Справа № 639/2345/17-к
Провадж. № 1-кп/639/306/17
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
08 червня 2016 року м. Харків
-13.12.2001р. Стаханівським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України до 1 року умовно;
-07.11.2003р.Жовтневим райсудом м.Харкова за ч.2 ст.121,ст.69,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
- 13.08.2007р. Харківським райсудом Харківської області за ч.1,2 ст.187,70,71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 06.01.2016р. звільнився за відбуттям строку покарання;
- 29.11.2016р. Ленінським райсудом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 3 місяців арешту,
- 17.03.2017р. Вовчанським районним судом Харківської області за ст.395 КК України до 1 місяця арешту,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
ОСОБА_4 , 02.09.2016р. приблизно о 22 годині 15 хвилин перебував поблизу будинку №71 по вулиці Калініна у м.Харкові, де помітив раніше йому незнайому ОСОБА_5 з особистими речами у руках. Саме у той час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 діючи повторно, з корисливих мотивів, спочатку наблизився до ОСОБА_5 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, навмисно наніс їй удар кулаком в обличчя, від якого остання впала на землю.
Надалі ОСОБА_4 , з метою доведення злочинного умислу до кінця, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_5 , яке перебувало у її сумочці ,а саме: мобільним телефоном Nokia 206 PM 872 за «imei-1 НОМЕР_1 » та «imei-2 НОМЕР_2 » і грошовими коштами в сумі 100 грн. Після цього ОСОБА_4 , звернувши майно на свою користь, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 540 грн., яка складається з вартості викраденого мобільного телефону Nokia -440 грн., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи №3111 від 15.03.2017р. та грошових коштів -100 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину в інкримінованому йому злочині за ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, суду пояснив, що 02.09.2016 року близько 22 години він йшов по вул. Калініна м.Харкова, де помітив незнайому йому жінку з речами в руках. Підійшовши до неї, попросив передати йому мобільний телефон та гроші. Коли жінка закричала, він наніс їй удар кулаком в обличчя, вона впала на землю. Тоді він дістав з її сумочки мобільний телефон та 100 грн., після чого пішов з місця скоєння злочину разом із викраденим майном. В подальшому викрадений мобільний телефон продав, гроші витратив на власні потреби. Фактичні обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, перелік та вартість викраденого майна не оспорює. Просив суворо не карати його.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст.135 КПК України, що відповідно до вимог ст.325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданої нею заяви до суду просить розглядати справу без її участі, цивільний позов не заявляє.
Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції , суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення ,яке є тяжким правопорушенням, особу винного, який раніше судимий, судимості не погашені, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає повне визнання вини та щире каяття . Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України не встановлено.
За таких обставин суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Оскільки судом встановлено, що злочин за ч.2 ст.186 КК України обвинуваченим ОСОБА_4 був вчинений до винесення вироків Ленінського райсуду м.Харкова від 29.11.2016р. та Вовчанського районного суду Харківської області від 17.03.2017р,тому суд призначає йому покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.4 ст.70 КК України.
Цивільний позов не заявлений. Оскільки по даному кримінальному провадженню ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст.370,374,377 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та за його вчинення призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироками Ленінського райсуду м.Харкова від 29.11.2016р. та Вовчанського районного суду Харківської області від 17.03.2017р. більш суворим за вказаним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 08.06.2017 року.
До набрання вироком законної сили обрати у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ХУВП №27.
Речові докази: мобільний телефон «Nokia 206 PM 872» білого кольору, переданий по збережувальній розписці потерпілій ОСОБА_5 (а.с.27 к/п), залишити останній.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1