АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/188/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 621/2315/15-к
Категорія: ст.121 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000487 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 08 липня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який працює водієм КП "Харківводоканал", раніше судимого вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України до виправних робіт на строк 6 місяців з утриманням 10% заробітку в дохід держави,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
До набрання вироком законної сили застосовано у відношенні ОСОБА_11 запобіжний захід - тримання під вартою в Харківській УВП (№27), взято його під варту із зали суду та з цього часу визначено рахувати строк відбуття покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 29196 грн. 14 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 50000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, 6000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу.
В іншій частині позову відмовлено.
Долю речових доказів вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Згідно вироку, 09 травня 2015 року близько 19:40 години в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області на вулиці біля будинку №13 по вул. Зміївській ОСОБА_7 з компанією знайомих чоловіків вживали спиртні напої. В цей час вийшов зі свого двору та підійшов до вказаної компанії ОСОБА_11 , який тримав у руці скляний келих, ємністю близько 0,5 л, з великою ручкою, та пив з нього пиво.

В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які до цього дня мали дружні стосунки, в процесі вживання алкогольних напоїв почали жартома штовхати один одного та відійшли від цієї компанії по цій же вулиці на незначну відстань, де жартівлива штовханина між ними раптово переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_11 , діючи на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, тримаючи правою рукою скляний келих, умисно, зі значною силою, наніс вказаним келихом один удар ОСОБА_7 в голову у скроневу кістку з лівої сторони, від чого останній впав на землю.

В результаті зазначених умисних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, у вигляді відкритої важкої черепно-мозкової травми у формі забитої рани лівої скроневої області, відкритого оскольчатого втиснутого перелому лівої скроневої кістки, забою головного мозку, осередкової контузії головного мозку лівої скроневої долі, 2-х рубців в лівій скроневій області.

Зазначеними діями ОСОБА_11 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що є злочином, передбаченим ч. 1 ст. 121 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 , з уточненими апеляційними доводами та вимогою, просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю та звільнити його від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. В своїх апеляційний доводах апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував усі обставини, що пом`якшують його покарання, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок районного суду змінити, застосувати норми ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, а також змінити вирок в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , зменшивши розмір моральної шкоди з 50000 грн. до 3000 грн. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу захисник вказує на те, що судом не враховано, що дружина обвинуваченого не працює, оскільки піклується за малолітньою дитиною, яка хвора, має діагноз гипоскопично-ішемічне ураження ЦНС, синдром вегето-висценарних дисфункцій; батьки ОСОБА_11 також не працюють, мати є інвалідом 2-ої групи та потребує постійного догляду; оскільки обвинувачений опікується всією родиною, призначення покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі, без застосування звільнення від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є надто суворим. Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_11 позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди визнав, не заперечував проти їх задоволення, відшкодувати в добровільному порядку не зміг в зв`язку зі скрутним матеріальним станом. Знаходження засудженого у місцях позбавлення волі лише ускладнить можливість погашення завданої потерпілому шкоди. Більш того, захисник зазначає про те, що задоволення судом позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 щодо стягнення з обвинуваченого 50000 грн. у якості компенсації моральної шкоди є такими, що не відповідають фактичним обставинам, стягнуті без урахування матеріального та сімейного стану, поведінки та перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, його сприяння виникненню конфлікту, внаслідок якого було скоєно злочин.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисників, які підтримали свої апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, потерпілого та його представника, що вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги сторони захисту належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних вимог встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах предявленого обвинувачення та визначеного судом за клопотанням сторін обсягу доказів, об`єктивно дослідивши обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, дав їм правильну юридичну оцінку. В процесі розгляду кримінального провадження судом першої інстанції були перевірені доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність належних доказів його вини в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння та неправильності кваліфікації дій ОСОБА_11 , внаслідок нанесення ОСОБА_7 одного удару скляним келихом , зі значною силою, в голову у скроневу кістку, з заподіянням оскольчатого втиснутого перелому лівої скроневої кістки, забію головного мозку, осередкової контузії лівої скроневої долі, двох рубців в лівій скроневій області. Не погодившись з доводами обвинуваченого і захисників, суд навів відповідні докази та висновки на їх спростування. Обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним на підставі об`єктивно та безпосередньо досліджених фактичних обставини справи, а також суд логічно та послідовно обґрунтував свої висновки сукупністю достовірних, належних та допустимих доказів, в тому числі показаннями свідків-очевидців події, що об`єктивно вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного вироку ( арк. 81-83 судового провадження). За таких обставин, колегія суддів не може погодитись зі слушністю тверджень сторони захисту щодо безпідставного засудження ОСОБА_11 за пред`явленим обвинуваченням, які він висловлював в своїх поясненнях при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, вказуючи про випадкове заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження чашкою, що потрапила в голову потерпілого.

Разом з цим, належить врахувати те, що апеляційні доводи захисників та доводи уточненні ОСОБА_11 до початку апеляційного розгляду - не містять вимог про скасування обвинувального вироку, а стосуються лише зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, тобто звільнення від покарання з випробуванням.

Переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про особу винного, встановивши наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, що об`єктивно вбачається з відомостей досліджуваних судом та з висновків, наведених у мотивувальній частині вироку (арк. 82-82 судового провадження).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, про зайву суворість призначеного, покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ст. 75 КК України, тобто звільнення від покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданих апеляційних скарг об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину або пом`якшують покарання, а твердження сторони захисту щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Згідно апеляційних доводів та пояснень ОСОБА_11 та його захисників, які вони надавали при апеляційному розгляді, суд першої інстанції не повно врахував при призначені покарання те, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину та дружину, батьків похилого віку з інвалідністю, сина та чоловіка, позитивно характеризується за місцем проживання. Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи сторони захисту не можуть вважатися додатковими обставинами що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину або пом`якшують покарання, оскільки фактично судом першої інстанції вони належно враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у вступній та мотивувальній частині вироку. Суд брав їх до уваги, призначаючи мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яка не містить інших альтернативних покарань. Більш того, колегія суддів не може погодитись зі слушністю доводів апелянтів про те, що зазначені обставини є надійної запорукою виправлення ОСОБА_11 у разі його звільнення від призначеного покарання з випробуванням, оскільки наявність утриманців та батьків існувала на час вчинення ним умисного злочину, але ці фактори не стримали його від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя потерпілого. При цьому колегія суддів бере до уваги те, що у потерпілого ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень в подальшому настали негативні наслідки у виді інвалідності з обмеженням працездатності, а обвинувачений не надавав йому або його родині будь-якої матеріальної допомоги. Інших нових даних сторона захисту при апеляційному розгляді не надавала.
Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_11 та його захисниківпро зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтами доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та пов`язані з небажанням обвинуваченого відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства, а також мінімізувати розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілого.

Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого із зміненими доводами, та захисників, - що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши данні про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_11 раніше судимий за неумисний злочин, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, і відповідно - його зменшення.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого і захисників про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, на підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_11 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 08 липня 2016 року по 11 квітня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 08 липня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_11 - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 08 липня 2016 року по 11 квітня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_11 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4