АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/2044/2016Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч.2 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0010904 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сквира, Київської області, громадянин України, освіта середня-спеціальна, не одружений, не працює, зареєстрований у АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимий: 1) 7 лютого 2014 року Подільським районним судом міста Києва за ч.3 ст.15, ч.3 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць, звільнений з місць позбавлення волі 20.03.2015 на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.03.2015 умовно достроково з не відбутим терміном 5 місяців 17 днів;
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу обвинуваченого, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 засуджений за повторне відкрите викрадення чужого майна, яке він, за вироком, вчинив 8 листопада 2015 року, приблизно о 14 год. 30 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Київ, вул. Лукашевича, 2, де під надуманим приводом наніс два удари по голові потерпілого ОСОБА_10 , зваливши його на землю, продовжуючи свої злочинні дії, наніс потерпілому ОСОБА_10 , який лежав на землі, два удари ногою в область грудної клітки, після чого схопив сумку потерпілого, та повторно відкрито викрав чуже майно, після чого зник з місця вчинення злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 1363 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не піддаючи сумнівам правильність висновків цього суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони описані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного, водночас, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував конкретні обставини справи, а саме: тяжкий матеріальний стан в якому він знаходився, його щиросердечне каяття, сприяння органу досудового розслідування, відсутність претензій від потерпілого, просить пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника - адвоката на підтримку апеляційних вимог з уточненням про застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. ст. 75 та 76 КК України, прокурора - проти задоволення цих вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони викладені у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ч.2 ст. 186 КК України були отримані на підставі досліджених безпосередньо цим судом показань самого винуватця, потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , очевидця того, що сталося, підтверджені протоколом огляду місця події, висновками судово-медичної експертизи, протоколом слідчого експерименту, ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, судова колегія ці висновки не перевіряє, не аналізує, не досліджує та не оцінює, погоджуючись із ними.

Що ж стосується виду, міри покарання, рішення про неможливість застосувати до ОСОБА_8 положення ст. ст. 75 і 76 КК України, справедливість яких оскаржено апелянтом та ця позиція підтримана в апеляційному засіданні його захисником, то при вирішенні вказаних питань суд, і це прямо вказано у вироку, послався на відсутність обставин, які обтяжували б чи пом`якшували б покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого, відомості про особу винуватця, який раніше був засуджений і це кримінальне правопорушення вчинив у період не знятої та не погашеної встановленим порядком судимості, хоча й не перебуває на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів, взято до уваги стан здоров`я ОСОБА_8 та ту обставину, що матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано шляхом повернення викраденого у нього майна.

На цих підставах, вказуючи також на вчинення кримінального правопорушення, віднесеного по закону до категорії тяжких, не проживання ОСОБА_8 за місцем реєстрації, що ускладнить виконання вироку у разі звільнення винуватця від відбування покарання з випробуванням, суд прийшов до переконання про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі та не знайшов підстав для застосування до нього положень ст.ст. 75 і 76 КК України.

Попри певні недоліки стилю викладення цих обґрунтувань та вмотивувань, судова колегія визнає, що по суті суд першої інстанції в цій частині прийняв законне, обґрунтоване, вмотивоване і справедливе рішення, бо в дійсності ОСОБА_8 раніше неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідальності, у першому випадку - звільнений від неї на підставі акту амністії, однак належних висновків для себе із цього гуманного рішення держави не зробив, вчинив нові умисні, корисливі злочини, за які відбував покарання у виді реального позбавлення волі, звільнившись із місць позбавлення волі умовно-достроково на 5 місяців 17 днів, він за місцем реєстрації не проживав та не мав постійного місця проживання, не працював і нове, умисне, корисливе кримінальне правопорушення, більш тяжке, ніж ті, за які його засуджено попереднім вироком, вчинив у період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком.

Наведене прямо вказує на стійку антисоціальну спрямованість винуватця, його вперте небажання стати на шлях виправлення, як і прямо заперечує можливість врахувати як пом`якшуючу покарання обставину тяжке матеріальне становище, бо він, як вказано вище, сам не прагнув це становище покращити правомірним порядком, не повернувшись до місця проживання за місцем реєстрації, не маючи тривалий час місця проживання, не вживаючи заходів до офіційного працевлаштування.

Не може бути визнано обставиною, яка в значенні ст. 66 КК України пом`якшує покарання і та обставина, що потерпілий не має до обвинуваченого претензій, бо викрадене йому повернуто в натурі, адже це сталося не внаслідок доброї волі винуватця, а всупереч їй, через затримання невдовзі після вчинення кримінального правопорушення з викраденим.

За таких обставин, враховуючи також, що ОСОБА_8 призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією правової норми, за якою його засуджено, судова колегія не вбачає підстав для пом`якшення цього покарання, в тому числі і з застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, навіть з урахуванням інших доводів апеляційної скарги. та визнає вирок у цій частині законним, обгрунтованим, вмотивованим і справедливим, отже апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року відносно нього залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення у зв`язку з цим кримінальним провадженням в період з 8 листопада 2016 по 15 лютого 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: