 6-ти місяців позбавлення волі; 30 листопада 1995 Тернопільським міськрайонним судом за ч.4 ст.144 та ч.2 ст.143 КК України до 1 року та 6-ти місяців позбавлення волі; 11 січня 2005 Тернопільським міськрайонним судом за ч.3 ст.296 КК України до 3 років та 6-ти місяців позбавлення волі; 28 вересня 2011 Підволочиським районним судом за ч.2 ст. 296 та ст.124 КК України до 2 років та 6-ти місяців позбавлення волі; 06 червня 2013 звільнений з Личаківської виправної колонії №30 у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України , -
Обвинувачений ОСОБА_13 25 лютого 2015 року, близько 22.30 год., знаходячись на лівому узбіччі початку вулиці Т. Шевченка у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області, навпроти магазину ПП «Шаманського», керуючи своїми діями, ігноруючи загальноприйняті норми поведінки в суспільстві та порушуючи громадський порядок, утримуючи у руці ніж, з хуліганських мотивів умисно наніс удар ножем в праву ділянку живота потерпілому ОСОБА_9 , котрий підійшов незадовго щоб забрати ОСОБА_10 від обвинуваченого ОСОБА_13 , що між собою конфліктували, спричинивши йому проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота у правій здухвинній ділянці з чисельними пошкодженнями тонкої кишки та її брижі, яке супроводжувалось внутрічеревною кровотечею і розвитку розлитого калового перитоніту, яке є небезпечним для життя і за цим критерієм відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Надалі, не бажаючи припинити свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжується особливою зухвалістю, утримуючи в руці ніж, показуючи свою неповагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, на очах у сторонніх людей, потерпілого ОСОБА_9 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 мав намір надати допомогу потерпілому ОСОБА_9 , у якого текла кров, повернувся до останнього та умисно з хуліганських мотивів наніс удар ножем ОСОБА_10 у ліву половину живота, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поодинокого ножового поранення передньої черевної стінки у лівій здухвинній ділянці, що не проникає у черевну порожнину, які відносяться до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. Після чого з місця вчинення протиправних дій утік.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_13 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та заявлених цивільним позивачем потерпілим ОСОБА_9 , а також прокурором в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та фінансового управління Тернопільської обласної ради позовів не визнав та пояснив, що 25 січня 2015 року близько 21.45 год., перебуваючи за місцем свого проживання, вирішив поїхати на власному автомобілі в м. Скалат у магазин. По дорозі зупинився підвезти свого знайомого ОСОБА_14 , з яким перебуває у дружніх відносинах. Під`їхавши у центр м. Скалата, замітив, що автомобіль ВАЗ 099 чорного кольору поблизу Т-подібного перехрестя стояв на проїжджій частині дороги, однак об`їхав їх, повернув ліворуч та зупинився навпроти магазину ПП «Шаманського», який був закритий. Тоді вирішив піти до автомобіля, що стояв посеред дороги, оскільки серед усіх осіб, що там були впізнав свого знайомого ОСОБА_15 та з`ясувати причину їх зупинки. За ним вийшов ОСОБА_14 , але він попросив його сісти назад у автомобіль. Коли підійшов до компанії привітався із ОСОБА_15 та іншими присутніми, запитав чи щось сталось та чи потрібна допомога і попросив забрати автомобіль із проїжджої частини. У подальшому у нього з власником автомобіля виник словесний конфлікт і вони виріши відійти від основної компанії до магазину ПП «Шаманського», де продовжили розмову, під час якої зрозумів, що потерпілий ОСОБА_10 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки поводив себе неадекватно. В той час до них підійшов ОСОБА_16 , зробив зауваження потерпілому ОСОБА_10 , оскільки він поводив себе агресивно, привітався із ним, попросив не конфліктувати і пішов додому. Він відразу сів у автомобіль і як тільки почав рушати, відкрилась дверка авто і в нього сів ОСОБА_14 , після чого проїхав в напрямку будинку культури, бачив, як проходить свідок ОСОБА_16 , розвернувся, висадив ОСОБА_14 і поїхав в напрямку власного дому. Близько 01.30 год. 26 лютого 2015 року до нього приїхали працівники поліції, розповіли про обставини спричинення тілесних ушкоджень, нащо він пояснив, що дійсно перебував у місці вчинення злочину та спілкувався із ОСОБА_10 , однак будь-яких тілесних ушкоджень не спричиняв. На пропозицію працівника поліції ОСОБА_17 добровільно власним транспортом поїхав у Підволочиський райвідділ поліції. В приміщенні поліції, перебуваючи до ранку він давав пояснення щодо непричетності до вчинення злочинів, після чого його було затримано. Також зауважив, що надалі проводились слідчі дії, які є незаконними та неправомірними. В зв`язку з тим, що він не вчиняв будь-яких злочинів просить його виправдати, а в задоволенні позовних вимог потерпілого та прокурора - відмовити.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у скоєні інкримінованих органами досудового слідства кримінальних правопорушень не визнав, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання про повну доведеність обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України, а невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_13 щодо вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень повністю спростовуються показами потерпілих, свідків, дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_9 показав, що 25 лютого 2015 року близько 22.30 год. у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області разом із друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_18 їхали до останнього в гості. По дорозі вирішили зупинитись біля магазину ПП «Шаманського», де зустріли своїх знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_19 . Під час їх розмови під`їхав автомобіль марки «Мітсубісі Галант», з якого вийшов, як пізніше йому стало відомо, обвинувачений ОСОБА_13 . Раніше з обвинуваченим не зустрічався і взагалі його не знав. По ознаках під час розмови, неадекватної збудженої поведінки, оскільки почав висловлюватись нецензурними словами та висувати безпідставні претензії з того приводу, чому вони зупинили авто в недозволеному місці зрозумів, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, хоча запаху алкоголю не чув. На його агресивні дії потерпілий ОСОБА_10 відповів, що це його автомобіль і обоє добровільно без застосування будь-якого фізичного насильства по відношенні один до одного відійшли спілкуватись в сторону автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 з метою обговорення ситуації, яка склалась і припинення конфлікту. В той час ОСОБА_18 стояв навпроти нього через дорогу, а він із ОСОБА_15 та ОСОБА_19 залишились розмовляти на тому місці, де всі зустрілись. Через незначний проміжок часу, коли підійшов до обвинуваченого ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_10 з тією метою, щоб забрати останнього та їхати до ОСОБА_18 , перебуваючи на відстані 05, - 1 м. з незрозумілих для нього причин обвинувачений ОСОБА_13 , не маючи жодних провокуючих підстав, різко дістав ніж, замахнувся та наніс йому один удар в праву частину живота, від чого відчув сильну біль та, пригнувшись, відійшов на декілька метрів в сторону. Через декілька секунд почув як закричав ОСОБА_10 , піднявши голову, зрозумів по рухові кисті руки обвинуваченого ОСОБА_13 , що останній також наніс удар ножем в живіт потерпілого ОСОБА_10 , після чого сів у автомобіль і поїхав в сторону с. Новосілка Підволочиського району Тернопільської області. Його поклали у автомобіль та завезли у Скалатську районну лікарню, у подальшому до Підволочиської КЦРЛ, де прооперували, після чого він продовжив курс лікування у м. Тернополі. Ствердив, що як під час досудового слідства так і в залі судового засідання чітко впізнає по зовнішніх ознаках особу обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки під час конфлікту, хоча і була темна пора доби, проте біля магазину було хороше освітлення, а також те, що ОСОБА_18 чітко вказав, що це саме ОСОБА_13 спілкувався із ОСОБА_10 , позаяк знайомий із ним, і що саме обвинувачений наніс йому та потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді ножових поранень у живіт. Також ствердив, що будь якого тиску зі сторони органів досудового слідства чи інших осіб щодо дачі неправдивих показів у залі судового засіданні чи наклепу на обвинуваченого до нього не застосовувалось, а також не підтвердив того факту, що хтось із працівників поліції підходив до нього та вказував, що він має впізнати особу обвинуваченого ОСОБА_13 . Щодо показів свідка ОСОБА_14 то показав, що останній дійсно перебував в салоні автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 , вийшовши з якого, спершись об нього, намагався пройти до них, однак через сильну ступінь алкогольного сп`яніння не зміг цього зробити і сів назад у авто, а тому незрозуміло чому свідок ОСОБА_14 обговорює себе і вказує, що саме він вчинив дані кримінальні правопорушення, хоча припускає, що це може бути під моральним впливом тиску, залякування, обіцянки зі сторони обвинуваченого як місцевого кримінального авторитета та можливих боргових зобов`язань свідка перед обвинуваченим чи інших подібних дій, що пов`язані із злочинними поняттями. Щодо незначних розбіжностей у показах, котрі давав на досудовому слідстві, то пояснив, що правдиво дає покази саме в залі судового засідання, перебуваючи при здоровому глузді та тверезій свідомості, і різниця в них щодо обставин не мають безпосереднього відношення щодо вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, є несуттєвою і могла бути допущена внаслідок хвилювання та перебування його у після наркозному стані. При призначені міри покарання просить застосувати до обвинувачену найсуворішу міру покарання, що передбачена санкцією статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_10 пояснив, що 25 лютого 2015 року близько 22.30 год. у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області разом із друзями ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , їхали до останнього в гості, оскільки останній мав поранений у зоні АТО і перебував на реабілітації. По дорозі вирішили зупинитись у центрі м. Скалата у напрямку м. Тернополя, де зустріли своїх знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_19 . Під час їх розмови під`їхав автомобіль марки «Мітсубісі Галант», з якого вийшов, як пізніше йому стало відомо, обвинувачений ОСОБА_13 , та, будучи на підпитку, про що свідчив його агресивний стан та неадекватна збуджена поведінка, відразу почав виражатися нецензурними словами та висловлювати безпідставні претензії з того приводу, чому вони зупинили авто в недозволеному місці. Відійшовши двоє до автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 продовжити розмову, до них підійшов ОСОБА_16 , попросив не сваритись і пішов в напрямку с. Новосілки. Після того до них наблизився ОСОБА_9 , сказав до нього щоб не конфліктувати та не провокувати ситуацію нащо він і сам погодився. Через незначний проміжок часу почув як ОСОБА_9 застогнав та схопився руками за бік живота, а потім відразу відчув біль в лівій частині живота, побачив, як обвинувачений ОСОБА_13 ховав лезо ножа та біг до власного автомобіля. Він із ОСОБА_18 положили потерпілого ОСОБА_9 у автомобіль, яким приїхали та завезли у лікарню де їм обом надали медичну допомогу, сказали, що у нього рана не є життєво важливою, а потерпілого ОСОБА_9 готували до хірургічного втручання.
