Справа № 462/1640/17
У Х В А Л А
13 квітня 2017 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 від 25.02.2017 року про закриття кримінального провадження №0004036 від 09.11.2016 року,

встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 25.02.2017 року про закриття кримінального провадження №0004036 та зобов`язати Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області негайно виконати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2016 року та розпочати досудове розслідування за ст.191 КК України, допитати його в якості потерпілого і в майбутньому всі дії вчиняти згідно ст.ст.111, 112 КПК України. Свою скаргу мотивує тим, що слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій і не встановлено дійсних обставин події, постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження. В результаті цього слідчий зробив невірні висновки про те, що в даному випадку складу злочину немає, оскільки це не відповідає фактичним обставинам, встановленим у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити.

Слідчий, постанова якого про закриття кримінального провадження оскаржується, в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши скаргу, долучені до неї матеріали, матеріали кримінального провадження №0004036, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно вимог ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

У судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.10.2016 року Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області 09.11.2016 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення директором Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.170 КК України.

Постановою слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 25.02.2017 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ч.1 ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З аналізу ч.1 ст.223 КПК України слідує, що значення слідчих (розшукових) дій полягає в тому, що вони є основним способом збирання доказів і звідси основним засобом дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань.

Згідно вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

В оскаржуваній постанові підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, які обставини встановлені досудовим слідством, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні, чого в оскаржуваній постанові не вбачається.

Слідчий в постанові від 25.02.2017 року лише наводить зміст показань свідка ОСОБА_5 та свій висновок про те, що доказів вини директора ДНЗ ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.170 КК України, не здобуто, а процесуальні можливості їх пошуку вичерпані.

Разом з тим, слідчим не допитано заявника ОСОБА_3 , а лише наведено його пояснення, які згідно ч.2 ст.84 КПК України не є джерелом доказів.

Слідчий під час досудового розслідування обмежився лише допитом особи, на яку заявник вказує, як на таку, що вчинила злочин, і обмежився цими показаннями, поклав їх в основу свого процесуального рішення, проте не розширив шляхом проведення слідчих (розшукових) дій коло осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження.

З огляду на наведене, слідчим не виконано вимоги ст.ст. 91-93 КПК України щодо обов`язку доказування, збирання, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює прийняття ним законного процесуального рішення про закриття кримінального провадження.

Відтак, враховуючи наведене, вважаю, що слідчий прийшов до передчасного висновку, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення, оскільки, з огляду на вказану неповноту розслідування і неналежну оцінку доказів, ним не могли бути об`єктивно встановлені дійсні обставини події.

Також, резолютивна частина оскаржуваної постанови не відповідає нормам кримінально-процесуального законодавства, оскільки не містить вказання, склад якого кримінального правопорушення відсутній і в чиїх діях такий відсутній.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено неповноту проведення слідчим ОСОБА_4 досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004036, а саме, ним не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення.

Оскільки під час кримінального провадження слідчим не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка, то його постанова від 25.02.2017 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню.
Щодо інших вимог скарги, то такі можуть бути предметом розгляду слідчого судді після вирішення їх слідчим в порядку передбаченому законом і в разі незгоди заявника з відповідними рішеннями, діями чи бездіяльністю слідчого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 93, 94, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 25.02.2017 року про закриття кримінального провадження №0004036.

Витребувані матеріали кримінального провадження №0004036 направити в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню в силу ст.309 КПК України не підлягає.

Слідчий суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1