Справа № 752/9920/15-к
Провадження №: 1-кп/752/55/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000509 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне, Черкаської обл., громадяниниа України, українця, з вищою освітою, не одруженого, працюючого старшим інспектором ВМО № 3 МП «Столичний» Київської міської митниці ДФС, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, -
встановив:
відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_5 , обіймаючи постійно посаду головного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» в органі державної влади - Київській міжрегіональній митниці Міністерства доходів і зборів України, здійснюючи функції представника влади, був службовою особою.
При цьому, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Ведаск» використовував службове становище всупереч інтересам служби, що завдало тяжкі наслідки державним інтересам.
Так, 23.08.2013 декларантом ТОВ «Ведаск» до митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів подано митну декларацію №100270000/2013/227956 для проведення митного оформлення в режимі «імпорт» товару виробництва «Adopen Plastik Ve Insaat Sanayi A.S.» (Туреччина) - вікон металопластикових та профілів до них.
Митні процедури за вказаною митною декларацією здійснювалися головним інспектором митного поста «Столичний» ОСОБА_5 .
У митній декларації від 23.08.2013 № 100270000/2013/227956 було заявлено до митного оформлення 4 товари: №1 - приводи алюмінієві, планки інше - код товару УКТ ЗЕД (затверджено Законом України «Про митний тариф» від 05.04.2000; №2 - накладки з пластмас код товару УКТ ЗЕД ; №3 - арматура кріплення до дверей код товару УКТ ЗЕД ; №4 - петлі навісні код товару УКТ ЗЕД 830410090.
Також, у вказаній митній декларації визначено розмір митних платежів - 280 750 гривень.
Рішенням управління митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 04.09.2013 №КТ-189-2013 коди товарів груп № 2-4, визначених декларантом змінено на такі: 1) завіси із алюмінію для вікон класифіковано за кодом УКТ ЗЕД зі ставкою мита 10% та за кодом УКТ ЗЕД зі ставкою мита 10%; 2) арматура та деталі із алюмінію для механізмів зачинення/відчинення вікон з поворотною та поворотно-відкидною стулкою: приводи, відкидні фіксатори, шпінгалети планки, припідіймачі, подовжувачі, класифіковано за кодом УКТ ЗЕД зі ставкою мита 2%; 3) алюмінієві профілі ПРС з отворами для кріплення для розсувної фасадної системи відкривання дверей класифіковано за кодом УКТ ЗЕД 830240090 зі ставкою мита 10%.
З урахуванням цього рішення відділом митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Київської міжрегіональної митниці Міндоходів було визначено митну вартість товарів та встановлено розрахунок митних платежів, які необхідно сплатити, в сумі 500 383 гривень.
19.09.2013 року митним постом «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відмовлено у митному оформленні вантажу за митною декларацією від 23.08.2013 №100270000/2013/227956 у режимі імпорт з наступної причини: «на підставі ст. 69 Митного кодексу України винесено класифікаційне рішення про зміну коду товару згідно з УКТЗЕД від 04.09.2013 №КТ-89-2013 та складено протокол про порушення митних правил №707/10000/13 від 13.09.2013 за ст. 485 Митного кодексу України».
В подальшому, декларантом ТОВ «Ведакс» подано до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів документи для оформлення митної декларації № 100270000/2013/569545 в режимі «реекспорт», за якою реекспорту підлягали ті ж самі товари, які імпортувались ТОВ «Ведаск» на підставі митної декларації від 23.08.2013 № 100270000/2013/227956.
Того ж дня митну декларацію № 100270000/2013/569545 прийняв для митного оформлення головний інспектор відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської регіональної митниці Міндоходів ОСОБА_5 .
Відповідно до вимог Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, ОСОБА_5 одноосібно здійснив наступні митні формальності за вказаною митною декларацією: прийняття та реєстрація митної декларації, контроль із застосуванням системи управління, ризиками, перевірка правильності визначеної митної вартості товару, перевірка правильності визначення країни походження товару, перевірка правильності нарахування митних та інших платежів.
При поміщенні у митний режим реекспорту товарів, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 21.05.2012 «Про затвердження переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів», є обов`язковим надання митним органам забезпечення сплати митних платежів, що підлягали б сплаті при випуску таких товарів у вільний обіг на митній території України.
Порядок надання митним органам забезпечення сплати митних платежів при поміщенні товарів у митний режим реекспорту доведено до митних органів листом Державної митної служби України від 12.12.2012 № 11.1/1.2-12.2/13948-ЕП.