Пояснив, що обвинувачений ОСОБА_20 наніс йому один удар ножем у ліву частину живота, і до того, як останній почав втікати, не бачив у нього будь-яких колото-ріжучих предметів.
Ще зауважив, що пригадує ОСОБА_14 , котрий під час їхньої розмови знаходився у автомобілі обвинуваченого, однак вийшовши з заднього сидіння з протилежної від них сторони, постояв і надалі сів у транспортний засіб, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння та не зміг пересуватись.
Ствердив, що як під час досудового слідства так і в залі судового засідання чітко впізнає по зовнішніх ознаках особу обвинуваченого ОСОБА_13 , і вказує, що саме він наніс йому та ОСОБА_9 тілесні ушкодження, оскільки під час конфлікту, хоча і була темна пора доби, проте біля магазину було хороше освітлення.
Щодо розбіжностей у показах котрі давав на досудовому слідстві то пояснив, що правдиво дає покази саме в залі судового засідання, перебуваючи при здоровому глузді та тверезій свідомості, покази які давав на досудовому розслідуванні перечитував неуважно, тому і не виключає, що слідчий невірно його зрозумів, а потім і сформулював та достовірно виклав його думку щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.
При призначені міри покарання просить застосувати до обвинувачену найсуворішу міру покарання, що передбачена санкцією статті обвинувачення у виді позбавлення волі.
Покази дані в судовому засіданні потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перебувають у логічному та послідовному зв`язку із показаннями інших свідків, а тому суд вважає їх правдивими та бере в основу обвинувального вироку.
Зокрема будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 показав, що обвинуваченого знає близько року. 25 лютого 2015 року в вечірню пору доби зустрілися із потерпілими та поїхали в центр м. Скалата. Під час їх розмови до них під`їхав обвинувачений, зі всіма привітався і запитав у ОСОБА_10 хто він такий і чи вони знають його. В результаті чого у нього з ОСОБА_10 відбулась словесна перепалка, і вони відійшли поспілкуватись до магазину ПП «Шаманського» та зупинились неподалік автомобіля ОСОБА_13 . Через деякий час, коли вони спілкувались, ОСОБА_9 сказав, що забере ОСОБА_10 і поїдуть дальше. Розмови їх ніхто не чув і не звертали уваги, оскільки вона була спокійною. У подальшому підійшов до обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з метою з`ясувати чи усе гаразд, чи не назріває конфліктна ситуація нащо йому дали жестикулярно зрозуміти що все в порядку. В той час з заднього сидіння з правої сторони автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 з протилежної сторони вийшов ОСОБА_21 , привітався із ним, мав намір обійти кругом автомобіля, однак сів назад, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (хитка хода, мова, жестикуляція, зовнішній вигляд.) Також бачив ОСОБА_16 , з яким привітався після чого пішов до автомобіля, в якому приїхали. Коли підійшов до місця, де раніше всі стояли, почув як завівся автомобіль обвинуваченого ОСОБА_13 . Відразу прибіг потерпілий ОСОБА_10 , сказав, що йому обвинувачений ОСОБА_13 наніс тілесні ушкодження у виді колото-ріжучої рани та показав з лівої сторони в області живота на світері червону пляму. Ззаду йшов потерпілий ОСОБА_9 , який також тримався за бік, жалівся на сильну біль в області живота, звідки текла кров, а також на те, що може втратити свідомість. Він з ОСОБА_10 положили його на заднє сидіння автомобіля і поїхали з ним у лікарню. Чітко не зміг пригадати, у який саме автомобіль він особисто сідав, оскільки від побаченого перебував у шоковому стані. В приміщенні лікарні лікарі зупинили потерпілим кровотечу і каретою швидкої поїхали у м. Підволочиськ. Також вказав, що особисто він будь-яких ударів зі сторони обвинуваченого ОСОБА_13 не бачив, а те, що саме він наніс їм тілесні ушкодження дізнався відразу від самих потерпілих, коли вони прийшли до автомобіля.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показав, що 25 лютого 2015 року близько 21.30 год. разом із братом ОСОБА_19 під`їхав в центр міста Скалата, де зустріли ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які зупинились на проїжджій частині дороги. За кермом даного автомобіля був ОСОБА_10 , і припаркував транспортний засіб таким чином, що заважав руху іншого транспорту. Коли стояли спілкувались, у центр м. Скалата під`їхав ОСОБА_13 і зупинився біля магазину ПП «Шаманського», привітався із ними та запитав, що у них сталось і чи потрібна допомога, оскільки автомобіль знаходився на проїжджій частині дороги. Відповіли, що усе гаразд і обвинувачений ОСОБА_13 відійшов із ОСОБА_10 спілкуватись в сторону, де був припаркований його автомобіля, а через декілька хвилин у їх сторону пішли ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , а він пішов у свій автомобіль спілкуватись по телефону, де був його брат ОСОБА_19 . Надалі, у той час коли він мав намір їхати в сторону заправки м. Тернополя, до них підійшов ОСОБА_18 , сів на заднє сидіння і попросив підвезти його в лікарню. Підвіз ОСОБА_18 , який по дорозі до лікарні нічого не пояснював, залишив його і поїхав до дому. Також доповнив, що у той час, коли до них підійшов обвинувачений ОСОБА_13 його поведінка була адекватною, нецензурною лайкою при ньому не виражався, не конфліктував і тілесних ушкоджень не наносив. Також не бачив будь-кого з інших осіб в тому числі і ОСОБА_22 , окрім тих яких називав попередньо. Більше по даному факту нічого доповнити не може.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що знайомий із обвинуваченим, оскільки являється його далеким родичем. 25 лютого 2015 року в вечірню пору стояв із своїм братом ОСОБА_15 в центрі м. Скалата Підволочиського району Тернопільської області коли до них на автомобілі під`їхали ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та невідомий чоловік щільної тіло будови, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_10 , залишивши свій автомобіль на проїжджій частині дороги. У той час, коли вони спілкувались, під`їхав автомобіль, з якого вийшов обвинувачений ОСОБА_13 та у спокійному тоні запитав чий автомобіль на проїжджій частині та чи потрібна допомога, після чого разом із ОСОБА_10 відійшли розмовляти в сторону. В той час коли вони відходили до нього зателефонувала його знайома дівчина, з якою він спілкувався у телефонному режимі в салоні автомобіля. Будь-якоїсь конфліктної ситуації не бачив та не чув і по факту нанесення тілесних ушкоджень пояснити нічого не може. Крім того вказав, що окрім нього, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_18 а в подальшому ОСОБА_13 більше нікого не бачив. А також не бачив ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , яких візуально знає так як останні проживають на його вулиці.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 показав, що знає обвинуваченого, оскільки проживає разом із ним у одному містечку. 25 лютого 2015 року у вечірню пору доби, коли повертався додому почув біля магазину ПП «Шаманського», розмову на підвищених тонах. Коли підійшов то зробив зауваження потерпілому ОСОБА_10 , а, розвернувшись, побачив ОСОБА_13 , попросив припинити конфлікт і мирно розійтись. ОСОБА_10 відійшов в сторону, але куди саме і на яку відстань не бачив. Розмова між ними тривала до двох хвилин, після чого бачив, як обвинувачений ОСОБА_13 відкрив двері автомобіля, проте чи сів у нього не бачив, оскільки пішов і будь-яких звуків схожих на закриття автомобільної дверки не чув. Перебуваючи біля будинку культури, що знаходиться на відстані близько 20 метрів від місця, де відбувався конфлікт, повз нього проїхав автомобіль обвинуваченого ОСОБА_13 та в зворотному напрямку не вертався. Коли йшов додому то будь-якої лайки чи криків не чув. Коли підходив до обвинуваченого та потерпілого то на проїжджій частині дороги бачив автомобіль, котрий знаходився на відстані 4-6 м., а дальше стояв ОСОБА_18 і ще поруч із ним декілька чоловік. Будь-яких колото-ріжучих предметів у той час коли перебував на місці конфлікту не бачив як і нанесення самих тілесних ушкоджень. Коли він підійшов до них то обвинувачений ОСОБА_13 поводив себе адекватно і в стані алкогольного сп`яніння не перебував.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що являється працівником Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області. 25 лютого 2015 року знаходився на чергуванні. В вечірній час від чергового поступило повідомлення про спричинення фізичним особам тілесних ушкоджень у м. Скалаті. По оперативній інформації підозрюваним у заподіянні тілесних ушкоджень був обвинувачений ОСОБА_13 . Близько 01:00 год. уже 26 лютого 2015 року він разом із іншими працівниками поліції приїхали до обвинуваченого за місцем його проживання, представились, пояснили щодо обставин кримінального правопорушення, після чого він запросив їх у приміщення житлового будинку, поводив себе спокійно, адекватно, в стані алкогольного сп`яніння по зовнішньому вигляді не перебував. Поспілкувавшись деякий час із обвинуваченим, останній не визнавав себе винним у причетності до вчинення злочинів, запропонували проїхати до відділку поліції для оформлення процесуальних документів. Будь-який дій за місцем проживання обвинуваченого не складали.
Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 показала, що 25 лютого 2015 року вона заступила на чергуванні по Підволочиській КЦРЛ. В пізній час до них поступило двоє чоловік із ножовими пораненнями. Відразу повідомили працівників поліції, хворих госпіталізували і направили у хірургічне відділення. Коли вона їх оглядала то потерпілі були у свідомості. Потерпілого ОСОБА_9 занесли на ношах, оскільки у нього було проникаюче поранення і він був у стані середньої важкості. Хто їм наніс тілесні ушкодження вона не чула і її це не цікавило, лише сказали, що відбувся конфлікт, в результаті чого були спричинені ножові поранення. Усі ці обставини вони розказували працівникам поліції.
Вказані покази свідка ОСОБА_24 , логічно та об`єктивно підтверджуюється довідкою № 84 від 27 лютого 2015 року виданою Підволочиською КЦРЛ, з якої вбачається, що 25 лютого 2015 року об 23.20 год. в хірургічне відділення поступив громадянин ОСОБА_9 із діагнозом : проникаюче ножове поранення живота. Множинні пошкодження тонкого кишківника та його брижі. Розлитий каловий перитоніт. Внутрішня кровотеча. (т.2 а.с. 194)
Покази потерпілих та свідків, а також описані письмові докази узгоджуються між собою взаємодоповнюють, є логічними, послідовними, та повністю спростовують можливу версію захисту обвинуваченого, та самого обвинуваченого, щодо його непричетності до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому суд покази вказаних потерпілих та свідків бере до уваги та кладе в основу обвинувального вироку. Крім того дані покази, об`єктивно підтверджуються дослідженими і проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, частину з яких суд вважає допустимими, зокрема :
Як убачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 лютого 2015 року, потерпілий ОСОБА_10 вказав, що близько 22.00 год. 25 лютого 2015 року біля магазину ПП «Шаманського», що знаходиться у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області громадянин ОСОБА_13 наніс йому та його другові ОСОБА_9 тілесні ушкодження за допомогою ножа. (т.2 а.с. 192-193)
26 лютого 2015 року потерпілий ОСОБА_10 у присутності понятих серед інших чотирьох осіб, у тому числі і ОСОБА_14 , який визнає себе винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, впізнав та чітко показав на особу, яка йому нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_13 . Вказане підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання (т.2 а.с. 214-216)
Згідно резолютивної частини висновку Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 091 від 14 квітня 2015 року вбачається, що за даними медичної карти стаціонарного хворого № 737, у громадянина ОСОБА_10 при госпіталізації 25 лютого 2015 року о 23.25 у хірургічне відділення Підволочиської КЦРЛ і подальшій (того ж дня) хірургічній операції було виявлено поодиноке ножове поранення передньої черевної стінки у лівій здухвинній ділянці розмірами 3.0Х1,5 см, із рановим каналом у м`яких тканинах передньої стінки живота довжиною 8 см, спрямованим зверху вниз і «ззовні всередину», що не проникало у черевну порожнину. Вищезазначені поранення, зважаючи на розміри і рівні краї рани на шкірних покривах та значне переважання довжини ранового каналу над розмірами вхідного отвору, спричинено колючою дією гострого предмета типу ножа, індивідуальні особливості якого за описанням у медичній карті визначити не можна. Виявлена у громадянина ОСОБА_10 непроникаюча у червону порожнину рана передньої стінки живота належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним (понад 6 днів) розладом здоров`я. Виникнення вищевказаного ушкодження за обставин, наведених у постанові та протоколі проведення слідчого експерименту,- не виключається. (т.2 а.с. 217-221)
Згідно резолютивної частини висновку Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 092 від 17 квітня 2015 року вбачається, що за даними медичної карти стаціонарного хворого № 735, у громадянина ОСОБА_9 при госпіталізації 25 лютого 2015 року о 23.20 год у хірургічне відділення Підволочиської КЦРЛ було виявлено проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота у праві здухвинній ділянці з численними пошкодженнями тонкої кишки та її бриджі, яке супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею (близько 600 мл рідкої і згортків крові та вмісту кишківника у черевній порожнині) і розвитком розлитого калового перитоніту (запаленням очеревини). Дане підтверджується результатами клінічного обстеження ОСОБА_9 при вступі у стаціонар, при якому встановлено наявність у нього на передній стінці живота «різаної» рани із рівними краями, розмірами 2,5Х2,5 см, що проникала у черевну порожнину на глибину до 6 см, та даними, отриманими при хірургічному втручанні проведеної ОСОБА_9 за життєвими показниками 26 лютого 2015 року о 1.30 вказане поранення спричинено колючою дією гострого предмету типу клинка ножа. Заподіяне ОСОБА_9 проникаюче у черевну порожнину ножове поранення передньої стінки живота з пошкодженням тонкої кишки та її брижі, є небезпечним для життя і за цим критерієм належать до тяжких тілесних ушкоджень, виникнення якого за обставин наведених у постанові та протоколі проведення слідчого експерименту не виключаються. (т.2 а.с. 222-229)
З протоколу огляду від 05 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_14 в приміщенні службового кабінету Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 добровільно видав одяг, а саме штанів типу «джинс» чорного кольору та куртки типу «плащова» чорного кольору, в якому останній був одягнений 25 лютого 2015 року близько 22.30 год., знаходячись у центрі м. Скалата Підволочиського району Тернопільської області. Одяг ОСОБА_14 поміщається у поліетиленовий пакет «експертна служба» №19692251, який належним чином упаковується із нанесенням підписів понятих та учасників, після чого направляється на дослідження в СМЕ. (т.2 а.с.236-237)
Згідно резолютивної частини висновку експерта № 154 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи на куртці та штанах громадянина ОСОБА_14 слідів крові не виявлено. (т.2 а.с.244-245)
Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 324 від 13 березня 2015 року, вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_14 відібраного в Підволочиській КЦРЛ 27 лютого 2015 року о 14.40 год., виявлено етиловий спирт в концентрації 0,99% (проміле). Враховуючи значний проміжок часу між наведеною у постанові подією 25 лютого 2015 року близько 22.30 год. та забором взірця крові у г-на ОСОБА_14 27 лютого 2015 року о 14.40 год. (більше півтори доби), не можна цілком конкретно використати отримані дані для обґрунтованого перерахунку можливої концентрації етилового спирту в крові ОСОБА_14 станом на 22.30 год. 25 лютого 2015 року. (т.3 а.с.1-3)
Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 327 від 13 березня 2015 року, вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_9 , відібраного в Підволочиській КЦРЛ 26 лютого 2015 року о 15.30 год., - метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. (т.3 а.с.4-6)
Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 325 від 13 березня 2015 року, вбачається, що при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_10 відібраного в Підволочиській КЦРЛ 26 лютого 2015 року о 08.40 год., виявлено етиловий спирт в концентрації 0,42% (проміле) Однак, якщо виходити лише з наведених у постанові даних, то, враховуючи швидкість зниження концентрації алкоголю в крові живих осіб у зв`язку з окисленням, виведенням його, тощо (в середньому 0,15 проміле за 1 год.), можна припустити, що на час вказаних у постанові подій - 25 лютого 2015 року о 22.30 год. концентрація етилового спирту в крові громадянина ОСОБА_10 із врахуванням часу забору взірця крові могла становити приблизно 1,95 % (проміле, що за функціональною оцінкою може відповідати показникам алкогольного сп`яніння середнього ступеня. Даний перерахунок алкоголю можливий лише за умови того, що з моменту поді і до забору крові ОСОБА_10 спиртні напитки не вживав.) (т.3 а.с.7-9)
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26 лютого 2015 року вбачається, що цього ж дня об 10.40 год. був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення житель АДРЕСА_1 ОСОБА_13 (т.3 а.с. 19-22).
