Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
14 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000896 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , непрацюючого, розлученого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Моринці, Звенигородського району, Черкаського області зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , одруженого, приватного підприємця, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України на п`ять років позбавлення волі кожен із звільненням від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням на них обов`язку, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як встановлено судом першої інстанції, 04 листопада 2016 року в нічний час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , маючи умисел на на заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження заднього правого вікна, завів мотор та незаконно заволоділи транспортним засобом марки «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився не подалік будинку № 65 по вул. Коперника, м. Здолбунів Рівненської області та належить ОСОБА_10 . В подальшому, обвинувачені залишили вказаний транспортний біля магазину «Автолідер» по вул. 1 Травня, с. Гайсин Вінницької області, де його виявили працівники поліції.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 того ж дня о 08 год. 25 хв., діючи повторно, за допомогою ключа, що був знайдений останніми в вищезгаданому автомобілі, заволоділи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився на території стоянки ПП «Компанія Автоленд», за адресою с. Богдашів, вул. Гранична, 1 Здолбунівського району Рівненської області та належить ОСОБА_9 .

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини обвинувачених у вчиненому та правильності кваліфікації їхніх дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених, у зв`язку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна. В решті вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення апеляційних вимог, пояснення обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх захисника-адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних і розглянутих доказів, яким дана правильна юридична оцінка, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинувачених, які повністю визнали себе винуватими у інкримінованому йому злочину, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини.
Доводи прокурора щодо скасування вироку в частинні застосування до обвинувачених ст. 75 КК України є не обґрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеним. Крім того, колегія суддів звертає свою увагу на те, що в суді першої інстанції прокурор ОСОБА_11 просила призначити обвинуваченим покарання не пов`язане з позбавлення.

Також не заслуговують на увагу доводи прокурора, що в діях обвинувачених вбачаються ознаки систематичності, так як хоч вони і використовували заздалегідь підготовленні знаряддя та пристрої для вчинення злочину, однак за матеріалами провадження їх використання було разовим.

Покликання прокурора на те, що судом першої інстанції не враховано вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2008 року щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 289 КК України є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 89 КК України останній не має судимості. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, особу винних, які по місцю проживання характеризуються позитивно, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які його обтяжують. Також судом взято до уваги позицію потерпілого, який претензій до обвинувачених не має та підтримав позицію прокурора про застосування до обвинувачених ст. 75 КК України.

Призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.4 ч.1ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді в суді першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. й
Статтею 76 КК України передбачені обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

Так, Законом України від 07.09.2016 року № 1292-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 КК України викладено в новій редакції, а саме: в п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

А тому, колегія суддів вважає, що покладений лише один обов`язок, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання є не достатнім для контролю за їх поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, а тому доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині покладення на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язків передбачених ст. 76 КК України підлягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінити в частині покладення на них обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

В решті вирок лишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Судді:
(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1