Водночас 04.10.2013 головний інспектор відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ОСОБА_5 , здійснюючи митне оформлення за митною декларацією № 100270000/2013/569545 та одноосібно виконуючи митну формальність «перевірка правильності нарахування митних та інших платежів» за вказаною митною декларацією, у порушення вимог п. 1.7 «Тимчасового положення про відділ митного оформлення №1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міністерства доходів і зборів України» та п.п. 2.1,2.10, 2.12, 2.21, 2.25 Тимчасової посадової інструкції головного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, всупереч вимогам ст. 305 Митного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 21.05.2012 «Про затвердження переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів» не забезпечив надання декларантом ОСОБА_6 обов`язкового забезпечення сплати митних платежів у сумі 318 732, 32 грн. по групі товарів № 1 - віконна арматура - код товару УКТ ЗЕД , № 3 - арматура кріплення до дверей - код УКТ ЗЕД , № 5 - завіси з алюмінію - код товару УКТ ЗЕД , вказаних у графі 47 цієї митної декларації.
Забезпечення митних платежів за митною декларацією № 100270000/2013/569545 у вигляді грошової застави було здійснено лише щодо групи товарів № 4 - приводів алюмінієвих (УКТ ЗЕД ) у сумі 6 219 гривень.
При цьому ОСОБА_5 було відомо, що по товарам, які підлягали реекспорту на підставі митної декларації № 100270000/2013/569545, при їх імпорті на підставі митної декларації № 100270000/2013/227956 від 23.08.2013 управлінням митної вартості, класифікації товарів та заходів регулювання ЗЕД Київської міжрегіональної митниці Міндоходів прийнято рішення № КТ-189-2013 від 04.09.2013 щодо невідповідності кодів товарів, декларантом яких є ТОВ «Ведаск», а також про необхідність сплати митних платежів на суму 500 383,80 грн., які ТОВ «Ведаск» сплачені не були.
Після завершення митного оформлення за митною декларацією № 100270000/2013/569545 декларантом ТОВ «Ведаск» товар, поставлений «Adopen Plastik Ve Insaat Sanayi A.S.» (Туреччина), вивіз із території митниці.
Таким чином, головний інспектор відділу митного оформлення №1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 04.10.2013, будучи службовою особою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Ведаск» у вигляді несплати митних платежів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, здійснюючи митне оформлення за митною декларацією № 100270000/2013/569545 та одноосібно виконуючи митну формальність «перевірка правильності нарахування митних та інших платежів» за вказаною митною декларацією, не забезпечив надання декларантом ТОВ «Ведаск» обов`язкового забезпечення сплати митних платежів у сумі 318 732,32 гривень.
Внаслідок злочинних дій головного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів ОСОБА_5 , після ненадходження товарів ТОВ «Ведаск» за митною декларацією № 100270000/2013/569545 до митниці призначення (Південна митниця Міністерства доходів і зборів України) для вивезення за межі України та незаконного залишення цих товарів на митній території України, до державного бюджету не надійшли митні платежі на суму 318 732, 23 грн., чим державним інтересам завдано збитки на вказану суму, що більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди юридичною особою використання службового становища всупереч інтересам служби, що завдало тяжкі наслідки державним інтересам.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав та жодним чином не підтвердив фактів викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що працюючи на посаді головного інспектора групи № 3 відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» та покладені на нього обов`язки виконував у відповідності до законодавства України та інших нормативних актів та будь-яких порушень не допускав.
Одночасно, звернув увагу, що 23.08.2013 на нього було розподілено для митного оформлення митна декларація заповнена відповідно до митного режиму імпорт на вантаж фурнітура для вікон та дверей який надійшов з Туреччини на адресу ТОВ «Ведаск». Митну декларацію та документи на задекларований вантаж надав декларант ТОВ «Ведаск» ОСОБА_7 . Ним було прийнято митну декларацію шляхом присвоєння реєстраційного номеру з використання програмного інформаційного комплексу «інспектор 2006» № 100270000/2013/227956, та при подальшому розгляду даної декларації та документів у нього виникли сумніви щодо заявлених згідно УКТЗЕД кодів товарів, а саме товари вироби з алюмінію які були задекларовані за кодом ставка мита 0 %, повинні декларуватися за кодом або де ставка мита 10 %. З метою остаточного прийняття рішення щодо заявлених кодів він запросив у декларанта додаткові документи (каталоги, технічну документацію від виробника) на заявлений вантаж, та паралельно згідно спрацьованих по даній декларації ризиків АСАУР про необхідність проведення митного огляду направив вантаж на оглядовий термінал зони митного контролю, для проведення черговою оглядовою групою митного огляду. 27.08.2013 було здійснено огляд, черговим по терміналу інспектором про що складено акт проведення митного огляду № 100270000/2013/22329. В зв`язку з тим що декларантом не було надані запитувані документи, а по результату огляду також не можливо було прийняти остаточне рішення щодо задекларованих кодів того ж дня 27.08.2013 ним було направлено запит до спеціалізованого підрозділу митниці (відділу контролю за класифікацією та кодуванням товарів) для прийняття остаточного рішення щодо правильності заявлених кодів. 04.09.2013 відділом контролю за класифікацією та кодуванням товарів винесено рішення про зміну коду товару в результаті чого, різниця митних платежів між нарахованими за декларацією та визначеними митницею становила 252 942,09 грн. 13.09.2013 було складено протокол про порушення митних правил відносно декларанта ТОВ «Ведаск» ОСОБА_7 про порушення митних правил.
