Номер провадження: 11-сс/785/509/17
Номер справи місцевого суду: 522/1552/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 30 березня 2017 року, якою у рамках кримінального провадження за №0000543 внесеному до ЄРДР 15.11.2016 року за ознаками ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк тримання підозрюваного під вартою,-

встановив

Оскарженою ухвалою було задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року про продовження строку тримання під вартою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Миколаївської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, який перебуває у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, ч. 3 ст. 187 КК України, строком до 02.05.2017 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, 15 листопада 2016 року, в період часу з 00.00 години до 01.00 години, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , маючи намір, направлений на скоєння нападу та заволодіння чужим майном, проникли до будинку АДРЕСА_3 , де застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я, здійснили напад на ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і заволоділи належним останнім грошовими коштами та золотим ланцюжком, спричинивши останнім матеріальні збитки на загальну суму 77423, 85 грн.

Крім того, 02.12.2016 р. приблизно о 01 год. 10 хв. ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , маючи намір, направлений на скоєння нападу та заволодіння чужим майном, проникли до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_4 , в якому також розташовано приміщення кафе-бару «Лілія, де шляхом застосування фізичного впливу та погроз застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, скоїли напад на ОСОБА_17 та ОСОБА_18 після чого заволоділи належним останнім майном та грошовими коштами, спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 160000 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя послався на обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, його відношення до вчиненого та дані про особу підозрюваного.

Також слідчий суддя послався на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були заявлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишилися, про що свідчить тяжкість кримінального правопорушення та об`єктивні дані щодо поведінки підозрюваного як під час подій, які інкримінуються підозрюваному як злочини та до застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не змінилися.

Крім того слідчий суддя послався на надання прокурором достатніх матеріалів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та на відсутність обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і прийшов до висновку про необхідність продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя прийняв до уваги необхідність проведення відповідних процесуальних дій, які викладені у клопотанні слідчого та для виконання яких необхідно певний час.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисником підозрюваного - адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій захисник вказала, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя не взяв до уваги обставини визнання підозрюваним винуватості і надання ним правдивих показів відносно скоєних злочинів, наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання, позитивну характеристику та ту обставину, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього решту.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Порядок розгляду подання щодо продовження строку тримання особи під вартою передбачений ст.199 КПК України, а питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання щодо продовження строку тримання особи під вартою визначений змістом Глави 18 чинного Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.199 КПК України повинні враховуватися дані, що заявлені ризики не зменшилися чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 15.11.2016 року до ЄРДР зареєстровано провадження №0000543 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

02.12.2016 року, підозрюваного ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня відносно нього складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та вручено останньому.

04.12.2016 року ухвалою Кілійського районного суду Одеської області підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.01.2017 року.

06.12.2016 року ОСОБА_8 повідомлено про додаткову підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України.

26.01.2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 31.03.2017 року.

Строк досудового розслідування продовжений до п`яти місяців, тобто до 02 травня 2017 року, в зв`язку з потребою у проведенні відповідних слідчих та процесуальних дій та отримання результатів призначених у справі експертиз, виконання яких на думку апеляційного суду є необхідним.

29.03.2017 року оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 02.05.2017 року.

Як вбачається з наданих органом досудового розслідування матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.187 КК України і зазначена підозра ґрунтується на доданих до клопотання слідчого матеріалах, які в тому числі підтверджуються показаннями самого підозрюваного щодо обставин вчиненого злочину і захистом не оспорюються.

В судовому засіданні апеляційного суду, підтримавши свою апеляційну скаргу, захисник послалася на те, що підозрюваний ОСОБА_8 співпрацює зі слідством, надав показання, які викрили вчинення іншими підозрюваними злочинів, які були скоєні останніми окремо, без його участі. При цьому зазначила, що під час перебування останнього під вартою та утримання підозрюваного у відповідній виправній установі, з метою зміни ним показань, на нього чиниться тиск, як морального, так і фізичного характеру, що стало причиною звернення до слідчого з проханням про забезпечення безпеки підозрюваного. Захисник зазначила, що прийняті заходи вважає недостатніми, оскільки є реальні побоювання щодо вчинення на її підзахисного подальшого впливу з боку інших підозрюваних, які також утримуються в одній виправній установі, що може потягти за собою тяжкі наслідки.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтвердила суду обставини, на які посилався захисник, а саме щодо поведінки підозрюваного та його відношення до вчиненого, наявності факту надання ним показань, завдяки яким було розкрито інші злочини, вчинені іншими підозрюваними. Прокурор підтвердила суду існування фактів вчинення тиску на підозрюваного ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі, з метою зміни останнім показань. На думку прокурора, перебування підозрюваного поза межами слідчого ізолятора, можливо завадить вчиненню тиску на нього з боку інших підозрюваних, що буде слугувати інтересам досудового розслідування.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного у виді тримання під вартою апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою слідчий суддя повинен з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.
У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Слідчий суддя, суд повинен враховувати, що тримання під вартою має застосовуватись лише у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (Рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»).

Реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України», від 05 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Тому слідчий суддя у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п. 1 ст. 5 цієї Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Соловей і Зозуля проти України»).

У справі «Гавула проти України» (2013р.) Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

У рішенні у справі «Самойлович проти України»(2013р.) Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо обґрунтування тривалого попереднього ув`язнення заявника, який не мав судимостей в минулому і обвинувачувався у вчиненні одного епізоду пограбування: «у випадку особливої тривалості тримання під вартою заявника підстави для цього мали б бути виключно серйозними» і визнав недостатність підстав для виправдання утримання заявника під вартою.

Положення ст.199 КПК України та наведена практика Європейського суду з прав людини були залишені поза увагою слідчого судді. Суддя продовжив строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, незважаючи на те, що у клопотанні слідчий та під час судового розгляду прокурор, не навели обґрунтування того, що ризики, які існували на момент затримання підозрюваного та обрання відносно нього найсуворішого запобіжного заходу, не зменшилися та існують на даний час, а послалися виключно на первісні підстави взяття підозрюваного під варту.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчим та прокурором не доведено наявність обставин, передбачених п.3 ст.194 КПК України, які свідчать про недостатність застосування на даній стадії досудового розслідування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, які реально існують на даній стадії досудового розслідування.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор фактично пояснила суду, що на даний час слідство не має доказів існування реальних ризиків, які б вказували на можливість підозрюваного ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілих та свідків, експертів та спеціалістів або в інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, та які б унеможливлювали застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Посилання прокурора на те, що підозрюваний може ухилитися від слідства також є непереконливими, оскільки прокурор також не надав суду жодного доказу в обґрунтування наведеного ризику.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ризики, які були заявлені органом досудового слідства при обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , з урахуванням об`єму виконаних слідчих дій, якими, за твердженням прокурора, зафіксовані майже всі обставини кримінального правопорушення за епізодами інкримінованими підозрюваному, на даний час значно зменшилися.

Таким чином, ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не має належного обґрунтування доцільності продовження строків тримання під вартою в контексті обставин зазначеної кримінальної справи, як цього вимагає національне та міжнародне законодавство.

За таких підстав ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволені клопотання слідчого, з підстав невмотивованості клопотання щодо обґрунтування наявності ризиків, які є підставами для подальшого втручання у право підозрюваного на свободу.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, у даному кримінальному провадженні з урахуванням вищевикладеного існує незначний ступінь існування ризиків невиконання підозрюваним покладених на нього обов`язків щодо явки до слідчого, прокурора та суду, а також можливих спроб переховування від слідства та суду, однак цим ризикам, може в достатній мірі запобігти інший запобіжний захід, який не є виключним за своєю суворістю.

На думку апеляційного суду, адекватним та ефективним механізмом забезпечення інтересів досудового розслідування у цій справі буде запобіжний захід у виді домашнього арешту.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги роль підозрюваного у вчинені інкримінованих йому правопорушень та його поведінку під час вчинення, яка не була активною, відношення до скоєного та його позицію щодо встановлення фактичних обставин скоєних злочинів, допомоги слідству та відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про намір підозрюваного виїжджати за межі місця проживання або переховування від органів слідства, що з урахуванням встановлених обставин вчинення на підозрюваного тиску, в тому числі і можливості застосування відносно нього фізичного впливу, що може мати тяжкі наслідки, вважає, що обрання йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, буде достатнім для запобігання існуючим ризикам.

Апеляційний суд враховує те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання у м. Миколаєві, за яким проживає разом з родиною, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

На думку апеляційного суду встановлені обставини застосування відносно підозрюваного тиску з боку інших підозрюваних по даному кримінальному провадженню, в тому числі фізичного впливу, є виключними і також свідчать про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж просив слідчий у клопотанні.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про невмотивованість клопотання слідчого, а тому воно не підлягає задоволенню, та до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.176, ч.6 ст.181, ч.6 ст.194 КПК України строк дії ухвали апеляційного суду Одеської області про обрання запобіжного заходу підозрюваному у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, та діє в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 181, 194, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, КПК України, апеляційний суд,-

постановив
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 30 березня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого ОСОБА_9 та продовжений строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 02.05.2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та обрати відносно підозрюваного, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , роз`яснивши його обов`язок щодо заборони залишати вказане житло.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,8 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Інгульського ВП в м. Миколаєві ГУНП в Миколаївській області, а також прокурора - керівника групи прокурорів по кримінальному провадженню і слідчого у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали апеляційного суду про обрання запобіжного заходу обчислюється з моменту її проголошення, а саме з 06.04.2017 року та закінчується 02.05.2017 року, тобто в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000543 від 15.11.2016 року.

Підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4