АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/247/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на автомобіль «Toyota Land Cruiser 200 VX 4.5L», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 (іден. номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши обставини вчинення злочину, те, що санкція однієї із статей, за якою підозрюється ОСОБА_7 , а саме ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає, серед іншого, конфіскацію майна, наявність достатніх підстав вважати, що вказане у клопотанні рухоме майно може бути придбано за кошти одержані внаслідок вчинення злочинів у даному кримінальному провадженні, те, що вказаними протиправними діями підозрюваного державі спричинено збитки, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора для подальшого можливого відшкодування завданих державі збитків.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких, просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на порушення норм кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на те, що прокурором не доведено, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій, або набуте кримінально протиправним шляхом. Додає, що стороною обвинувачення не зазначено причинно-наслідковий зв`язок між арештованим майном та кримінальним правопорушенням, у якому підозрюється ОСОБА_7 , як і не доведено наявність шкоди, завданої неправомірними діями.

Далі в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що слідчим суддею накладено арешт на майно, яке не є доказом кримінального правопорушення та не відноситься до будь-якої злочинної діяльності.

Крім того, автор апеляційної скарги зазначає, що арешт на майно ОСОБА_7 накладено не з метою забезпечення з`ясування фактичних обставин справи, а з метою тиску на останнього, оскільки арешт призводить до ускладнення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків після внесення застави.

В доповненнях до апеляційної скарги, захисник звертає увагу суду на те, що прокурором не надано жодних доказів наявності обставин, що підтверджують існування загрози приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі автомобіля та доказів спричинення державі збитків, що вказує на упередженість слідчого судді при розгляді даного клопотання.

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею залишено поза увагою те, що автомобіль використовувався дружиною ОСОБА_7 у сімейних справах, відомості про його купівлю відображені в декларації за 2011 рік, що, на думку захисника, підтверджує законність походження грошових коштів на його купівлю.

Крім того, захисник зазначає, що питання призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, суд вирішує при ухваленні вироку, а тому висновку суду про врахування цих обставин на даній стадії є необґрунтованими.

Одночасно, захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування причини пропущення цього строку, зазначає, що оскаржувану ухвалу апелянтом отримано 16.12.2016 року, а тому строк на подання апеляційної скарги закінчується 21.12.2016 р.
Заслухавши доповідь судді, поясненняпредставника власника майна та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущений з поважних причин.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, другим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у складному, багатоепізодному кримінальному провадженні, зокрема № 0000400 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України.

09.08.2016 року колишньому заступнику голови ДПС у м. Києві, у подальшому заступнику начальника ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Прокурор групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser 200 VX 4.5L», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року дане клопотання задоволено та накладено арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги щодо незаконності прийнято рішення такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові підстави, і мету, відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

Як вбачається з тексту ухвали слідчого судді метою накладення арешту є можлива конфіскація майна підозрюваного, якому інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене, зокрема ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191 КК України, яке передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Таким чином неґрунтовними є доводи апелянта щодо недоведеності прокурором відповідності майна положенням ст. 98 КПК України, яка дає визначення речовим доказам, як неґрунтовним є і доводи про відсутність збитків та цивільного позову.

Також неґрунтовними є посилання на обмеження конституційних прав ОСОБА_7 щодо вільного розпорядження та користування належним йому майном, оскільки будь-які заходи забезпечення кримінального провадження є обмеженням прав особи, проте таке обмеження застосоване відповідно до закону не може вважатися порушенням прав особи, що і мало місце у цьому випадку.

Посилання апелянта на необхідність користування автомобілем з метою прибувати на виклик до слідчого, прокурора, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого в частині заборони користування майном.

Доводи апелянта щодо накладення арешту не з метою забезпечення з`ясування фактичних обставин справи, а з метою тиску на підозрюваного є необгрунтованими, оскільки жодна мета з наведених, не передбачена як мета, з якою закон дозволяє застосування арешту майна, а факт тиску апелянтом не доведений, як того вимагає ч. 5 ст. 132 КПК України.

Наведені в доповненнях до апеляційної скарги посилання на відсутність доказів існування загрози, зокрема пошкодження, псування, втрати, використання майна не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді з огляду на характер майна, яке само по собі є джерелом підвищеної небезпеки, про що свідчить і факт страхування автомобіля підозрюваним, що підкреслив в судовому засіданні апелянт.

Не можуть бути враховані і доводи апелянта щодо псування автомобіля внаслідок тривалого простою, оскільки ці доводи мають характер припущень і не містять обґрунтування псування автомобіля у цьому випадку.

Законність походження грошей у цьому випадку не є визначеною законом підставою для відмови в арешті, з огляду на його мету.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на автомобіль «Toyota Land Cruiser 200 VX 4.5L», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 (іден. номер НОМЕР_3 ), із забороною користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем будь-яким чином, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4