Одночасно, ОСОБА_5 на митну декларацію від 23.08.2013 № 100270000/2013/227956 на підставі рішення про зміну коду товару № КТ-189-2013, протоколу про ПМП № 0707/10000/13 посилаючись на статтю 69 МКУ було оформлено картку відмови.
В зв`язку з тим що директор ТОВ «Ведаск» ОСОБА_6 неодноразово звертався в усній формі до керівництва поста, та оперативної групи с питанням як йому повернути вантаж відправнику 18.09.2013 та 25.09.2013 своїми листами де ОСОБА_5 був виконавцем до УБК та МП звернувся м/п «Столичний» з проханням надати роз`яснення щодо можливості розміщення цього вантажу в режимі «реекспорт» бо виникали питання щодо можливості оформлення вантажу коли штраф по протоколу на той період не сплачено. Службовими записками від УБК та МП від 24.09.2013 та від 02.10.2013, була отримана позитивна відповідь.
04.10.2013 ОСОБА_5 повідомив керівник оперативної групи що питання оформлення реекспорту погоджено з керівництвом митниці, та в той же день згідно з розподілом митних декларацій розподілив на нього митну декларацію заповнену відповідно до митного режиму «реекспорт». Митну декларацію та документи до неї було подано директором TOB «Ведаск» ОСОБА_6 який згідно заповнених граф декларації значився як декларант. ОСОБА_5 було прийнято митну декларацію згідно порядку прийняття встановленим наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 № 631 При перевірці наданих документів, та правильності заповнення граф електронної копії декларації з допомогою ПІК «Інспектор 2006» ОСОБА_5 звернув увагу що в розділі інформація по товару за кодом 8302 зазначено забезпечення контроль за переміщенням даних товарів з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 461 «Про затвердження переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів».
Одночасно звернув увагу на те, що транзит це окремий митний режим відмінний від реекспорту з іншими умовами та вимогами відносно митного оформлення. Більше того, інформації в ПІК «Інспектор 2006» щодо листа Державної митної служби від 12.12.2012 № 11.1/1.2-12.2/13948-НЕ, який мав би роз`яснювати порядок застосування цієї Постанови Кабінету Міністрів України для митного режиму реекспорт, не було, та ОСОБА_5 заперечив той факт, що цей лист доводився до його відома офіційно та він із ним не знайомився під розпис, а тому не міг в своїх діях керуватися даним листом. Враховуючи те що на рахунку митниці на той період знаходилися зняті з резерву по документу контролю доставки № 10027000/2013/850462 грошові кошти у сумі 265661,31 грн. та інші кошти точної суми якої він не пам`ятає, про повернення яких йому стало відомо з матеріалів службового розслідування, що відбулось 12.11.2013 платіжним дорученням № 2803 за заявою директора ТОВ «Ведаск» вже значно пізніше коли вже було відомо про не доставку вантажу та до повернення яких ОСОБА_5 не має жодного відношення, але на той період вважав що в разі недоставляння вантажу у митницю призначення протягом 10 діб знаходження даних коштів на рахунку митниці, та той факт що наявні паспортні данні директора, водіїв перевізника не спонукають їх вчинити правопорушення. Також беручи до уваги відповідно до вимог статті 86 Митного кодексу України, при поміщенні товарів у режим реекспорт не передбачено застосування фінансової гарантії (обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів) відповідно до розділу X Митного кодексу України, про який в ПІК «Інспектор 2006» значиться, що лист чинний, та те що транзит і реекспорт інші митні режими, а в ПКМУ зазначено про товари що переміщуються транзитом а не реекспортом, підстав для відмови в прийнятті вище вказаної декларації № 100270000/2013/569545 ОСОБА_5 не вбачав. Після присвоєння реєстраційного номера митній декларації та проставляння необхідних митних процедур ОСОБА_6 було дозволено розпочати перевантаження вантажу з транспортних засобів в яких він знаходився на ті транспортні засоби в яких вантаж буде переміщуватися в режимі реекспорт, на терміналі в зоні митного контролю під контролем чергової по терміналу оглядової групи.
В зв`язку з тим що робочий день ОСОБА_5 закінчився о 16:45, а на той час перевантаження ще тривало, згідно розподілу завершення митного оформлення по даній декларації № 100270000/2013/569545 проводила інша посадова особа інспектор ВМО №1 м/п Столичний ОСОБА_8 .
Після того як 08.11.2013 було отримано лист з Південної митниці № 2832/10 про ненадходження вантажу, керівництво м/п Столичний в усній формі наказали ОСОБА_5 зайнятися обставинами відносно недоставляння даного вантажу. В зв`язку з цим мною 22.11.2013 було відібрано пояснення від директора TOB «Ведаск» ОСОБА_6 з яких свідчить що де водії, авто з вантажем йому не відомо, та з приводу зникнення вантажу він звернувся з заявою до Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві. Після декількох невдалих спроб в телефонному режимі отримати від слідчого необхідну інформацію відносно водіїв було направлено запит до Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві для надання інформації відносно звернення ОСОБА_6 , відкриття провадження по кримінальній справі відносно зникнення вантажу, та надання інформації про причетних осіб (пояснення водіїв, їх данні).
10.01.201 було отримано відповідь з Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві, в якому підтверджують факт звернення ОСОБА_6 та за результатом розгляду і перевірки підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань невстановлено.
13.01.2014 керівництвом поста було направлено службову записку на начальника КМММ № 26-70-63-32/193 з проханням надати розпорядження УБК та МП вчинити відповідні дії щодо факту недоставляння вантажу, та в разі необхідності інформувати правоохоронні органи.
03.02.2014 було отримано службову записку від УБК та МП № 869/26-70-53-38 в якій пропонується вчинення відповідних дій, а саме вжиття заходів щодо встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності. Після цього керівництвом поста ОСОБА_5 було направлено до УБК та МП де спільно з співробітником УБК та МП ОСОБА_9 для вжиття заходів щодо встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.
17.03.2014 після встановлення всіх необхідних обставин та винних осіб спільно з співробітниками УБК та МП, ОСОБА_5 було складено протокол № 0188/10000/14 про порушення митних правил на директора TOB «Ведаск» ОСОБА_6 за статтями 470, 485 МКУ (ст. 470. Недоставлення товарів, транспортних засобів комерційною призначення)
Одночасно, ОСОБА_5 звернув увагу, що у нього за місцем проживання проводився обшук, під час обшуку було вилучено для проведення експертизи мобільний телефон та жорсткий диск з особистого комп`ютера, які потім повернули, та його особистий номер мобільного телефону протягом певного періоду прослуховувався про що його офіційно повідомили, але ні яких фактів підтвердження отримання неправомірної вигоди, та підтвердження неправомірних відносин з ОСОБА_6 або з кимось іншими фігурантами даної справи, фактів порушень законодавства не було виявлено.
Враховуючи все вище викладене, а також те, що обвинуваченим не проводилось митне оформлення одноосібно, оскільки завершення митного оформлення проводила інша посадова особа, ні яких порушень виконання посадових обов`язків встановлено не було, так як за результатами проведеного службового розслідування ОСОБА_5 не було притягнено до дисциплінарної відповідальності, а також через повну відсутність будь яких фактів та спроб отримання неправомірної вигоди, вчинення обвинуваченим дій по виявленню та притягненню до відповідальності винних осіб, ОСОБА_5 повністю заперечив свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та просив його виправдати.
Одночасно, ОСОБА_5 заперечив будь-який зв`язок або попередню змову із ОСОБА_6 .
Щодо заявленого прокурором цивільного позову обвинувачений заперечив.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно із ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що вони працюють водіями вантажних автомобілів і отримали від диспетчера ОСОБА_12 інформацію, про те, що необхідно перевезти вантаж. Прибувши до митниці, дозвільні документи на вїзд та інші формальності оформив ОСОБА_6 , вони завантажили товари, які були у двох контейнерах та відвезли його туди, куди вказав ОСОБА_6 при цьому супроводивши вантаж, а саме до с. В. Димерка, Київської області. При цьому вони лише перевозили товар і ніяких документів не мали, оскільки вони були у ОСОБА_6 і яким чином відбувалось оформлення їм не відомо.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він працював керівником оперативної групи № 3 на Митному посту «Столичний», а ОСОБА_5 був у нього у підпорядкуванні. При отриманні ОСОБА_5 декларації у режимі імпорту, у нього виникли сумніви щодо правильності класифікації, а тому ОСОБА_5 доповів йому, а матеріали передали до відповідного підрозділу для визначення класифікації. В подальшому, товар отримав новий код товару із ставкою мита не 2%, а 10%. Одночасно, був складений протокол про порушення митних правил на декларанта, який в свою чергу відмовився розмитнювати цей вантаж, та просив повернути товари у режимі реекспорту. Одночасно, звернув увагу на постанову КМУ від 21.05.2012 року № 461 та лист роз`яснення щодо застування цієї постанови, що потрібно брати задаток тобто гарантії у режимі реекспорту вантажу. Вказаний лист, на думку свідка не можна вважати законодавчим актом, оскільки у Митному кодексі України не має зобов`язання брати гарантій у режимі реекспорту. Крім того, свідок пам`ятає, що гроші на гарантійному рахунку були, але вони не покривали визначеної суми за новою класифікацією. На депозитному рахунку ТОВ «Ведаск» знаходилась сума у розмірі 270-300 тис. грн. Одночасно було направлене звернення в службу боротьби із контрабандою, та вони не заперечували щодо випуску грузу у режимі реекспорту. Митним оформленням реекспорту займався спочатку ОСОБА_5 , потім інший інспектор. Митне оформлення закінчила ОСОБА_8 .