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_27 показав, що знайомий із потерпілим ОСОБА_10 близько 5 років. На передодні проведення слідчого експерименту приїхав до нього в гості із Львівської області, після чого останній попросив його проїхати із ним у м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області, де у незнайомому йому приміщенні у його присутності, а також інших осіб, у тому числі і понятого, потерпілі розповіли про те, яким чином їм було спричинено тілесні ушкодження, а також йому закарбувалось у пам`яті, як потерпілий ОСОБА_10 , тримаючи у руках гребінець, імітуючи ніж, показував, як саме обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження. Уся процедура тривала близько 2-ох годин. Під час допиту у судовому засіданні неодноразово звертав увагу на те, що він хворіє епілептичним синдромом, внаслідок чого має погану пам`ять, часто її втрачає і події пригадує лише незначними уривками, а при необхідності може представити підтверджуючі медичні заключення, однак ствердив, що підпис на протоколі проведення слідчого експерименту є його, і він його особисто перечитував, а відтак події, які там описані, відповідають дійсності.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 показав, що являється працівником міської ради, обвинуваченого знає, оскільки проживає у їх містечку та являється їх колишнім учнем. 20 березня 2015 року близько 12.00. год. його запросили працівники поліції для проведення слідчого експерименту. Був частково присутнім, коли потерпілі розказували про обставини нанесення їм тілесних ушкоджень, після чого на вулиці у центрі м. Скалата кожен із потерпілих показував, яким саме чином їм наносились тілесні ушкодження, хоча безпосередньо про що саме вони говорили він не чув через шум інших транспортних засобів та віддалі, на якій знаходився, однак зауважив, що проводилась фото та відео фіксація, після чого зачитали протокол, він та інші учасники його підписали.
Вказані покази свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 повністю підтверджуються письмовими доказами, зокрема протоколами проведення слідчих експериментів, де містяться їх підписи на протоколах і пояснення, котрі там написані, а також проведені слідчі дії мали місце та відповідали реальним обставинам.
Так, відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів від 20 березня 2015 року, проведеного старшим слідчим ОВС ОСОБА_29 за участі потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 встановлено, що потерпілі у приміщенні службового кабінету Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області та на пропозицію слідчого детально розказали про обставини спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_13 , що послідовні їх показам даними у судовому засіданні, а у подальшому безпосередньо на місці вчинення конфлікту у м. Скалаті на перехресті вулиць Грушевського Шевченка відтворили дані події з імітацією нанесення обвинуваченим ОСОБА_13 їм тілесних ушкоджень та конкретно місцезнаходження кожного із учасників. При цьому під час проведення слідчого експерименту застосовувались технічні засоби фіксації, а саме відео зйомка на цифрову відеокамеру « SONY DCR-SR-62» та фотографування на цифровий фотоапарат « Olimpus HD movi». (т.-2 а.с. 197- 213)
Будучи допитаною у судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку із Тернопільським міськрайонним судом в якості експерта ОСОБА_30 , показала, що працює експертом Тернопільського бюро судово-медичних експертиз. По даному кримінальному провадженні вона проводила п`ять видів експертиз, які пов`язані із встановленням групи крові потерпілих, обвинуваченого, свідка, а також встановлення слідів крові безпосередньо на наданих слідчим речових доказах, повністю підтримує дані експертизи та надала пояснення щодо кожної із них, які є ідентичними їх резолютивній частині. Крім того зазначила, що встановити конкретно групу крові на речах, що були вилучені працівниками поліції та їх приналежність конкретній особі може лише експертиза ДНК. Також вказала, що час та механізм нанесення крові на речовому доказі вона не може встановити, оскільки це не відноситься до її компетенції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 , а також його захисник відмовились від проведення ДНК експертизи з метою визначення належності плями крові на куртці обвинуваченого ОСОБА_13 .
Показами свідків, потерпілого та письмовими доказами спростовано версію обвинуваченого ОСОБА_13 , та свідка ОСОБА_31 , що працівник поліції ОСОБА_32 говорив потерпілому ОСОБА_9 упізнати конкретно особу обвинуваченого ОСОБА_13 .
Так, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_33 показав, що 16 квітня 2015 року, перебуваючи у вестибюлі Підволочиського райвідділу поліції з дружиною обвинуваченого ОСОБА_13 , чув як працівники поліції покликали потерпілого ОСОБА_9 та сказали, що він має упізнати обвинуваченого ОСОБА_13 . Дружина обвинуваченого відразу заперечила та протестувала, чому саме вони вказують на те, що він має упізнати її чоловіка, оскільки їй відомо, що кримінальні правопорушення вчинив ОСОБА_14 , однак вони усі пішли у внутрішні приміщення відділку поліції. Вказав, що під час самого упізнання не був. Коли працівники поліції запрошували потерпілого ОСОБА_9 і вказували, що він має упізнати ОСОБА_13 , останнього не показували, оскільки його не було, а також не описували по яких конкретних та характерних рисах має його впізнавати. Про обставини вчинення кримінальних правопорушень відомо лише те, що їх вчинив ОСОБА_14 , оскільки сам особисто це йому говорив.
Разом із тим, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_31 , оскільки повідомлені ним обставини не доводять та не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а лише стосуються окремої процесуальної дії, є неконкретними, поверхневими, жодним чином не впливають на хід та неупередженість результат проведення такої слідчої дії як упізнання і спростовуються показами свідків, потерпілого ОСОБА_9 , та письмовими доказами, зокрема :
Так, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_34 показав, що працює у Підволочиському відділі поліції. Обвинуваченого знає, оскільки він неодноразово з`являвся до них із різних причин. Знає, що у м. Скалаті мав місце інцидент з нанесенням тілесних ушкоджень потерпілим по даній справі, однак виїзду не здійснював, оскільки дане місто обслуговує інший дільничний інспектор поліції. Вказав, що неодноразово спілкувався із потерпілим ОСОБА_9 після отриманих тілесних ушкоджень і лише цікавився його станом здоров`я. Також неодноразово у вестибюлі приміщення Підволочиського райвідділку поліції бачив дружину обвинуваченого ОСОБА_13 , яка приносила йому одяг та продукти харчування. Будь-яких оперативних та процесуальних дій, заходів не проводив та рішень не приймав і свідком інциденту, про який говорить обвинувачений, а саме те, що працівник поліції ОСОБА_32 говорив потерпілому ОСОБА_9 упізнати особу обвинуваченого - не був.
Покази свідка ОСОБА_31 і спростував під час допиту у судовому засіданні безпосередньо свідок ОСОБА_17 , який повідомив, що не заперечує того факту, що запрошував потерпілого ОСОБА_9 для проведення процесуальних дій, однак будь-яких конкретних вказівок на впізнання обвинуваченого ОСОБА_13 не давав і будь-якого тиску щодо нього не здійснював.
Також будучи допитаним у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , показав також, що жоден працівник поліції не вказував на те, що він має упізнати конкретно особу обвинуваченого ОСОБА_13 .
Крім того 16 квітня 2015 року потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , серед інших чотирьох осіб впізнав громадянина ОСОБА_13 та вказав, що саме той чоловік спричинив йому ножові поранення живота 25 лютого 2015 року у м. Скалаті Підволочиського району Тернопільської області. Вказане підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання (т.3 а.с. 22- 24)
За вказаних обставин суд вважає неправдивими покази свідка ОСОБА_31 та не бере їх в основу обвинувального акту.
