Апеляційний суд Рівненської області
____________________________________________________копія:___
У Х В А Л А
Іменем України
05 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за №0000296 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно, Рівненської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , утримується в державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», раніше судимого вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 липня 2011 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці;

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 фактично просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року відносно нього змінити в частині призначеного йому покарання та призначити більш м`яке покарання, а саме із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку.

Згідно вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Також, застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду. Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 вирішено рахувати з 17 січня 2017 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , висловивши прохання про зміну вироку, обгрунтовує свою позицію тим, що суд першої інстанції неналежним чином врахував усі пом`якшуючі обставини кримінального провадження та прийшов до необгрунтованого висновку щодо неможливості призначення більш м`якого покарання, а не у виді реального позбавлення волі. На думку ОСОБА_4 , суд не врахував, що він має на утриманні матір похилого віку, двох неповнолітніх дітей, а на досудовому розслідуванені активно сприяв органам досудового розслідування розкрити злочин та щиро розкаявся.

За вироком суду, ОСОБА_4 16 січня 2016 року близько 06-ї год. 20 хв. діючи умисно, перебуваючи в коридорі загального користування, на першому поверсі під`їзду №4 буд. АДРЕСА_2 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме рукою потягнув за золотий ланцюжок, який перебував на шиї у ОСОБА_8 , що спричинило їй легкі тілесні ушкодження, у вигляді садна на задній поверхні шиї, як наслідок зірвав цей золотий ланцюжок з хрестиком, загальною вагою 5,5 гр., вартістю 2651 (дві тисячі шістсот п`ятдесят одна) грн. 65 (шістдесят п`ять) коп., та відкрито викрав його, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю підтримав апеляційну скаргу, пояснення його захисника адвоката ОСОБА_7 , яка також підтримала апеляційну скаргу підзахисного та просила її задовольнити, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування злочину визнав повністю та надав детальні пояснення з приводу вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу) із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, які відповідають обставинам справи, а тому суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників провадження не оспорюються, та обмежився лише дослідженням характеризуючих даних на особу ОСОБА_4 ..

Оскільки, кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України та висновки суду про доведеність його вини, останнім не оспорюється, тому вирок суду судом апеляційної інстанції в цій частині не перевіряється, на підставі ч.1 ст.404 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, згідно ст.12 КК України; його особу, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів і судимість не погашена; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття і, не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому та прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції його від суспільства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції при перегляді вироку.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Будь-яких нових обставин чи даних, які б слугували підставами для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, обвинувачений суду апеляційної інстанції не повідомив, жодних інших доказів, які б слугували підставою для пом`якшення йому покарання судом чи інших нових обставин, що надали б можливість для застосування ст.75 КК України до обвинуваченого та встановити йому іспитовий строк зі звільненням від призначеного судом покарання, він в ході апеляційного перегляду вироку також не навів.

Згідно ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, прийнявши рішення про неможливість встановлення іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_4 та про неможливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, суд першої інстанції прийняв його відповідно до вимог чинного законодавства. Висновків суду першої інстанції обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 не спростували.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше вчиняв корисливі злочини, за що був двічі судимий та знову вчинив тяжкий корисливий злочин, по місцю проживання характеризується з посередньої сторони, спричинені, завдані потерпілій збитки, не відшкодував.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, судом з урахуванням пом"якшуючих покарання обставин, в тому числі і тих, які зазначені в апеляційній скарзі, призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України

Пунтком першим ч.1 ст.407 КПК України передбачено, що суду апеляційної інстанції, за наслідками розгляду апеляційної скрарги на вирок суду першої інстанції надано право залишити вирок без змін.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із вироку вбачається, що ОСОБА_4 було взято під варту в залі судового засідання після проголошення вироку, тобто 17 січня 2017 року, та початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 визначено рахувати з цього числа.

За вимогами ч.4 ст.532 КПК України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанції інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 вступає в законну силу з дня проголошення ухвали колегії суддів апеляційного суду, тобто 05 квітня 2017 року.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 січня 2017 року по 05 квітня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України - залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного за вироком суду покарання, строк його попереднього ув`язнення з 17 січня 2017 року по 05 квітня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1