Номер провадження: 11-сс/785/372/17
Номер справи місцевого суду: 509/278/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 лютого 2017 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000127 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.229 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 лютого 2017 року задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку 25 січня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-9 трафаретів з надписами "Nike", "Adidas", "Columbia", .

-29 рулонів тканини темного кольору, з надписами "NEW ANTI-STATIC";

-9 рулонів з матеріалу для викройки, темного кольору, ;

-металеву конструкцію в виді ножа, з надписом "TYPE SPECIAL", в кількості 2 шт.;

-металевий різак, без надпису, в кількості 2 шт.;

-металеві оверлоки, в кількості 6 шт.;

-швейні машинки з надписом "Typical", в кількості 20 шт.;

-викройки, в виді курток з капюшонами, в кількості 52 шт.;

-заклепки, в кількості 3 упаковки;

-металевий станок, для заклепок, в кількості 2 шт.;

-пристосування для застібки заклепок, в кількості 1 шт.;

-застібку, в кількості 1 пачка;

-три рулонна резинок, для виготовлення куртки;

-викройки, в виді карманів, в кількості 12 шт.;

-рулони, з маркуванням "M, S, L, XL" в кількості 6 шт.;

-пухові куртки, темного кольору, з надписом "Columbia", в кількості 133 упаковки;

-пухові куртки, темного кольору, з надписом "Nike", в кількості 54 упаковки;

-різнокольорові, пухові, дитячі куртки, без надпису, в кількості 174 упаковки;

-пухові жилетки, без надписів, в кількості 52 упаковки;

-три зошита, з надписами та цифрами.

Прийняте рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що перелічене майно підпадає під критерії, зазначені у п.1 та п.3 ч.2 ст.167 КПК України.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 , в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами:

1)арештоване майно не є речовим доказом у кримінальному провадженні, не підлягає спеціальній конфіскації та не може бути використане для відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину;

2)під час вилучення арештовано майна ні слідчим ні прокурором не було вжито заходів для встановлення його власника;

3)слідчий суддя здійснив розгляд клопотання прокурора про арешт майна без належного сповіщення власника майна та його захисника;

4)слідчий суддя розглянув клопотання прокурора про арешт майна лише на шостий день після того, як воно надійшло до суду, чим порушив вимоги ст.172 КПК України;

5)під час проведення обшуку, разом з продукцією, яку прокурор вважає контрафактною, було вилучено продукцію і майно, яке не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження та є власністю ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином засобами телефонного зв`язку, що підтверджується телефонограмою від 16 березня 2017 року за №11сс та міститься в матеріалах судового провадження.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Висновки слідчого судді про доцільність накладення арешту на майно та речі перелічені в мотивувальній частині даної ухвали апеляційний суд вважає правильним, оскільки на даний час Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000127 від 12 вересня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.229 КК України.

В ході досудового розслідування оперативними співробітниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області встановлено, що в АДРЕСА_1 на території складських приміщень, розташований незаконний швейний цех по виробленню брендового одягу з використанням логотипів «Nike», «Adidas», «Columbia».

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вилучений одяг з маркуванням відомих брендів, тканина та трафарети є предметами кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.229 КК України і відповідають критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Що стосуються вилученого швейного обладнання апеляційний суд вважає, що воно могло бути пристосовано або використано як засоби чи знаряддя вчинення злочину, а отже також відповідає критеріям майна на яке може бути накладений арешт.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є, в тому числі, і матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки вилучений в ході проведення обшуку одяг, документація та швейне обладнання можуть містити сліди злочину, передбаченого ч.3 ст.229 КК України, та можуть бути визнані у якості речових доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до висновку, що арештоване майно відповідає і критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України також може бути накладений арешт.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених ст.170 КПК України для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку 25 січня 2017 року на території складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів адвоката ОСОБА_6 про те, що органом досудового розслідування не приймалися заходи щодо встановлення власника вилученого майна, оскільки як пояснив сам ОСОБА_6 обшук за адресою: АДРЕСА_1 було проведено 25 січня 2017 року, про що було достеменно відомо ОСОБА_7 . Договір про надання правової допомоги ОСОБА_7 уклав зі ОСОБА_6 лише в березні 2017 року, та до цього часу власник майна до слідчого чи прокурора у даному кримінальному провадженні не звертався.

За таких обставин, апеляційний суд вважає виправданим посилання слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про те, що на момент розгляду клопотання прокурора, власник майна відомим не був.

Апеляційний суд вважає, що на теперішній час потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою попередження його приховування, пошкодження, псування, знищення чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування та встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідним роз`яснити власнику майна, що згідно із ч.2 ст.174 КПК України він має право звернутися з клопотанням до слідчого судді про скасування арешту накладеного на майно, якщо він доведе, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 лютого 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку 25 січня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3