Показання свідка ОСОБА_6 який повідомив у судовому засіданні, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «Ведаск», з метою проведення розмитнення завезеного товару товариством подавалась декларація, митниця змінила код товару та підняла суму митних платежів у 2,5 рази. Експортер вирішив повернути товар та було подано декларацію на реекспорт, а груз був направлений на реекспорт. При цьому закінчувала митне оформлення в режимі реекспорт інспектор ОСОБА_8 . Одночасно звернув увагу, що ніяких стосунків із Тетерським ні він особисто, ні через ТОВ «Ведаск» не підтримував, а бачив його лише на митниці під час митного оформлення.
Показання свідка ОСОБА_14 , яка повідомила у судовому засіданні, що вона працюючи на митному посту «Столичний» має посадові обов`язки щодо контролю за переміщенням товару через кордон. ТОВ «Ведаск» мало намір завезти на територію України товар та сплатити за нього податки, проте в подальшому цей товар зник, а держава не отримала вартості розмитнення. За результатами перевірки було встановлено, що система ризику спрацювала на код товару та було проведено митний огляд, було встановлено, що документи не відповідають класифікації та код товару не відповідає дійсному. Був складений протокол на того хто подає декларацію про порушення митних правил через те, що були різні ставки мита. Товар спочатку був заявлений за ставкою мита меншою ніж повинно було бути. Цим вантажем, а саме його оформленням займались ОСОБА_5 та інспектор ОСОБА_8 . Оформлення проходить таким чином, що більшість перевірок комплекс проводить автоматично, якщо не спрацьовують певні ризики. Якщо декларант надав неправдиві відомості то інспектор мав це перевірити. Проте інспектором ОСОБА_5 не було проведено достатньої перевірки. Після того, як товар покинув територію митниці стало відомо, що вантаж зник. 08.11.2013 року отримано відповідь із південної митниці, про не надходження товарів. Одночасно, свідок звернула увагу суду, що станом на 13.10.2013 року на рахунку ТОВ «Ведаск» знаходились кошти більше 200 000 тисяч грн. Одночасно, на думку свідка, у постанові КабМіну та згідно кодексу - внутрішній транзит це переміщення товару з однієї митниці до іншої. У постанові режим реекспорту не зазначено. Проте, якщо код товару вказаний вірно, він все одно підпадає під 461 постанову КабМіну і у програмі "інспектор" вказуєю про сплату гарантії. Реекспорт по суті, на переконання свідка, це внутрішній транзит. Режим реекспорту в тому числі включає відправлення товару, до митниці випуску. ОСОБА_5 прийняв декларацію та перевіряв товар у режимі реекспорту. Завершення переміщення ставила ОСОБА_8 . Підстав для поміщення в режим реекспорт, як вважала свідок, не було, оскільки на її думку був чіткий намір розмитнити товар на території України, для чого на рахунку були зарезервовані кошти 280 тис. грн., які в подальшому були повернуті. За результатами службової перевірки було встановлено порушення ОСОБА_5 своїх посадових обов`язків, вимог наказу № 631, постанови КабМіну, та Податкового кодексу. Він не забезпечив достатній контроль, що призвело до несплати митних платежів.