Разом із тим версія обвинуваченого ОСОБА_13 щодо втручання в операційну систему та видалення відеозаписів на реєстраторі спростовується наступними доказами :
Так, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_37 показав, що працює у Підволочиському відділку поліції. Пізно уночі з оперативної інформації стало відомо, що ОСОБА_13 у м. Скалаті біля магазину ПП «Шаманського» наніс тілесні ушкодження потерпілим. На наступний день до 08.00 год. ранку виїхав у м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області з метою перегляду записів відеокамер, що знаходяться на фасадній стороні магазину, узгодивши це із власником магазину ОСОБА_38 , який повідомив йому, що він не знає як вірно ними користуватись і це може зробили лише ОСОБА_39 , котрий встановлював дані камери або його син. Коли приїхав ОСОБА_39 довший час не змогли увімкнути комп`ютер, проте коли включився то з`ясувалось, що будь-якої інформації відео спостереження в ніч інциденту, а також декілька днів перед тим не було по причині того, що комп`ютер не був підключений до електромережі. Також вказав, що коли приїхали за місцем проживання обвинуваченого, останній добровільно запросив їх до свого помешкання, де інший працівник поліції ОСОБА_32 із ним спілкувався. Зауважив, що обвинувачений поводився спокійно, адекватно та візуально перебував у тверезому стані і вини у інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнавав. Крім того було встановлено, що до даного інциденту може бути причетний ОСОБА_14 , однак коли до нього приїхали, то він повідомив їм, що нічого не знає і пригадати не може, враховуючи, що останній перебував у сильному алкогольному сп`янінні вони залишили його вдома. На наступний день до них зателефонував ОСОБА_14 повідомив, що саме він вчинив дане кримінальне правопорушення, а знаряддя злочину ніж викинув у кущі біля магазину ПП «Шаманського». Разом із працівниками поліції та ОСОБА_14 , провели огляд місця на яке вказував ОСОБА_14 , однак будь-яких предметів ззовні схожих на ніж знайдено не було. Під час спілкування із ОСОБА_14 запідозрив, що останній оговорює на себе у вчиненні злочинів яких не вчиняв і на його запитання ОСОБА_14 відповів, що це їх (жарг.) «Поняття». Після того коли ОСОБА_14 був доставлений у райвідділ поліції більше його не бачив і жодних процесуальних дій не вчиняв.
Вказані покази свідка ОСОБА_40 щодо обставин перевірки відео реєстратора у магазині ПП «Шаманського», на наступний день після вчинення кримінальних правопорушень, послідовно та логічно взаємодоповнюються показами інших свідків, а також письмовими доказами, зокрема :
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_39 показав, що знає обвинуваченого загально, позаяк проживає у одній місцевості. В дружніх відносинах не перебуває. 26 лютого 2015 року попередньо 08.00 год. ранку, коли він ще спав, до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_13 та попросив показати камери, а саме те, що він не вчиняв кримінальних правопорушень, однак враховуючи, що він ще не знав про наявні інциденти то і не зрозумів у чому справа, та які саме камери. Через незначний проміжок зателефонували працівники поліції і попросили під`їхати, допомогти їм перевірити інформацію, що міститься на відео реєстраторах магазину ПП «Шаманського». Біля входу в магазин на нього чекав працівник поліції, з яким він увійшов в приміщення магазину, а в подальшому і у кімнату, де знаходився монітор та відео реєстратори. Коли вони входили у службове приміщення, то у ньому нікого не було, камери працювали візуально, але реєстратор був знеструмлений. Увімкнувши монітор та відео реєстратор, зайшов на жорсткий диск, однак будь-якої інформації за той день не було. У подальшому пішов по особистих справах.
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_41 показав, що являється власником магазину у м. Скалаті. Камери відео спостереження він встановив близько за пів року до даного інциденту з метою виявлення осіб, які викрадали продукцію. 26 лютого 2015 року зранку зателефонував працівник поліції ОСОБА_37 та попросив дозволу оглянути відео реєстратор та інформацію, що записана на жорсткому диску. Він добровільно надав дозвіл, оглянути відео з реєстратора та системний блок, які знаходяться у службовому приміщенні магазину, яке постійно закрите. Коли працівники поліції просять оглянути, то з його дозволу заходять із ОСОБА_42 , оскільки він їх встановлював та уміє користуватись і у присутності працівників оглядають інформацію, що знаходиться на жорсткому диску. ОСОБА_39 записує інформацію на флешку після чого йдуть, а працівники закривають службове приміщення. Протягом періоду часу використання ведеореєстраторів інколи виникали технічні проблеми і було таке, що вони не працювали. На час вчинення кримінальних правопорушень не перевіряв чи вони знаходилися у робочому стані та чи здійснювався відеозапис, а тому і не виключає, що останні могли вийти із ладу, про що він не знав, оскільки міркував, що відеозапис проводився постійно. Враховуючи те, що він не компетентний у питанні здійснення відеозаписів та ремонту, тому у випадку поломки просив ОСОБА_43 їх полагодити.
Згідно резолютивної частини висновку експерта НДЕКЦ № 1.3-102/15 від 23 березня 2015 року, вбачається, що наданому на дослідження відео реєстраторі марки «DIVISION» NETWORK VIDEO REKORDER, відеозаписів, здійснених 25 лютого 2015 року не виявлено. Відеозаписи за 25 лютого 2015 року з наданого на дослідження відео реєстратора марки «DIVISION» NETWORK VIDEO REKORDER, ймовірно не видалялись. Разом із тим із дослідження даної експертизи вбачається, що в журналі програмного забезпечення виявлено записи про події датовані 15 січня 2015 року та 26 лютого 2015 року. Подій датованих 25 лютого 2016 року в пам`яті реєстратора не виявлено. Відсутність інформації про події датовані з 15 січня 2015 року по 26 лютого 2015 року в журналі, відсутність файлів створених (змінених) в період з 15 січня 2015 по 26 лютого 2015 року на жорсткому диску свідчать про те, що наданий реєстратор не працював у період з 15 січня 2015 по 26 лютого 2015 року. (т.3 а.с.15-18 ).
Будучи допитаним у судовому засіданні в якості експерта ОСОБА_44 показав, що, ознайомившись із висновком, пригадав, що дійсно проводив експертизу відеореєстратора, для її проведення надавався сам відеореєстратор і ставилось питання, чи містились на даному реєстраторі записи за 25 лютого 2015 року, а також чи видалялись за цей день будь-які файли. В процесі дослідження зробив висновок, що інформація за 25 лютого 2015 року не видалялася. Повідомив, що видалити записи заднім числом неможливо, оскільки при огляді реєстратора у нього такої функції немає. Слідів видалення він не знайшов. Програма, яку вони використовують, має можливості відновлення видалених файлів, однак вона не знайшла будь-яких видалених файлів. Іншого програмного забезпечення, яке б могло відновити файли, йому не відомо. Крім того, як вбачається з журналу, що міститься на відео реєстраторі, що досліджувався, існує нумерація за 15 січня 2015 року за № 421, а 26 лютого 2015 року за № 422, тобто це свідчить, що нумерація є нерозірваною, а відтак не було постороннього втручання та видалення файлів.
Таким чином судом встановлено, що відео реєстратори, що знаходяться на лицевій стороні магазину ПП «Шаманського» не проводили запис, зокрема 25 лютого 2015 року по тій причині, що не були підєднані до струму.
За вказаних обставин суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_13 щодо втручання та видалення відеозаписів на реєстраторі працівниками поліції, оскільки дані обставини не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, являється припущенням обвинуваченого, який намагається заплутати слідство та ввести суд в оману з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Разом тим, оцінюючи у сукупності із письмовими доказами показання потерпілих та свідків при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю, і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
При цьому суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_13 щодо його непричетності до інкримінованих кримінальних правопорушень та не знаходить будь-яких мотивів зі сторони потерпілих умислу наклепу на обвинуваченого, оскільки, як пояснив сам обвинувачений ОСОБА_13 , раніше із потерпілими знайомі не були, конфліктних ситуацій та будь-яких фінансових зобов`язань один перед одним не мали, а покази дані обвинуваченим у судовому засіданні повністю противоречиві та не узгоджуються із показами свідків та потерпілих щодо конкретних обставин справи вчинення кримінальних правопорушень, а також матеріалами кримінального провадження, що досліджувались у судовому засіданні.
Також суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_14 , оскільки вони є суперечливими та противоречивими як своїм показам так і показам потерпілих, інших свідків допитаних у судовому засіданні, самого обвинуваченого, а також не узгоджуються із наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, є нелогічними, незрозумілими та непослідовними.
Так повідомлені обставини свідком ОСОБА_45 не відповідають дійсності і є противоречивими із показами потерпілих, свідків котрі допитані у залі судового засідання щодо конкретних обставин справи, зокрема подіям, що передували вчиненню кримінальних правопорушень, а саме свідок ОСОБА_14 на неодноразові запитання сторони обвинувачення та сторони захисту повідомив, що після розмови обвинуваченого ОСОБА_13 із групою невідомих йому осіб, останній сам ішов до автомобіля, а за ним рухалось двоє чоловіків, хоча в дійсності як потерпілі, свідки, а також обвинувачений ОСОБА_13 вказали на те, що обвинувачений разом із ОСОБА_10 відійшли продовжити розмову поблизу автомобіля ОСОБА_13 , а в подальшому підійшов свідок ОСОБА_16 , і коли він пішов, тоді вже підійшов потерпілий ОСОБА_9 , ще пізніше ОСОБА_10 .
