Справа № 450/3231/14-к Провадження № 1-кп/450/5/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 18 вересня 2014 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попелі Дрогобицького району, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженому, із вищою освітою, гр. України, українця, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , сержанта,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5

встановив:
згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 18 вересня 2014 року стосовно ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 28.08.2014 у 8 батальйоні військової частини НОМЕР_1 , він проходив військову службу, призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, як сержант ОСОБА_3 , де проходить

підполковник ОСОБА_6 .

Наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2014 №201 та від 29.08.2014 №202 ОСОБА_6 призначено на посаду командира 8 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , а ОСОБА_3 командиром відділення зенітної установки взводу вогневої підтримки 8 артилерійського батальйону цієї ж частини.

Відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби ЗС України підполковник ОСОБА_6 є начальником за своїм військовим званням та посадою для військовослужбовця НОМЕР_2 батальйону сержанта ОСОБА_3 .

Будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, сержант ОСОБА_3 повинен був у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей; ст.ст. 11, 49, 50, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути хоробрими, дисциплінованими, зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі; ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, у порушення наведених вимог законодавства, 17.09.2014, близько 22 год. 00 год. сержант ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні казарми 8 батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованій на території військового стрільбища військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним діями свого начальника підполковника ОСОБА_6 , який зробив йому усне зауваження щодо неналежного виконання службових обов`язків та неналежної поведінки, пов`язаної із вживанням спиртних напоїв, погрожував заподіяти тілесні ушкодження своєму вищестоящому начальнику за посадою та військовим званням - командиру НОМЕР_2 батальйону підполковнику ОСОБА_6 шляхом діставання ножа із кишені бронежилета. Одразу ж після висловлення підполковнику ОСОБА_6 погрози заподіяння тілесних ушкоджень, протиправні дії сержанта ОСОБА_3 були примусово припинені військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .

Він же, будучи військовослужбовцем військової частини Національної гвардії та маючи досвід поводження зі зброєю при проходженні військової служби та знаючи вимоги законодавства України про те, що холодна зброя відноситься до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям забороняється зберігати холодну зброю за межами спеціально визначених приміщень військової частини, повинен був дотримуватися вимог ст.ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» №2471-ХІІ від 17.06.1992, п.п. 9, 11, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, а також п.п. 9.1, 9.2, 11.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ від 21.08.1998 №622.

Однак ОСОБА_3 , діючи у порушення наведених вимог законодавства, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив незаконне поводження з холодною зброєю, тобто з невстановленого слідством часу по 17 вересня 2014 року носив при собі без передбаченого законом дозволу іншу холодну зброю колючо-ріжучої дії ніж, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів.

Таким чином, сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 17.09.2014, близько 22 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні казарми 8 батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованій на території військового стрільбища військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , погрожував заподіяти тілесні ушкодження своєму вищестоящому начальнику за посадою та військовим званням - командиру НОМЕР_2 батальйону підполковнику ОСОБА_6 , чим вчинив погрозу заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку із виконанням ним обов`язків з військової служби кримінальне правопорушення, передбачене ст.405 ч.1 КК України.

Він же, з невстановленого слідством часу по 17 вересня 2014 року, будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, маючи досвід поводження зі стрілецькою зброєю і боєприпасами до неї при проходженні військової служби, знаючи вимоги законодавства України про те, що холодна зброя відноситься до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям забороняється зберігати холодну зброю за межами спеціально визначених приміщень військової частини, діючи з прямим умислом спрямованим на незаконне носіння холодної зброї, вчинив незаконне поводження з холодною зброєю, тобто з невстановленого часу по 17 вересня 2014 року носив при собі без передбаченого законом дозволу іншу холодну зброю колючо-ріжучої дії - ніж, виготовлений саморобним способом по типу мисливських ножів, чим вчинив незаконне поводження із холодною зброєю, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України, в обсязі згідно повідомленої йому підозри. Вказаною угодою сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч . 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 України, так за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 405 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 850 гривень та з урахуванням ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом повного складання покарань у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 850 гривень та у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з призначенням йому іспитового строку 1 (один) рік.

У судовому засіданні судом з?ясовано, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч . 1 ст. 405 ч. 2 ст. 26 3КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом з?ясовано, що дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано вірно.

Встановлено, що умови угоди жодним чином не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб.

Обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, у суду не має.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов?язань немає.

Судом з?ясовано, що узгоджене сторонами покарання відповідає вимогам КК України, які діяли на час вчинення злочинів. При визначенні узгодженого покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.

Сторонами вірно узгоджено покарання за вчинення злочинів, передбачених ч . 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України. Таким чином, суд, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність, приходить до переконання, що вказана угода підлягає затвердженню виходячи із вищевказаних мотивів.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474 475 КПК України, суд, -

ухвалив:
угоду про визнання винуватості, укладену 21 червня 2017 року між прокурором відділу представництва інтересів громадянина або держави, протидії корупції у воєнній сфері військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 405 ч. 2 ст. 263 КК України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 18 вересня 2014 року стосовно ОСОБА_3 , - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 405 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень).

Згідно ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань, остаточне покарання призначити ОСОБА_3 у виді 2 (двох ) років позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень).

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за цим вироком у виді двох років позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази: ніж у чохлі, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 393, 12 грн. судових витрат на залучення експертів.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
СуддяОСОБА_1