Номер провадження: 11-кп/785/259/17
Номер справи місцевого суду: 520/9046/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.01.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Молдови, громадянин Молдови, який має посвідку на постійне проживання в Україні, з середньої освітою, одружений, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений:

- за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8 500 гривень з позбавленням права управління транспортними засобами строком на 2 роки.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 528,60 грн.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

встановила:
Як вказано у вироку суду, 12 січня 2016 року близько 11 годин, в світлий час доби, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 313 CDi), реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині по просп. Небесної Сотні (на момент події ДТП просп. М. Жукова) з боку вул. Левітана в напрямку вул. Академіка Глушка в м. Одесі, де рухаючись автомобілем напроти будинку № 87-а та наближуючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР «Зебра» і дорожніми знаками 5.35.1 ПДР «Пішохідний перехід», на якому знаходились пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які перетинали проїжджу частину прос. Небесної Сотні з права наліво за ходом руху транспортних засобів, водій ОСОБА_7 , не урахував зміну дорожньої обстановки та не обрав безпечні дистанції із рухаючимся попереду легковим автомобілем. З метою уникнення зіткнення із автомобілем, який зупинився попереду в попутному напрямку руху перед нерегульованим пішохідним переходом, надаючи дорогу пішоходам, які знаходились на ньому, водій ОСОБА_7 виїхав за межі проїжджої частини автодороги на трав`яний газон, що розташований по центру проїжджої частини просп. Небесної Сотні, після чого частково повернувшись на проїжджу частину дороги скоїв наїзд передньою правою частиною кузову автомобіля «Mercedes- Benz 313 CDi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_8 , яка знаходилась на пішохідному переході.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №768 від 29.03.2016 р. пішоходу ОСОБА_8 внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди спричинені наступні тілесні ушкодження: синець обличчя, розрив лівого ключично-акроміального зчленування, синець області лівого плеча, синці правого плеча, області колінних суглобів, гомілок, області, лівого надступаково-гомілкового суглобу, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день), і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 1367 від 02.06.2016 року встановлено, що належним виконанням вимог п. 13.1 ПДР, завчасним зниженням швидкості й зупинкою керованого автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDi» до зупиняючого спереду автомобіля, водій автомобіля «Mercedes-Benz 313 CDi» мав технічну можливість запобігти виїзду на розділювальну смугу і запобігти наїзду на пішоходів. Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР і з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

Водій ОСОБА_7 , діючи з необережності та проявляючи злочинну самовпевненість, своїми діями грубо порушив вимоги п.п. 5, 2.3 «б», 13.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено: п. 1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п. 13.1 - Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п. 18.1 - Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини в скоєнні злочину вказує, що суд призначив ОСОБА_12 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається, що обвинувачений після дорожньо-транспортної пригоди не намагався допомогти потерпілій та не визвав карету швидкої медичної допомоги. Стверджує також в апеляційній скарзі, що суд безпідставно зробив висновок про відсутність обставин, які обтяжують покарання та необґрунтовано при призначенні покарання послався у вироку на обставину, яка пом`якшує покарання, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, оскільки суд першої інстанції цей факт не встановлював.

Просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, при розгляді апеляційної скарги представник потерпілої вказав, що судом при розгляді кримінального провадження також порушені вимоги ст.349 КПК України. Так суд першої інстанції не з`ясував, чи правильно потерпіла розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності її позиції.

Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та прокурора, які заперечували у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених судом першої інстанції відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, і висновки суду про це належним чином мотивовані. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлені.

Зокрема, суд першої інстанції врахував щире каяття обвинуваченого, позитивну характеристику, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, активне сприяння розкриттю злочину, скоїв злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, і обґрунтовано призначив ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, доводи представника потерпілої про те, що призначене ОСОБА_12 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.249 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися.

Приймаючи рішення щодо обсягу доказів, які не підлягають дослідженню, суд роз`яснив потерпілій ОСОБА_8 зміст ст.349 КПК України, впевнився у добровільності та істинності позиції останньої, яка погодилась з таким порядком розгляду кримінального провадження, а також роз`яснив потерпілій, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, що підтверджується записом судового засідання технічними засобами фіксування.

За таких обставин доводи представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо порушення судом кримінально-процесуального закону при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження при ухваленні вироку є безпідставними.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які можуть призвести до скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2016 року щодо ОСОБА_13 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4