Крім того свідок ОСОБА_14 стверджує, що вийшов із автомобіля з метою налякати потерпілих, оскільки останні на думку свідка поводили себе агресивно та, знаходячись на відстані 1-1,5 метра від них, здійснив два замахи розкладним ножем, після чого потерпілі повтікали, притому, що обвинувачений ОСОБА_13 у той час стояв біля передньої частини автомобіля, сіли у автомобіль та, проїхавши до 50 метрів біля будинку культури, вийшов з авто і пішов додому. Вказані покази є непослідовними та нелогічними, не відповідають реальним обставинам справи, є суперечливими показам свідків, потерпілих та самого обвинуваченого, зокрема свідки вказали, що ОСОБА_14 знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, і не мав можливості пересуватись після того, як вийшов із транспортного засобу під час розмови потерпілих із обвинуваченим. Крім того з досліджених письмових доказів, а також реально нанесених тілесних ушкоджень убачається, що потерпілим спричинені легкі та тяжкі тілесні ушкодженні, а обставини, що розказував свідок, не перебувають у прямому причинному зв`язку, оскільки останній стверджував, що мав намір налякати ножем, що і зробив на відстані 1 1,5 м. від них, після чого потерпілі утікли і все це відбувалось на очах обвинуваченого, що стояв біля дверки власного автомобіля, разом з тим сам обвинувачений заперечує обставини того, що він бачив як хтось комусь наносив тілесні ушкодження та вказує, що після розмови із свідком ОСОБА_16 сів у автомобіль, а свідок ОСОБА_14 після нього уже коли він розпочав рух автомобілем. Надалі свідок ОСОБА_16 показав, що після розмови із обвинуваченим ОСОБА_13 він пішов у напрямку будинку культури м. Скалата, що розташований на відстані 20-30 м. від місця де відбувався конфлікт і саме у цьому місці побачив, як проїхав не зупиняючись, автомобіль обвинуваченого ОСОБА_13 , хоча свідок ОСОБА_14 на неодноразові питання стверджував, що обвинувачений зупинився біля того ж будинку культури і він вийшов з автомобіля, викинув ніж і пішов додому, а обвинувачений ОСОБА_13 розвернувшись поїхав додому, а тому покази даного свідка є суперечливими та противоречивими.
Також надалі залишається незрозумілим і нелогічним той факт що як стверджує свідок ОСОБА_14 , - вийшовши із автомобіля обвинуваченого ОСОБА_13 , викинув знаряддя злочину розкладний ніж, однак незрозуміло чому він це зробив, адже свідок ОСОБА_14 на той час мав би бути переконаним у тому, що розмахуючи ножем на відстані 1-1,5 м. від потерпілих, як він сам ствердив не знав що спричинив комусь тілесні ушкодження і як показав, що потерпілим нанесені ножові поранення дізнався лише на наступний день.
Також незрозумілим і нелогічним залишається питання речових доказів, а саме те, що свідок ОСОБА_14 вказував, що після того, як порозмахував ножем, поклав його у карман належної йому куртки у розкладеному стані, де повинні бути сліди крові, однак, як убачається із резолютивної частини висновку експерта № 154 ТОБСМЕ від 25 березня 2015 року на куртці та штанах громадянина ОСОБА_14 слідів крові виявлено не було.
Суперечливим є і той факт, що, як стверджує свідок, він два рази розмахнув ножем з права на ліво, однак, якщо взяти до уваги покази потерпілих, а також механізм та локалізацію нанесених їм тілесних ушкоджень, то вбачається, що це були цілеспрямовані та штикові удари, а не просто розмахування ножем, тобто механізм та характер нанесення тілесних ушкоджень не узгоджується із показами свідка ОСОБА_14 щодо того, яким саме чином були спричинені тілесні ушкодження, його покази є суперечливі та непослідовні. В подальшому свідок ОСОБА_14 плутався і в кінці показав, що наніс удар у черевну порожнину, однак попередньо вказав, що про факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілим він дізнався на наступний день після інциденту і це ствердив у судовому засіданні, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння і не пригадує чітко усіх обставин, що відбувались. Сумнівним залишається і той факт, що в одних моментах свідок ОСОБА_14 чітко пояснює події, що мали місце в вечірню пору доби 25 лютого 2015 року, а щодо очевидних, таких як безпосередньо спричинення тілесних ушкоджень, плутається та не може пригадати. Як і не зміг пояснити конкретно, яким чином завдавав ударів, їх кількість та механізм спричинення, та також не зміг пояснити куди та кому саме конкретно намагався здати знаряддя злочину, не навів логічних мотивів чому саме звертався у прокуратуру області, не обґрунтував причин недовіри Підволочиському відділу поліції, як причину того, що заніс речовий доказ у прокуратуру області чи міста.
Також незрозумілим для суду залишається факт видачі ОСОБА_14 ножа, котрим він ніби-то спричинив тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи № 62 від 25 березня 2015 року при судово-медичній експертизі складного ножа наданого ОСОБА_14 10 березня 2015 року, зі сплином більше 2-ох тижнів крові не виявлено (т.3 а.с. 10-14), тобто видав той ніж, котрий не являється знаряддям злочину, хоча як вказує свідок ОСОБА_14 відразу, коли дізнався про затримання ОСОБА_13 , то намагався переконати слідство саме у його причетності до спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.
Крім того, заява про зізнання у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень адресована Генеральному прокурору України та Прокурору Тернопільської області від 15 квітня 2015 року (т.3 а/с 220-230) і покази дані ним у судовому засіданні повністю різняться щодо обставин нанесення тілесних ушкоджень, механізму та локалізації, місця розташування учасників інциденту, а також подальших дій, що відбувалися і не відповідають реальним, конкретним та логічним обставинам справи, що мали місце.
Також суд не може не звернути увагу на моральний аспект свідка ОСОБА_14 , а саме його байдужість після інциденту. Зокрема вона проявляється у тому, що на думку суду, якби останній дійсно наніс тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і як стверджує останній, що дізнавшись про те, що замість нього звинувачують ОСОБА_13 , його відразу замучило сумління, то він би намагався переконати слідство і суд з наданням конкретних доказів у вчиненні кримінальних правопорушень саме ним, а не ОСОБА_13 , зокрема чітко повідомив орган досудового розслідування про обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, надавав логічні та послідовні покази, які б узгоджувались із іншими учасниками процесу, потерпілими, а також і обвинуваченим ОСОБА_13 та були взаємодоповнюючими, видав речові докази, а не так як поступив свідок, написав заяву про вчинення ним ніби - то кримінальних правопорушень 09 квітня 2015 року, після чого був призваний в АТО, а в подальшому, уклав контракт, і на даний час відмінно її проходить в лавах ЗСУ. Вказане свідчить лише про те, що останній дбав про свій добробут, добробут своєї сім`ї, про своє майбутнє і жодним чином не переймався як власне написаною заявою при свою причетність до вчинення злочину, так і безпосередньо наданими показами як на досудовому розслідуванні так і у суді, оскільки бачив, що працівники поліції під час досудового розслідування не переконані у його причетності до нанесення тілесних ушкоджень, знав у своїй безневинності та безкарності.
Суд звертає увагу на те, що не встановлював чому саме ОСОБА_14 визнавав себе винним у спричинені тілесних ушкоджень, які реально не спричиняв, хоча не виключає факту, як це вбачається із показів потерпілого ОСОБА_9 , що у обвинуваченого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , які є добре знайомими та разом відбували покарання у місцях позбавлення волі, можуть бути різного роду зобов`язання свідка перед обвинуваченим в силу ряду можливих фінансових обставин або так званих «понять», які вітаються у кримінальних кругах.
Таким чином, суд приходить до переконання, що вищенаведені покази обвинуваченого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 є неправдивими, спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_13 , тому оцінює їх критично та до уваги не бере.
Крім того у відповідності до вимог ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 84 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні процесуальних рішень.
Аналізуючи у сукупності дану норму Закону можна дійти висновку, що доказ який отриманий з порушенням порядку визначеним КПК України повинен визнаватися судом недопустимим.
Як убачається із пояснень обвинуваченого ОСОБА_13 , останній не заперечив того факту, що 26 лютого 2015 року був затриманий працівниками Підволочиського відділу поліції у зв`язку із підозрою у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Разом із тим, ознайомившись із процесуальним документом, зокрема протоколом його затримання, категорично заперечив той факт, що під час його затримання був здійснений обшук та під час якого виявлено та вилучено належний йому одяг, оскільки це було зроблено у інший день і без будь-яких понятих. Як наслідок вважає, що протокол його затримання в частині огляду і вилучення речей від 26 лютого 2015 року, протокол огляду від 05 березня 2015 року, і висновок експерта, з якого вбачається, що на кишені його куртки, знайдено кров людини, яка могла походити від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та самого обвинуваченого ОСОБА_13 не можна брати до уваги та посилатись у судовому рішенні, оскільки дані докази здобуті з порушенням вимог КПК України, крім того вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, про що категорично заперечував, а дану кров йому могли в любий спосіб спеціально нанести працівники поліції.