Допитаний свідок ОСОБА_15 в судовому засідання повідомив, що працює на посаді першого заступника начальника митниці та йому відомо, що інспектор проводив оформлення відповідного вантажу у режимі рекспорту, проте вантаж не здійснив виїзд з митної території України в результаті чого, було складено протокол правопорушення митних правил. Самостійно свідок оформленням вантажу не займався. Службова перевірка відбувалась, вона стосувалась митного оформлення. Одночасно, свідок звернув увагу, що у Митному кодексі є відповідні статті які встановлюють режим реекспорту. Одночасно постановою КабМіну №461, визначено у яких випадках вантаж має забезпечуватись відповідними гарантіями, яка конкретно зобов`язує брати гарантії. Одночасно, засоби гарантування при реекспорті можуть не застосовуватись, оскільки режим реекспорту та транзиту різні режими. Більше того, питання, на якому етапі визначаються гарантії при оформленні вантажу у режимі реекспорту не узгоджене законодавством. Є лист який має рекомендаційний характер, а посадова особа вирішує застосовувати їх чи не застосовувати. За результатом перевірки був наказ стосовно застосування дисциплінарних стягнень, проте, як вважає свідок, винна особа, в цьому випадку, це представники підприємства.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 показав, що працює на посаді начальника відділу митного посту Західний і з обвинуваченим взагалі незнайомий. За результатами митного оформлення була призначена службова перевірка, і він був головою комісії. Суть службової перевірки полягала у тому, що товар мав бути у режимі реекспорту, але вивезення за територію України фактично не відбулось, та не були сплачені податки та збори. Висновками були встановлено не дотримання нормативних актів та неналежного виконання службових обов`язків. Порушення ОСОБА_5 були саме у незастосуванні гарантій. Проте, оформленням вантажу займались 2 інспектора і кожен виконує обов`язки відповідно до своїх етапів. Інспектор який завершує оформлення може перевірити правильність дій першого інспектора. Одночасно, свідок зауважив, що прохідний транзит та реекспорт це різні режими.
Окрім показів свідків, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_5 серед іншого, надано наступні документи в копіях:
-Наказ Київської міжрегіональної митниці Міндоходів від 31.05.2013 року № 37-о про зарахування ОСОБА_5 на посаду головного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста «Столичний»;
-Тимчасову посадову інструкцію головного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Столичний» та зміни й доповнення до неї;
-Тимчасове положення про відділ митного оформлення № 3 митного поста «столичний»;
-Штатний розпис співробітників МП «Столичний» станом на 04.10.2013 року;
-Вантажно-митну декларацію від 16.08.2013 року № 100270000/2013/850462;
-Міжнародну товарно-транспортну накладну № 100270000/2013/850462;
-Довідку про відсутність за межами України валютних цінностей та майно у ТОВ «Ведаск», екологічну декларацію № 66374, Контракт купівлі-продажу товарів № 02/07-13, Інвойс;
-Рішення Київської регіональної митниці про визначення коду товару;
-Акт про проведення огляду товару;
-Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270000/2013/20767;
-Скріншоти із компьютерної програми «інспектор-2006»;
-Інформаційний аркуш до митної декларації № 954;
-Заява ТОВ «Ведаск» від 18.09.2013 року про помилково поставлену продукцію та готовість оплати його повернення до порту Одеса;
-Договір № 18/09 про організацію перевезень автомобільним транспортом;
-Акт № 0000004/10/01 про здачу-прийняття вантажів для перевезення вантажним автомобільним транспортом;
-Товарно-транспортні накладні від 04.10.2013 року № 002961 та 002962;
-Доповідна записка від 27.02.2014 року про результати службової перевірки;
-Висновок судово-економічної експертизи від 10.09.2014 року № 10696/14-45;
-Висновок судової товарознавчої експертизи від 22.08.2014 року № 10695/14-53;
-Листи Державної фіскальної служби України від 26.12.2014 року №4566/б/99-99-24-02-02-14 та від 21.08.2014 року № 1751/5/99-99-24-01-06-16;
-Постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .
Інші надані прокурором та захисником процесуальні документи, супровідні листи, ухвали судів суд визнає неналежними доказами, оскільки вони жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Так, згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Так прокурором протягом тривалого часу не забезпечено явку свідка ОСОБА_12 . Не зважаючи на сприяння суду шляхом здійснення судового виклику та постановлення численних ухвал про примусовий привід, свідок на судові засідання не з`явилась, жодна ухвала про привід виконана не була. А тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 97 КПК України суд визнає неможливим допит цього свідка у зв`язку із тим, що вона не прибуває на виклик до суду, а всі можливості щодо забезпечення явки свідка в судове засідання, передбачені КПК України, суд вичерпав.
Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Так суд вважає, що під час судового розгляду, достовірно не доведено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «Ведаск» у вигляді несплати митних платежів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, здійснюючи митне оформлення за митною декларацією № 100270000/2013/569545 та одноосібно виконуючи митну формальність «перевірка правильності нарахування митних та інших платежів» за вказаною митною декларацією, не забезпечив надання декларантом ТОВ «Ведаск» обов`язкового забезпечення сплати митних платежів у сумі 318 732,32 грн., з огляду на таке.
