АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2017 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000863 від 24.12.2016 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Кам`яна, Сторожинецького району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не працюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.03.2016 року за ч. 1 ст. 185, ст.ст. 75,76 КК України до одного року позбавлення волі, з встановленням однорічного іспитового строку, ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01.03.2017 року скасовано іспитовий строк з направленням для відбування призначеного покарання, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року,
за участю прокурора ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у
Єдиний унікальний № 723/417/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Провадження № 11-кп/794/181/17 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.03.2016 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Строк відбування покарання слід відраховувати з часу затримання ОСОБА_5 .
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.
Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк утримання під вартою з дня затримання обвинуваченого до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання пов`язане з речовими доказами.
На вказаний вирок суду 1-ї інстанції захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , та самим обвинуваченим ОСОБА_5 , кожним окремо, подано апеляційні скарги.
Зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 вбачається. що останній не заперечуючи кваліфікації дій свого підзахисного, доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить вирок районного суду змінити, в повній мірі врахувати всі пом`якшуючі вину ОСОБА_5 обставини та призначити більш м`яке покарання.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не в повній мірі було дано належної оцінки встановленим обставинам пом`якшуючим вину ОСОБА_5 , а саме того, що відшкодована шкода завдана потерпілій ОСОБА_9 , яка жодних претензій до останнього не має. Не в повній мірі враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, його добровільне бажання на скорочений порядок судового розгляду, а також молодий вік засудженого.
Аналогічне за змістом просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 при цьому, просить вирок районного суду змінити та застосувати до нього вимоги ст.ст. 69, 75,76 КК України, мотивуючи це тим, що знаходився в тяжкому матеріальному положенні, без роботи. Те, що він сердечно зізнався та кається у скоєному.
Інших апеляційних скарг від учасників судового розгляду не надходило.
Заперечення на вказані апеляційні скарги, відповідно до ст. 402 КПК України учасниками судового провадження подані не були.
Як зазначив районний суд у своєму вироку, та що перевірено апеляційним судом, 19 грудня 2016 року приблизно о 18-00 год. обвинувачений ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, знаходячись в приміщенні незамкненого сараю, що розташований на території господарства ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 ,

умисно, таємно, повторно викрав генератор «SONAX» вартістю 8000 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, міркування прокурора, який вважає, що вирок суду, як законний слід залишити без зміни, а апеляційні скарги, як необґрунтовані - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки апелянти не оскаржують обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі та вважає їх доведеними.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та діючого його інтересах захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.
При обранні ОСОБА_5 виду та міри покарання суд, у відповідності до правил ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який є раніше судимим, скоїв злочин в період іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується негативно.
До пом`якшуючих обставин районний суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих вину ОСОБА_5 обставин районним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження доводи наведені в апеляційних скаргах щодо неврахування ряду обставин, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, його добровільне бажання на скорочений порядок судового розгляду, а також молодий вік засудженого, оскільки зазначене було враховано районним судом при встановленні, як характеризуючи даних особи винного, так і пом`якшуючих вину обставин, та у своїй сукупності взято до уваги при призначенні міри покарання.
Виходячи із змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення ОСОБА_5 реальної міри покарання у виді позбавлення волі, без застосування ст. 69 КК України, оскільки до обвинуваченого раніше застосовувалися кримінальні покарання не пов`язані з позбавленням волі, однак належних висновків для себе останній не зробив, більше того вчинив злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість останнього, а тому колегія суддів вважає, що призначене останньому районним судом покарання у виді наближеного до мінімального строку позбавлення волі передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, за своїм видом та розміром в даному конкретному випадку буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, не можуть бути задоволені і доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_5 , за попереднім вироком, вже застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 КК України.
У роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 26 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням
(статті 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Зазначених вимог закону було в повному обсязі дотримано суддею при винесенні вироку щодо ОСОБА_5 .
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, передбачених законом підстав для

зміни вироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання та застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Головуючий (підпис) ОСОБА_1
Судді (підпис) ОСОБА_2
(підпис) ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя