Справа № 314/4593/16-к
Провадження № 1-кп/314/21/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000263 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ново-Сергіївка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
27 лютого 2016 року приблизно о 01 годині 05 хвилин ОСОБА_3 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні кафе «Козацька Хата», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Зачиняєва, 17-А, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс кулаком правої руки один горизонтальний боковий удар в область щелепи з правої сторони ОСОБА_6 , який стояв навпроти, в результат чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: перемолу крилоподібного відростка основної кістки справа (підстава черепа), множинних осколкових переломів верхньої щелепи справа і зліва, перелому решітчастої кістки справа, перелому кісток носа і носової перегородки, скупчення крові в порожнинах верхньощелепних пазух та осередках решітчастої кістки, струсу головного мозку, гематоми в окологлазничних областях, крововиливів під білковими оболонками обох очей, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1525 від 25 квітня 2016 року в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, суду пояснив, що 27 лютого 2016 року він відпочивав у кафе «Козацька Хата», стоячи поблизу місця для куріння, він побачив, як невідомий почав провокувати конфлікт з його другом, в результаті чого зав`язалась бійка, участі в якій, ні він, ні потерпілий ОСОБА_6 , який стояв біля бару, не приймали. Відійшовши подалі від місця бійки, він повернув голову та побачив, як з натовпу в його сторону вибіг ОСОБА_6 . Зіткнувшись з останнім, йому здалося, що потерпілий замахнувся на нього, тримаючи щось у руці, у зв`язку з чим він, попереджаючи можливі неправомірні дії відносно себе, намагаючись зупинити ОСОБА_6 , штовхнувши останнього в плече, випадково наніс потерпілому один удар в обличчя справа. Наміру на спричинення тілесних ушкоджень він не мав, до цієї події він не мав жодних конфліктів з потерпілим, наніс удар не задумуючись, оскільки часу на осмислення своїх дій він не мав. Таким чином, він погоджується з фактом спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, однак не визнає умислу на спричинення цих тілесних ушкоджень.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, отримані в ході судового слідства, суд вважає, що винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена такими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 26 лютого 2016 року у м. Вільнянськ приїхав його друг, з яким він пішов у кафе «Козацька хата». Приблизно о 01 годині ночі 27 лютого 2016 року він перебував у приміщенні кафе, стояв поблизу барної стійки, коли побачив бійку за участі його друга ОСОБА_9 , з однієї сторони, та друзів ОСОБА_3 , з іншої. Підійшовши до місця бійки, він намагався розборонити сторони та попросив свого друга не зв`язуватися з цією компанією, яка має погану репутацію. Коли він відходив, хтось штовхнув його, у зв`язку з чим він зробив кілька кроків назад і обперся об один зі столів. Підіймаючись він отримав від ОСОБА_3 один удав кулаком в область щелепи справа. Після цього він втратив свідомість і подальші події пам`ятає фрагментарно, через погане самопочуття. Відразу він звернувся за медичною допомогою у Вільнянську ЦРКЛ, куди був госпіталізований, а в подальшому направлений на лікування в П`яту міську клінічну лікарню.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1525 від 25 квітня 2016 року (а.с. 72-74), ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: перемолу крилоподібного відростка основної кістки справа (підстава черепа), множинних осколкових переломів верхньої щелепи справа і зліва, перелому решітчастої кістки справа, перелому кісток носа і носової перегородки, скупчення крові в порожнинах верхньощелепних пазух та осередках решітчастої кістки, струсу головного мозку, гематоми в окологлазничних областях, крововиливів під білковими оболонками обох очей (за даними медичної документації) у гр. ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1526Д від 25 квітня 2016 року (а.с. 75-77), враховуючи локалізацію та характеристики встановлених на підставі наданої медичної документації тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 , йому було спричинено не менше 1-го травматичного впливу, з направленням сили, що травмує, в область обличчя (верхньої щелепи справа) спереду назад і дещо справа наліво. Комплекс тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 міг виникнути при обставинах, вказаних зі слів потерпілого.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 78-81), 20 травня 2016 року потерпілий ОСОБА_6 за формою обличчя, розрізом очей та формою носу впізнав особу на фотознімку під № 4, яка 27 лютого 2016 року в приміщенні кафе «Козацька хата» в м. Вільнянськ нанесла йому один удар кулаком правої руки в обличчя. З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 4 зображений обвинувачений ОСОБА_3 .

Відповідно до відеозапису та протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього (а.с. 82-84), 26 травня 2016 року у період часу з 12 години 36 хвилин до 12 години 40 хвилин старшим слідчим СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за участю потерпілого ОСОБА_6 та його представника адковата ОСОБА_7 проведено слідчий експеримент, в ході якого ОСОБА_6 у службовому кабінеті № 16 Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області було запропоновано розповісти про обставини вчиненого відносно нього злочину, на що останній добровільно погодився. Після цього потерпілий пояснив, що 27 лютого 2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин він перебував у приміщенні кафе «Козацька хата», розташованого по вул. Зачиняєва, 17-А, в м. Вільнянськ Запорізької області. Коли він стояв поблизу барної стійки, побачив конфлікт за участю його знайомого ОСОБА_9 . Вирішивши розборонити цей конфлікт, він почав підходити, однак хтось з присутніх штовхнув його назад, при цьому він зробив кілька кроків назад і зупинився біля столу, ставши спиною до нього та обпершись рукою. Підіймаючись він побачив, як ОСОБА_3 , який стояв навпроти нього, наносить йому один удав кулаком в область щелепи справа. Отримавши цей удар, він впав, подальші події пам`ятає смутно. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 за допомогою манекену людини продемонстрував механізм нанесення йому удару в область щелепи справа.

Пояснення потерпілого, надані під час слідчого експерименту, узгоджуються з його показаннями в судовому засіданні під час допиту в якості потерпілого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2012Д від 27 травня 2016 року (а.с. 85-87), тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_6 могли виникнути при обставинах, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що в ніч з 26 та 27 лютого 2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин він разом з братом ОСОБА_14 та його друзями перебував у кафе «Козацька хата». Бачив, як в місці, відведеному для куріння, почався конфлікт між другом ОСОБА_15 ОСОБА_16 та обвинуваченим ОСОБА_3 , який потерпілий ОСОБА_6 намагався припинити. Один з друзів ОСОБА_3 відштовхнув ОСОБА_6 і той обперся об один зі столів, відразу після цього ОСОБА_3 наніс потерпілому один удар в щелепу, внаслідок якого останній упав. Вийшовши на вулицю, він побачив, що ОСОБА_6 сидів, прикривши лице рукою, навпроти його стояв ОСОБА_3 . На його запитання про причини нанесення удару, ОСОБА_3 пояснив, що потерпілий багато говорить. Після цього він подзвонив батькові ОСОБА_6 , коли останній приїхав та спитав, хто наніс удар його сину, обвинувачений повідомив, що це був він.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 94-97), 26 березня 2016 року свідок ОСОБА_13 за формою обличчя, розрізом очей та формою носу впізнав особу на фотознімку під № 3, яка 27 лютого 2016 року в приміщенні кафе «Козацька хата» в м. Вільнянськ нанесла один удар кулаком правої руки в обличчя його брату ОСОБА_6 . З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 3 зображений обвинувачений ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що в ніч з 26 та 27 лютого 2016 року приблизно о 01 годині 00 хвилин йому подзвонив племінник ОСОБА_18 і повідомив, що його сина побили. Під`їхавши до кафе «Козацька хата», він побачив свого сина ОСОБА_19 , у якого було розбите лице. У відповідь на запитання: «Хто це зробив?» ОСОБА_3 підтвердив, що це був він.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що у ніч з 26 на 27 лютого 2016 року в кафе «Козацька хата» він бачив, як ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_6 . При цьому потерпілий ОСОБА_6 відходив від барної стійки і обвинувачений наніс йому удар правою рукою в обличчя, внаслідок якого ОСОБА_6 упав. Після цього він допоміг ОСОБА_6 вийти на вулицю, обличчя останнього було закривавлене. Вийшовши на вулицю, він запитав у ОСОБА_3 , за що він наніс потерпілому удар, на що обвинувачений сказав, що він ( ОСОБА_6 ) знає, за що.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що взимку 2016 року, більш точної дати він не пам`ятає, приблизно о 01 годині 00 хвилин у приміщенні кафе «Козацька хата» між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 виник конфлікт, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що в лютому 2016 року приблизно о 01 годині ночі він перебував у кафе «Козацька хата» разом з ОСОБА_14 . У нього з обвинуваченим ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, а в подальшому він побився з трьома особами, коли за нього вступився ОСОБА_22 , який у подальшому сам отримав тілесні ушкодження. Однак про обставини отримання потерпілим тілесних ушкоджень йому нічого невідомо.

Відповідно до протоколу огляду (а.с. 89), 01 квітня 2016 року старший слідчий СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у службовому кабінеті № 16 Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області оглянув DVD-диск та переглянув розміщений на ньому відеозапис з камер відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин, який добровільно видав власник кафе «Козацька хата» ОСОБА_25 (а.с. 88).

Постановою слідчого від 01 квітня 2016 року (а.с. 91), DVD-диск «ARITA» з відеозаписом з камер відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження (а.с. 90).

Згідно з протоколом огляду предмета (а.с. 92-93), 27 травня 2016 року у період часу з 17 години 00 хвилин до 17 години 20 хвилин старший слідчий СВ Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 у службовому кабінеті № 16 Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області провів огляд предмета DVD-диска з відеозаписом з камер відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин. При відкритті вказаного диску на службовому персональному комп`ютері встановлена наявність на ньому папки під назвою «Голивуд драка», при відкритті якої встановлена наявність папки «Plauer», а в ній файлів: 0059361 h.264, 0059421 h.264, 0059431 h.264, 0059471 h.264, 0109371 h.264, 0109441 h.264, 0109481 h.264, 0119391 h.264, 0119451 h.264, 0119501 h.264, 0129401 h.264, 0129461 h.264, 0129511 h.264, 0139481 h.264, 0139521 h.264. При відкритті файлу 0059421 h.264 встановлено, що в період часу з 01 години 05 хвилин 30 секунд до 01 години 05 хвилин 36 секунд 27 лютого 2016 року в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , невідомий, особу якого встановлено, як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наносить тілесні ушкодження невідомому, особу якого встановлено, як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який стояв навпроти.

З переглянутого у судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин, розміщеного на DVD-диску «ARITA» (а.с. 90), встановлено, що у період часу з 01 години 05 хвилин 30 секунд до 01 години 05 хвилин 36 секунд 27 лютого 2016 року в кафе «Козацька хата» за адресою: АДРЕСА_3 , обвинувачений ОСОБА_3 наніс один удар в обличчя ОСОБА_6 , який стояв навпроти.

Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що вони логічні, послідовні, за своїм змістом не містять протиріч, на їх підставі судом встановлені та перевірені обставини, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Підстав сумніватись в їх достовірності суд не встановив.

При цьому суд не приймає до уваги посилання сторони захисту на недопустимість, як доказів висновків судово-медичних експертиз № 1059 від 22 квітня 2016 року, № 1060Д від 22 квітня 2016 року, № 1525 від 25 квітня 2016 року та № 1526Д від 25 квітня 2016 року, а також відеозапису з камери відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин, у зв`язку з тим, що вони були отримані внаслідок істотного порушення вимог КПК України і способом, не передбаченим чинним Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, сторона захисту посилається на ті обставини, що медичну документацію, за якою проводилися експертизи, а також DVD-R диск «ARITA» з відеозаписом з камери відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин отримані слідчим з порушенням вимог ст. 159 КПК України, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про надання слідчим суддею дозволу на тимчасовий доступ до даної документації та відеозапису. Крім того, сторона захисту, обґрунтовуючи клопотання про визнання недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз посилалась також на відсутність у експертів Комунального закладу «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР повноважень на проведення експертиз, оскільки на підставі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» діяльність, пов`язану з проведенням судово-медичних експертиз, проводять виключно державні, а не комунальні, спеціалізовані заклади.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя, суд зобов`язані врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі та документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Отже, заходи забезпечення кримінального провадження, яким є, в тому числі і тимчасовий доступ до речей та документів, застосовуються слідчим суддею з метою досягнення дієвості даного провадження та у разі необхідності втручання у права та свободи громадян. У даному випадку мало місце отримання слідчим як медичної документації, про необхідність надання якої експертом направлялися клопотання до слідчого, так і копії відеозапису камер спостереження на його запит у добровільному порядку, при цьому права інших осіб порушено не було, тому і відсутні підстави вважати, що дані докази отримані у спосіб, не передбачений чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Щодо відсутності повноважень у експертів Комунального закладу «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР на проведення експертиз, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Згідно з п. 1 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної республіки Крим), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим) є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України. Тобто КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР є спеціалізованою державною установою, уповноваженою на проведення судово-медичних експертиз, тому посилання сторони захисту на відсутність повноважень у експертів даної установи на проведення експертиз є надуманими та не приймаються судом до уваги.

Крім того, вказане питання вже вирішувалося під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту, ухвалами суду від 15 листопада 2016 року у задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8 про визнання недопустимими цих доказів було відмовлено.

Суд критично оцінює доводи обвинуваченого в частині того, що він не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень, а його поведінка була наслідком неправомірних дій потерпілого ОСОБА_6 , оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами, добутими в процесі судового розгляду справи, а також повністю спростовуються показаннями потерпілого, свідків, висновками судово-медичних експертиз та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Як вбачається з кримінального провадження, між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, якого обвинувачений мав об`єктивну можливість уникнути. В результаті ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 один цілеспрямований удар в обличчя, в область щелепи, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Поведінка обвинуваченого, характер, послідовність, рішучість і динамічність його дій, локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення спростовують твердження ОСОБА_3 про відсутність умислу на завдання тілесних ушкоджень.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержувати вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК України, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Під час розгляду справи судом не встановлено таких обставин, які б свідчили, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_3 , які б, у зв`язку з цим, викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . А отже, вважати, що обвинувачений, завдаючи удар в обличчя, перебував у стані необхідної оборони, або ж перевищив її межі, немає підстав.

Під час судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_28 , який пояснив, що взимку 2016 року він відпочивав у кафе «Козацька хата». Чув, що поблизу барної стійки почалась бійка. Після цього він побачив, як потерпілий ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, направився в сторону ОСОБА_3 з явно недобрими намірами, тримаючи в лівій руці пляшку з-під пива, потерпілий замахнувся цієї рукою на обвинуваченого, однак ОСОБА_3 встиг першим, захищаючись, наніс потерпілому удар, від якого той упав. На цьому конфлікт був вичерпаний.

Суд критично ставиться до показань вказаного свідка, оскільки, його показання не підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд розцінює позицію обвинуваченого як обраний ним спосіб захисту.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не виявлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, а також враховуючи інші дані про його особу, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього вимоги ст. 75 КК України.

При вирішенні заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову суд виходить з такого.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив відносно потерпілого ОСОБА_6 умисний злочин, внаслідок чого потерпілий зазнав фізичної шкоди та моральних страждань.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

За змістом вимог ст.ст. 127-129 КПК України обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами шкода, заподіяна особі та її майну або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, а саме умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_6 дійсно була спричинена майнова шкода.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і шкодою, заподіяною потерпілому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, потерпілий посилається на те, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень він був вимушений проходити стаціонарне лікування з операційним втручанням, проходити діагностичні процедури, купувати ліки, у зв`язку з чим йому завдана матеріальна шкода, сума якої становить 3544,14 грн. На обґрунтування розміру матеріальної шкоди ОСОБА_6 надані копії виписних епікризів з історії хвороби (а.с. 33-34), копія довідки з медичного закладу (а.с. 36), копія висновку комп`ютерної томографії головного мозку (а.с. 35), а також копії товарних чеків на підтвердження купівлі медикаментів та проходження діагностичних процедур (а.с. 37-40).

Дослідивши надані на підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди документи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого документально підтверджені витрати у розмірі 3514,14 грн. При цьому суд не вбачає за необхідне стягувати з ОСОБА_3 понесені потерпілим витрати на сплату добровільної пожертви на користь Членської благодійної організації «Швидка допомога» на суму 30 грн. за квитанцією № 2635 від 29 лютого 2016 року (а.с. 39), оскільки вказані витрати здійснені позивачем у добровільному порядку та не стосуються отриманого лікування чи придбання ліків.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає стягненню сума 3514,14 грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілий ОСОБА_6 обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого він пережив та продовжує переживати моральні страждання, які виражаються у пережитих фізичних стражданнях, пов`язаних з перенесенням фізичного болю, погіршенням стану здоров`я після побиття, у відчутті дискомфорту, відсутності можливості повноцінно вести соціальне життя, ускладненнях для вирішення навіть простих побутових проблем. В результаті протиправної поведінки ОСОБА_3 погіршився стан його здоров`я, зокрема, потерпілий має продовжувати лікування, що призвело до часткової зміни звичного укладу життя.

Завдану моральну шкоду потерпілий оцінив у 25000 грн.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, а також роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого моральної шкоди, у порядку ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд вважає, що ОСОБА_6 дійсно, до певної міри, завдані моральні переживання у зв`язку з пережитою пригодою, завданим фізичним болем та погіршенням стану здоров`я, проте сума позову, на думку суду, завищена. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому, суд враховуючи характер негативних наслідків, душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про можливість стягнення на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 15000 грн.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, суд виходить з положень ч. 1 ст. 124 КПК України, відповідно до яких у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З наданих суду документів (акту/розрахунку прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17 червня 2016 року та квитанції № 367058 від 17 червня 2016 року а.с. 41-42) судом встановлено, що на правову допомогу адвоката потерпілим витрачено 10000 грн. Вказані витрати на підставі ч. 1 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 3514 (три тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок, моральну шкоду у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, а також процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а всього на загальну суму 28514 (двадцять вісім тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 14 (чотирнадцять) копійок.

Речовий доказ: DVD-диск «ARITA» з відеозаписом з камер відеоспостереження кафе «Козацька хата» за 27 лютого 2016 року за період часу з 01 години 00 хвилин до 02 години 00 хвилин, долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

21.03.2017

21.03.2017