АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/315/17 Справа № 185/5596/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001179 від 07 травня 2016 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, працюючого не офіційно, за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного основного покарання з іспитовим терміном два роки, та покладено зобов`язання, передбачені до ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 10 307 грн. 35 коп. та моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 10 307 (десять тисяч триста сім) грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок витрат на правову допомогу грошові кошти в розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової авто-технічної експертизи 703 (сімсот три) грн. 68 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду, 07 травня 2016 року, приблизно о 12.50 год. водій ОСОБА_7 , будучи на той час відповідно до судового рішення позбавленим спеціального права керування транспортним засобом, знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «КІA CERATO» д.н. НОМЕР_1 рухався по вул.Целинній в м.Павлограді зі сторони вул.Перемоги в напрямку вул.Миру.

Наблизившись до перехрестя рівнозначних доріг вул.Целинної та вул.Озерної водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки або перешкод іншим учасникам дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не маючи будь яких перешкод технічного та фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ 21114 д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до вказаного перехрестя по вул.Озерній праворуч.

В процесі подальшого руху транспортних засобів, на перехресті рівнозначних доріг вул.Целинної та вул.Озерної трапилося зіткнення передньої частини автомобіля ВАЗ 21114 з правою бічною частиною автомобіля «КІA CERATO».

В результаті зіткнення водій автомобіля ВАЗ 21114 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день)

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 5/10.1-479 від 06.06.2016 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «КІA CERATO» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.16.12 Правил Дорожнього руху України, згідно з яким «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч…..»

Технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля «КІA CERATO» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 визначалася шляхом виконання ним вимог п.16.12 Правил дорожнього руху України, та при заданому механізмі події його дії не відповідали вимогам п.16.12 Правил Дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Крім того, водій автомобіля «КІA CERATO» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 порушив п.п.2.1 а), 2.9 а) Правил дорожнього руху України, в яких вказано:

п. 2.1 а) Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п. 2.9. а) Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту строком на 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово (29.04.2013 року, 08.07.2013 року, 22.07.2015 року, 19.08.2015 року) притягався до адміністративної відповідальності, у тому числі і за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що належних висновків для себе обвинувачений не зробив та ігноруючи судове рішення від 22.07.2015 року, відповідно до якого його позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік, вже наступного місяця, а саме 19.08.2015 року свідомо сів за кермо автомобіля та знову вчинив адміністративне правопорушення, а менше, ніж через 9 місяців (07.05.2016), керуючи об`єктом підвищеної небезпеки, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, скоїв злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений не працює, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, не відшкодував, заходів для її відшкодування не вжито.

Також апелянт вважає, що судом необґрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує покарання активне сприйняття розкриттю злочину, оскільки в ході досудового розслідування ОСОБА_7 жодних активних дій, спрямованих на встановлення обставин справи, у тому числі тих, які не були відомі органу досудового розслідування, не вчиняв.

Вважає, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні до нього положень ст. 75 КК України, судом не було дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а рішення суду в цій частині є необґрунтованим а невмотивованим, оскільки суд в своєму рішенні не навів жодних обставин справи та даних про особу винного, які б давали підстави для висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано низки обставин, а саме: суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину, всіх даних про особу обвинуваченого та поведінку після вчинення злочину.

Вважає, що судом формально враховано характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не надано належної оцінки особи обвинуваченого, зокрема, його схильності до порушення законодавства України, що підвищує ступінь його суспільної небезпеки та свідчить про необхідність призначення більш суворого покарання.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду та постановити новий вирок в частині призначення покарання, думку обвинуваченого, який вважав, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню та просив вирок суду залишити без змін , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Апеляційні доводи прокурора в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Суд першої інстанції не дотримався вказаних норм закону.
Згідно висновку експерта №146/25 від 06 червня 2016 року (т. 2 а.с. 42,43) виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у пошкоджені області тіла або при ударі об такі та такими предметами могли бути виступаючі частини всередині салону автомобіля в результаті зіткнення транспортних засобів при перебуванні потерпілого як на водійському сидінні так і на місці пасажира.
Органами досудового розслідування дана об`єктивна сторона кримінального правопорушення не знайшла свого відображення при формулюванні обвинувачення.

Суд першої інстанції також не звернув на це уваги та сам допустився помилки при формулюванні обвинувачення, оскільки не прийшов до висновку, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 ДТП знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із спричиненими потерпілому ОСОБА_9 пошкодженнями, що складає об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, вказані недоліки досудового розслідування та судового розгляду свідчать про те, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, не встановив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, не дав належну оцінку наявним доказам, які були надані обвинуваченням, та враховуючи, що об`єктивна сторона ч.1 ст. 286 КК України характеризується діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження та наслідками у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж 21 день) та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком, що не було встановлено судом.
Крім того, при формулюванні судом обвинувачення яке знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, суд взагалі не вказав які саме тілесні ушкодження було отримано потерпілим у зв`язку із кримінальним правопорушенням, що саме підлягає доказуванню у кримінальному провадженні ( ст. 91 КПК).

Вказане свідчить про невмотивованість та необґрунтованість судового рішення ( ст. 370 КПК ), що є підставою для скасування судового рішення у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Крім того, судом при призначені покарання було допущено порушення норм кримінального права,оскільки судом не було враховано положення ст. 76 КК України,згідно до якої у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд покладає на обвинуваченого обов`язки передбачені п.1, 2 ст.

Зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення , перешкоджали суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням на новий судовий розгляд

При новому розгляді суду якщо буде встановлено вину в об`ємі висунутого обвинувачення та не буде встановлено інших пом`якшуючих обставин, то призначене судом покарання необхідно вважати м`яким.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду,
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4