Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/968/17

Справа № 711/2565/17

07 квітня 2017 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар судових засідань ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора прокуратури Черкаської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Заявниця звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати дії прокурора неправомірними та зобов`язати його внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР відповідно до її повідомлення від 23.02.2017р..

В обґрунтування скарги зазначено, що 23.02.2017р. вона звернулась до прокуратури Черкаської області з заявою, в якій в порядку ст.214 КПК України повідомила про вчинення злочину, передбаченого ст.367 КК України. Разом з тим, всупереч вимог ст.214 КПК України прокурором не внесено протягом 24 годин відповідні відомості до ЄРДР, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з зазначеною скаргою.

В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги та просили задовольнити скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги. Пояснив, що у встановлений ч.1 ст.214 КПК України строк не були внесені до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_4 , оскільки подана нею заява не містить даних, які дійсно свідчать про наявність об`єктивних даних того, що було вчинено кримінальне правопорушення. Просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані письмові документи, вважаю що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2017р. ОСОБА_4 звернулась до прокуратури Черкаської області з заявою, в якій зазначила, що слідчий СВ Чорнобаївського РВ УМВС України в Черкаській області внаслідок службової недбалості під час здійснення досудового розслідування не наклав арешт на автомобіль, який є речовим доказом по кримінальному провадженню №0000706 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Такі дії слідчого надали можливість обвинуваченому позбутися автомобілю, що на теперішній час унеможливлює проведення трасологічної експертизи під час судового розгляду кримінального провадження №0000706. Тож вважає, що така поведінка слідчого свідчить про те, що ним було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст.367 КК України.

Натомість листом від 24.03.2017р. прокуратурою Черкаської області було повідомлено заявника про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки заява не містить в собі об`єктивних даних про вчинення кримінальних правопорушень. В обґрунтування відмови повідомлено, що в межах кримінального провадження №0000706 необхідність повернення автомобілю, який є речовим доказом, була визначена ухвалою слідчого судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.08.2014р., якою визначено, що автомобіль необхідно передати на зберігання ОСОБА_5 ..

Вирішуючи вимоги скарги, зауважую, що положення ч.1 ст.214 КПК України та пункт 2.2 Інструкції, затвердженої наказом МВС України №700 від 14.08.2012р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до ЄРДР відповідні відомості та розпочати розслідування, але тільки по заявах або повідомленнях, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не по будь-яким іншим.

Відповідно до пп.2 п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генпрокуратури України від 06.04.2016р. №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст.214 КПК, згідно з якими до ЄРДР вносяться відомості про кримінальне правопорушення, короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу України, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Тож положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

З заяви ОСОБА_4 вбачається, що її зміст не відповідає вищезгаданим вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки не містить даних про реальність кримінально-караного діяння, передбаченого ст.367 КК України. Зокрема в заяві не зазначено в чому полягає шкода завдана діями слідчого і не зазначені ознаки протиправності у діях слідчого. Варто звернути увагу, що порядок зберігання речових доказів визначений ст.100 КПК України, з огляду на положення якої діє презумпція, що речові докази мають зберігатись у особи, якій вони належать. Накладення арешту шляхом обмеження володільця майна у здійсненні права користування, розпоряджання та відчуження майном до пускається у виключних випадках, якщо в інший спосіб неможливо забезпечити досягнення мети кримінального провадження. Отже невчинення такої процесуальної дії, як накладення арешту на речовий доказ, само по собі не свідчить про те, що було вчинено кримінальне правопорушення. Припущення заявника про те, що дії слідчого щодо визначення порядку зберігання речових доказів по кримінальному провадженню є злочином, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених обставин заявника і не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому не можуть бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

Таким чином, вважаю, що прокурором не порушено вимог кримінально-процесуального законодавства, що регламентують порядок внесення відомостей до ЄРДР, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1