Досліджуючи у нарадчій кімнаті протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень від 26 лютого 2015 року, суд встановив, що слідчий Підволочиського РВ УМВС України ОСОБА_46 у присутності понятих ОСОБА_47 та ОСОБА_48 здійснив обшук затриманої особи, під час якого виявив та вилучив його особисті речі, а саме спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, куртка темно-синього кольору, мобільний телефон.
Разом з тим, будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_49 та ОСОБА_50 показали, що 26 лютого 2015 року, ближче до обіду знаходились у райвідділі поліції Підволочиського району з приводу отримання інформації по своїх кримінальних провадженнях. Під час того працівники поліції запропонували пройти у інший кабінет і підписати протокол затримання. Перебуваючи у кабінеті слідчого, почекали близько 10 хвилин поки слідчий напише протокол, поставили свої підписи та залишили приміщення поліції. ОСОБА_49 частково ознайомився із протоколом затримання особи, а ОСОБА_50 показав, що взагалі із ним не ознайомився. Разом із тим, двоє ствердили, що під час того, як вони були присутні при оформлені протоколу, особи обвинуваченого ОСОБА_13 не бачили, як і речей, які описані у протоколі затримання як вилучені, і взагалі будь-яке вилучення не проводилось.
Згідно вимог ст. 103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження фіксуються у протоколі.
Стаття 104 КПК України, на яку і посилається слідчий, передбачає, що хід та результат проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Пунктами 3-4 ч.3 даної статті передбачено, що заключна частина протоколу повинна містити відомості про спосіб ознайомлення зі змістом протоколу, а перед підписанням протоколу учасниками процесуальної дії надається можливість ознайомитися із текстом протоколу.
Проте вказаних вимог слідчий Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_46 недотримався, оскільки в ньому не зазначено, у який спосіб ознайомилися учасники із змістом протоколу, яким чином взагалі слідчий роз`яснював яка процесуальна дія проводиться і що саме поняті мають фіксувати.
Крім того обставини, що зазначені у протоколі затримання особи, не відповідають реальним та фактичним обставинам, що мали місце, зокрема як убачається із протоколу затримання (т.3 а.с.19), вилучення особистих речей обвинуваченого ОСОБА_13 проводився об 10.40 год., проте як убачається із заяви самого обвинуваченого, що міститься у матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с.91), обвинувачений ОСОБА_13 добровільно видав особисті речі об 10.30 год., тобто з вказаного слідує, що слідчий ОСОБА_51 об 10.40 год. вилучав речі у обвинуваченого ОСОБА_13 , які він напередодні о 10.30 год видав добровільно. Зрозумілим тоді є і той факт, що ні обвинуваченого ОСОБА_13 , ні речей, які він добровільно видав, не могло бути під час оформлення протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, про що і вказали поняті під час їх допиту у судовому засіданні.
Разом із тим у заяві про добровільну видачу речей і у протоколі затримання особи від 26 лютого 2015 року незрозуміло та не зазначено, що з даними речовими доказами зроблено, зокрема : куди саме вони поміщені, чи були опечатані біркою або скріплені печаткою установи, де б містились підписи понятих та інших учасників, тобто чи були вчинені дії, які б могли унеможливити втручання до речових доказів по сторонніх осіб та виключення будь-яких негативних факторів.
Як убачається із протоколу огляду (т.2 а.с.230) від 05 березня 2015 року розпочатого об 14.40 год. закінченого об 15.05 хв. заступник начальника СВ Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_52 у присутності понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 провів огляд предмету : одягу вилученого у ОСОБА_13 під час його затримання, а саме : спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, куртка темно-синього кольору, мобільний телефон. Із даної процесуальної дії слідує, що на огляд представлено поліетиленовий пакет «експертна служба» № 1969250, верхня частина якого належним чином упакована та заклеєна липкою стрічкою. Жодних видимих пошкоджень чи слідів проникнень на даному упакуванні немає. Цілісність упакування не порушена. На лицевій стороні пакета виявлено рукописний текст «Одяг належний ОСОБА_13 вилучений під час затримання 26 лютого 2015 року.
Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_25 показала, що дійсно її було запрошено до відділу поліції в якості понятої. Під час огляду працівник поліції розпечатав поліетиленовий пакет, дістав з нього речі, зокрема і куртку та переклав у інший поліетиленовий пакет, запечатав його, про що вона та інший учасник процесуальної дії на зворотній стороні поставили свої підписи.
Однак з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та заяви обвинуваченого ОСОБА_13 від 26 лютого 2015 року не вбачається, що даний одяг, який вилучався, взагалі поміщався у поліетиленовий пакет, належним чином упаковувався та заклеювався липкою стрічкою, а тому і суду незрозуміло, коли саме та в який період він був поміщений у пакет, де він до того часу находився, що не виключає можливого втручання до речових доказів сторонніх осіб.
Стороною обвинувачення не було спростовано факту недопустимості даного доказу та відповідності його вимогам КПК України, а також припущень обвинуваченого ОСОБА_13 та обставин, що зазначались свідками ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , не надано будь-яких пояснень з даного приводу.
На підставі протоколу огляду від 05 березня 2015 року Тернопільським обласним бюро судово-медичних експертиз 27 березня 2015 року проведено експертизу за № 153 (т.2 а.с. 232-235), згідно висновку якого вбачається, що сліди на кишені куртки, що належить громадянину ОСОБА_13 , знайдено кров людини, імунологічним дослідженням, в якій виявлено антиген Н системи АВО. Знайдена на куртці в об`єкті № 3 кров могла походити від особи (осіб), крові якої (яких) властивий антиген Н ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та громадянина ОСОБА_13 .
Таким чином, хоча і наявний висновок експерта, з якого встановлено, що на курці обвинуваченого ОСОБА_13 знайдено кров людини, яка може походити як від самого обвинуваченого, так і від потерпілих, та інших осіб, яким властивий антиген Н, однак враховуючи те, що попередні докази, на підставі яких експерту було надано об`єкт дослідження-речові докази, здобуті з порушенням вимог КПК України, а стороною обвинувачення не було спростовано твердження обвинуваченого та порушень слідчими вимог під час проведення вказаних процесуальних дій, які повинні бути фіксуватись належним чином, а також враховуючи те, що обвинувачений категорично заперечує свою причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та, незважаючи на проведену експертизу, встановити яким саме чином утворились сліди крові на курці ОСОБА_13 , тобто сам механізм нанесення крові не представилось можливим, тому суд не може покласти його в основу обвинувального вироку та до уваги не бере.
Таким чином суд вважає, що заяву про добровільну видачу особистого одягу обвинуваченого ОСОБА_13 , протокол затримання в частині огляду та вилучення від 26 лютого 2015 року, протокол огляду від 05 березня 2015 та висновок експерта № 153 від 27 березня 2015 року не може взяти до уваги та покласти як доказ в основу обвинувального вироку.
За вказаних обставин суд визнає дані докази недопустимими, як такі, що здобуті з порушенням порядку, що визначений КПК України, а тому до уваги їх не бере.
Також суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_53 , оскільки повідомлені ним обставини не підтверджують та не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а самих процесуальних дій та рішень які приймав особисто чітко пригадати не може.
Також суд вважає недоведеним посилання сторони обвинувачення на те, що обвинувачений ОСОБА_13 під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень перебував у стані алкогольного сп`яніння, що відноситься до обставин, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_13 виражався в сторону потерпілого ОСОБА_10 брутальною лайкою, оскільки вони не знайшли підтвердження у судовому засіданні та спростовані як показами самого обвинуваченого ОСОБА_54 , так і показами свідків. Будь-яких належних та допустимих письмових доказів які б засвідчили такий стан на пропозицію суду стороною обвинувачення надано не було, а тому вказану обставину як обтяжуючу, та посилання про те, що ОСОБА_13 виражався в сторону ОСОБА_10 брутальною лайкою слід виключити із фабули обвинувачення. Вказане не спростовує вину обвинуваченого ОСОБА_13 та не впливає на його правову кваліфікацію.
Крім того суд вважає, що із обвинувачення слід виключити обтяжуючу вину ОСОБА_13 обставину, а саме вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин рецидив злочину, оскільки вказана обставина є кваліфікуючою ознакою ч.3 ст. 296 КК України і сторона обвинувачення у обвинувальному акті, посилаючись на ч.4 ст. 296 КК України включає дану обставину в склад злочину, яка є доведеною в судовому засіданні, і буде враховуватись судом при призначенні покарання, а тому і не може бути повторно застосована судом як обтяжуюча його вину обставина.