Так, покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , жодним чином не доводять вини ОСОБА_5 , оскільки вони фактично лише здійснили перевезення вантажу та не мали жодного стосунку до його митного оформлення.
Допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 взагалі вказали, що ОСОБА_5 вживались заходи, щодо недопущення розмитнення вантажу за заниженою ціною, оскільки саме ОСОБА_5 було направлено матеріали для визначення вірної класифікації, а після її проведення було прийнято рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі ст. 69 Митного кодексу України. Крім того, вказали на не обов`язковість застосування листа роз`яснення ДФС про застосування постанови КМУ від 21.05.2012 року № 461, оскільки лист носить рекомендаційний характер. Більше того, свідками зазначено, що засоби гарантування при реекспорті можуть не застосовуватись, оскільки режим реекспорту та транзиту різні режими, а питання, на якому етапі визначаються гарантії при оформленні вантажу у режимі реекспорту взагалі не узгоджене законодавством.
Так само не доводять вини обвинуваченого й покази свідка ОСОБА_6 , який заперечив будь-який зв`язок із ОСОБА_5 чи попередню змову із ним, та вказав, що окрім робочих питань, які виникали під час митного оформлення спілкування із ОСОБА_5 не мав. Одночасно суд враховує, що будь яких доказів протилежного, до суду не надано, а тому суд вважає реальною версію викладеною цим свідком та обвинуваченим.
Допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 хоча і підтвердили вину обвинуваченого, суд до їх показів ставиться критично і до уваги не бере, оскільки свідками висловлено власне суб`єктивне переконання, без посилання на конкретні, на їх думку порушені, приписи законодавства.
Також, суд вважає, що надані прокурором документи не доводять вини ОСОБА_5 зокрема, з огляду на таке.
Так, рішення Київської регіональної митниці про визначення коду товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270000/2013/20767 навпаки узгоджуються із показами обвинуваченого та свідка ОСОБА_13 в частині того, що ОСОБА_5 вживались заходи, щодо недопущення розмитнення вантажу за заниженою ціною.
Надану копію доповідної записки від 27.02.2014 року про результати службової перевірки, відповідно до якої за неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_5 запропоновано попередити про неповну службову відповідність суд до уваги не бере, оскільки така записка є лише внутрішнім документом службової перевірки щодо наявності чи відсутності дисциплінарного проступку та через який не виникають будь-які права чи обов`язки. Більше того, як встановлено судом, за результатами проведеної цієї службової перевірки, ОСОБА_5 до будь-якої відповідальності притягнуто не було.
Так само суд критично ставиться до висновку судово-економічної експертизи від 10.09.2014 року № 10696/14-45 з огляду на таке.
Так, у дослідницькій частині висновку зазначено, що 04.10.2013 року ТОВ «Ведаск» було подано у митному режимі реекспорту митну декларацію. Проте в подальшому, міститься посилання на порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 461 «Про затвердження переліку товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів». В чому порушення вимог саме цієї постанови висновок інформації не містить, адже вказана постанова не регулює митний режим реекспорту, який є відмінним від митного режиму транзит.
Так відповідно до ст. 70 Митного кодексу України визначено вичерпний перелік запроваджених в державі митних режимів: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави.
Ст. 85 Митного кодексу України визначено поняття реекспорту, відповідно до приписів якої, реекспорт - це митний режим, відповідно до якого товари, що були раніше ввезені на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивозяться за межі митної території України без сплати вивізного мита та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до ст. 90 цього Кодексу, транзит, у тому числі прохідний та внутрішній - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
А тому, враховуючи, що реекспорт та транзит це різні митні режими, а Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 461 не регулює режим реекспорту, про що, зокрема вказували свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , саме в режимі якого ТОВ «Ведаск» було подано декларацію, а у висновку не вказано підстав застосування до цих відносин вимог саме цієї Постанови Кабінету Міністрів України, суд її до уваги не бере та відкидає.
Наданий до суду Висновок судової товарознавчої експертизи від 22.08.2014 року № 10695/14-53, яким визначено код УКТЗЕД товарів зазначених в 4 групах, сам по собі жодним чином не доводить вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого порушення, а саме не застосування вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 461.
Інформаційні листи Державної фіскальної служби України від 26.12.2014 року №4566/б/99-99-24-02-02-14 та від 21.08.2014 року № 1751/5/99-99-24-01-06-16 судом до уваги не беруться, оскільки є лише листами, не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків та носять суто рекомендаційний характер.
Інші документи надані прокурором, у тому числі, зокрема, постанова про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , жодним чином не доводять та не спростовують вини ОСОБА_5 , оскільки вони прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Одночасно судом звертається увага на таке.