Разом з тим, суд приходить до переконання про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 в умисних діях, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, а також грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень і повністю погоджується із кваліфікацією органами досудового слідства дій за ч.1 ст. 121 та ч.4 ст. 296 КК України.
З письмових даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_13 вбачається, що обвинувачений зареєстрований у АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_55 , 1943 року народження, зауважень зі сторони міської ради до нього не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє 28 вересня 2011року Підволочиським районним судом за ч.2 ст. 296 та ст.124 КК України та був засуджений до 2 років 6-ти місяців позбавлення волі, 06 червня 2013 року звільнений з Личаківської виправної колонії №30 у зв`язку із закінченням терміну відбування покарання, судимість за який не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на диспансерному обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема відповідно до ст. 12 КК України інкриміновані обвинуваченому злочини відносяться до тяжких, наслідків, що наступили, а саме заподіяння потерпілим ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень та на шлях виправлення не став, звільнившись з Личаківської ВК у 2013 вчинив новий умисний злочин, характеризуючі дані з місця проживання. До обставини котрі у відповідності до вимог ст.. 66 КК України пом`якшують покарання суд відносить те, що у обвинуваченого перебуває на утриманні малолітня дитина. Обставин, котрі у відповідності до вимог ст. 67 КК України обтяжували покарання судом не встановлено. З урахуванням фактичних обставин справи, а також враховуючи думку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_13 найсуворішої міри покарання, виходячи із його відношення до потерпілих, небажання добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення передбачених ч.1 ст. 121 та ч.4 ст. 296 КК України, за кожен злочин окремо та на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі найбільш наближене до максимального, оскільки на думку суду саме таке покарання відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом із тим суд вважає, що заявлені позовні вимоги прокурора прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та в інтересах фінансового управління Тернопільської ради до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування витрат понесених закладами охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань :
Судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були госпіталізовані до Підволочиської КЦРЛ, де перебували на стаціонарному лікуванні з 25 лютого 2015 року по 26 лютого 2015 року.
У подальшому потерпілий ОСОБА_9 був переведений у хірургічне відділення Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня», де знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 26 лютого 2015 року по 10 березня 2015 року.
Згідно ч.1,3 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.
З відповідей Підволочиської комунальної центральної районної лікарні № 169 та № 170 від 08 травня 2015 року, ОСОБА_9 1990 року народження житель с. Поділля Підволочиського району Тернопільської області та ОСОБА_10 , 1992 року народження, житель с. Хоптянка Підволочиського району Тернопільської області, дійсно знаходились на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 25 лютого 2015 по 26 лютого 2015 року (1-ліжкодень). Потерпілий ОСОБА_9 перебував із діагнозом проникаюче ножове поранення живота, а ОСОБА_10 перебував із діагнозом ножове непроникаюче поранення передньої черевної стінки. Всього вартість лікування на кожного із потерпілих становить по 287,83 грн. тобто 575,66 грн., в тому числі заробітна плата 185, 65 грн., нарахування на оплату праці 65,34 грн., медикаменти 6,62 грн., продукти харчування 3, 74 грн., оплата комунальних послуг 19, 57 грн., інші видатки 6,91 грн.
Крім того згідно відповіді КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» за № 01-3/1587 від 10 червня 2015 року ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні хірургічного відділення закладу з 26 лютого 2015 по 10 березня 2015 року (12 - ліжкоднів). Вартість затрат на лікування та перебування становить 2784 гривні. (лютий 2 л/д х 177 грн. = 354., + березень 10 л/д х 243 грн. = 2430 грн.)
За вказаних обставин суд приходить до переконання, що в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_13 порушені права закладу охорони здоров`я, які підлягають до захисту шляхом задоволення позовів та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради та фінансового управління Тернопільської обласної ради понесені закладами охорони здоров`я витрати на лікування потерпілих від злочину, зокрема в користь фінансового управління Підволочиської районної ради 575,66 грн., та в користь фінансового управління Тернопільської обласної ради 2784 грн.
Суд, заслухавши пояснення цивільного позивача та його представника, міркування обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних міркувань :
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.
Будь-яких інших документів, які підтверджують понесені потерпілим дійсні витрати чи перебувають у причинному зв`язку з витратами на лікування потерпілого від злочину, цивільним позивачем не представлено, а судом не здобуто.
Крім того згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини.
При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п. 3 ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25 травня 2001 року, бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, наявність вимушених змін у його житті, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 доведена у судовому засіданні, суд вважає, що його діями потерпілому ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка виражається у значних моральних та фізичних стражданнях, яких він зазнав під час отримання тілесних ушкоджень та подальших тижнів реабілітації, морального пригнічення та дискомфорту, порушенні звичного способу життя, оскільки не може повноцінно виконувати роботу по домашньому господарстві, належним чином проводити час із сім`єю та відпочивати, отримані травми та тілесні ушкодження не дають впевненості в своїх силах. Певний час не міг спокійно спати від сновидінь, а саме моменту заподіяння тілесного ушкодження, що у свою чергу порушило нормальний ритм стабільного життя та призвело до нервових зривів та дискомфорту. Втрата нормальних життєвих зв`язків, оскільки довгий час знаходився на стаціонарному лікуванні, а також відсутністю активних дій обвинуваченого, котрий не визнає своєї вини у скоєному та всіляко намагається уникнути як відповідальності так і відшкодування йому будь-якої шкоди, призводить до морального пригнічення та дискомфорту у зв`язку із чим, він до сьогоднішнього дня лише частково відновив свій психічний та моральний стан.
Таким чином, з урахуванням обставин, за яких потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, характеру і ступеня їх тяжкості, тривалості лікування і можливості відновлення попереднього стану здоров`я, негативних змін, що сталися у його житті, а також з урахуванням платоспроможності обвинуваченого, осіб, що перебувають на його утриманні, падіння грошової одиниці гривні по відношенні до долара США та значний ріст цін з моменту заподіяння тілесних ушкоджень та часу ухвалення судового рішення, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із обвинуваченого ОСОБА_13 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень.
Разом із тим суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід продовжити строк тримання під вартою, який закінчується 02 квітня 2017 року 10.40 год., терміном на 60 днів.
Початком відбуття покарання вважати 26 лютого 2015 року 10.40 год. з дня затримання.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової компютерно-технічної експертизи.
Речові докази по справі, а саме : а саме спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, , мобільний телефон, що знаходяться у камері зберігання речових доказів Тернопільського ГУНП в Тернопільскій області, а також куртка темно-синього кольору, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Підволочиського райсуду належать обвинуваченому ОСОБА_13 ,повернути законному володільцю. Куртку чорну, джинси чорні, а також наданий на дослідження ніж, що належить ОСОБА_14 , та відео реєстратор, що належить ОСОБА_56 , які знаходяться у камері зберігання речових доказів Тернопільського ГУНП в Тернопільскій області повернути законним володільцям.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.4 ст. 296 КК України та призначити покарання:
-за ч.1 ст. 121 КК України 7 років 6 (місяців) позбавлення волі;
-за ч.4 ст. 296 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_13 призначити покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Цивільний позов заявлений прокурором Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Підволочиської районної ради до відповідача ОСОБА_13 задоволити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Цивільний позов заявлений прокурором Тернопільської області в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської обласної ради до відповідача ОСОБА_13 задоволити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Цивільний позов ОСОБА_9 до відповідача ОСОБА_13 задоволити частково.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.
Обвинуваченому ОСОБА_13 , слід продовжити строк тримання під вартою який закінчується 02 квітня 2017 року 10.40 год. терміном на 60 днів.
Початком відбуття покарання вважати 26 лютого 2015 року 10.40 год. з дня затримання.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової компютерно-технічної експертизи (висновок 1.3-102/15 від 23 березня 2015 року) в розмірі 921,60 грн.
Речові докази по справі, а саме : а саме спортивні штани чорного кольору, кофта чорного кольору, пара кросівок чорного кольору, , мобільний телефон, що знаходяться у камері зберігання речових доказів Тернопільського ГУНП в Тернопільській області, а також куртка темно-синього кольору, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Підволочиського райсуду належать обвинуваченому ОСОБА_13 ,повернути законному володільцю. Куртку чорну, джинси чорні, а також наданий на дослідження ніж, що належить ОСОБА_14 , та відео реєстратор, що належить ОСОБА_56 , які знаходяться у камері зберігання речових доказів Тернопільського ГУНП в Тернопільській області повернути законним володільцям.
На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою протягом цього ж строку з моменту вручення копії судового рішення.
Головуючий суддя підпис
Суддя Підволочиського районного суду
Тернопільської області ОСОБА_1