Так відповідно до обвинувального акта, порядок надання митним органам забезпечення сплати митних платежів при поміщенні товарів у митний режим реекспорту доведено до митних органів листом Державної митної служби України від 12.12.2012 № 11.1/1.2-12.2/13948-ЕП.
Проте цей лист до суду прокурором не надано і судом він не досліджений а тому не може бути взятий до уваги.
Більше того, як виходить із його назви та реквізитів, цей лист є суто інформаційним та носить рекомендаційний характер, про що, зокрема у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а обвинувачений ОСОБА_5 взагалі заперечив той факт, що цей лист доводився до його відома, а стороною обвинувачення не надано жодних доказів протилежного.
Крім того, ні органом досудового розслідування, ні самим прокурором у судовому засідання не доведено, що обвинувачений діяв умисно, з метою одержання неправомірної вигоди юридичною особою, оскільки як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Факт знайомства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , або їх спілкування, чи попередньої змови один з одним жодним чином не доведений, більше того, допитані в судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечили такі факти.
Одночасно незрозумілим для суду лишилось визначення того, що своїми умисними діями, ОСОБА_5 завдав тяжких наслідків державним інтересам у вигляді не надходження до державного бюджету України митних платежів на суму 318 732,23 грн.
Так, відповідно до оформленої митної декларації у режимі реекспорту, вантаж мав бути повернутий ТОВ «Ведаск» до Південної митниці Міндоходів у м. Одеса, звідки, у свою чергу, мав повернутись відправникові у Туреччину. Проте вантаж, фактично без сплати обов`язкових митних платежів був вивезений із митного поста «Столичний» та до місця призначення він не прибув.
Таким чином, лишається не зрозумілим, яким чином завдано збитків державним інтересам у вигляді не надходження до державного бюджету України митних платежів, оскільки фактично процедуру розмитнення цього вантажу проведено не було і ніякої послуги митницею з цього приводу надано не було.
Більше того, зловживання владою або службовим становищем (ст.364 КК України) визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; вчинення такого діяння з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи; заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї з зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.
З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 364 КК України, є умисним. При цьому обов`язковими ознаками зловживання владою або службовим становищем є корисливий мотив, інші особисті інтереси чи інтереси третіх осіб.
Орган досудового розслідування поставив у вину обвинуваченому ОСОБА_5 , як службовій особі, зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, з метою одержання неправомірної вигоди юридичною особою, однак в ході досудового слідства не здобуто доказів, в чому полягав цей (корисливий мотив). Не здобуто зазначених доказів і в ході судового розгляду.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинуваченого суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, що полягає в прямому умислі та корисливому мотиві чи в іншому особистому інтересі.
Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки органу досудового розслідування та прокурора щодо умислу обвинуваченого ОСОБА_5 на зловживанням службовим становищем всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, ніякими об`єктивними письмовими та іншими доказами не підтверджуються, а ґрунтуються лише на припущеннях, що є недопустимим.
Так. згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливе лише за умови доведеності її вини.
У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, суд констатує порушення права на захист обвинуваченого в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні та відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями, які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи використання службового становища всупереч інтересам служби, що завдало тяжкі наслідки державним інтересам.
Проте, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Так, інкримінований обвинуваченому злочин, відповідно до встановлених органом досудового розслідування обставин вчинено 04.10.2013 року, а тому він мав бути кваліфікованим за редакцією Кримінального кодексу України від 04.07.2013 року, відповідно до формулювання обвинувачення якої, зловживання владою або службовим становищем вчинені працівником правоохоронного органу, є умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Таким чином, на переконання суду, орган досудового розслідування кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за законом, який на той час не діяв, не дав змоги належним чином йому захищатися та вийшов за предмет доказування.
Одночасно, інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364 КК України, суду не надано, а надані докази, як вважає суд, є недостатніми для визнання винуватості особи.
Отже, суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції публічного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновків про необхідність виправдання ОСОБА_5 , оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення
У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, 374 КПК України, п. 23 ППВСУ № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинності, закріпленого у ст. 62 Конституції України виправдати ОСОБА_5 .
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підлягає скасуванню.
Заявлений у судовому засіданні цивільний позов, проти якого ОСОБА_5 заперечив, на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України підлягає залишенню без розгляду.
Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішити згідно ст. 100, 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 364 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.
Заявлений прокурором цивільний позов до ОСОБА_5 на суму 318732,23 грн. залишити без розгляду.
Процесуальні витрати вартість проведеної судово-економічної експертизи від 10.09.2014 року № 10696/14-45 вартістю 1480 грн. та судової товарознавчої експертизи від 22.08.2014 року № 10695/14-53 вартістю 3075 грн. та судової почеркознавчої експертизи вартістю 2 358 грн. 72 коп. віднести на рахунок держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_17