У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, а саме просить скасувати арешт автомобіля «Тоуоtа RАV4» номер кузову НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 19.11.2013 р. у справі № 521/18954/13-к.

Адвокат в судовому засіданні підтримала клопотання та показала, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 19.11.2013 р. по справі № 521/18954/13-к задоволено клопотання цивільного позивача - ВКФ «Юніол» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про арешт майна ОСОБА_6 в межах кримінального провадження (№ 0005312), а саме - автомобіля «Toyota RAV 4» номер кузову НОМЕР_3 , держ.номер НОМЕР_2 .

Вважає ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 19.11.2013 р. по справі № 521/18954/13-к необґрунтованою, безпідставною, передчасною, винесеною без ретельного вивчення всіх обставин справи на матеріалах наданих зацікавленими особами шляхом омани та в своїх інтересах, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться копія нібито цивільного позову ВКФ «Юніол» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «УкрСпецТрейд Коорпорейшн», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, датованої аж у 2013 році (про наявність якої нікому із учасників досі не відомо). Саме кримінальне провадження розслідується з грубим порушенням принципів розумності строків досудового розслідування, що вказує на замовницький характер такого розслідування в інтересах зацікавлених осіб.

Факт подання цивільного позову у рамках кримінального провадження до ОСОБА_6 як відповідача, автоматично у відповідності до вимог ст. 62 КПК України, наділяє останнього статусом цивільного відповідача із відповідними правами та обов`язками кримінальному провадженні, у тому числі і звернення до суду із відповідним клопотанням про скасування арешту на майно володільця в порядку ч. 1 ст. 174 КПК України.

ОСОБА_6 є законним власником автомобіля «Toyota RAV4» номер кузову НОМЕР_3 , держ.номер НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль було придбано у дилера ВКФ «Юніол» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю - ТОВ «УкрСпецТрейдКорпорейшн». Після повної оплати вартості автомобіля (автомобіль був придбаний у кредит в УКРСОЦБАНК у травні 2008 року) та отримання необхідних документів (довідка-рахунок, вантажна митна декларація, сертифікат відповідності, приймально-здавальний акт та копія дилерського договору) автомобіль було поставлено на облік органами ДАІ України у відповідності з нормами чинного законодавства.

Цивільний позивач вже звертався до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення автомобіля на користь ВКФ «Юніол», в забезпечення якого автомобіль було арештовано, проте згодом останньому було відмовлено судом задоволенні позовних вимог повністю (рішення Овідіопольского районного суду Одеської області від 20.12.2012 року по справі № 2-1713/11) і на цій підставі арешт автомобіля був скасований, що відображено в ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.04.2013 р. у справі № 2-1713/11.

ВКФ «Юніол» в рамках розгляду вказаної цивільної справи в Овідіопольському районному суді Одеської області вже намагався любою ціною здійснити арешт та вилучення майна (автомобілів) у законних володільців шляхом заборони користування та розпорядження майном, а також фактичного вилучення данного майна. У якості мотивації позивач ВКФ «Юніол» констатував відсутність з боку директора компанії жодних розпоряджень щодо передачі зазначених автомобілів, вантажних митних декларацій чи інших документів, Відповідачу - ТОВ «УкрСпецТрейдКорпорейшн», чи іншим особам та ненадання повноважень іншим особам щодо передачі автомобілів, та не підписанням приймально-здавальних актів на зазначені автомобілі.

20.12.2012 року у справі № 2-1713/11 Овідіопольський районний суд Одеської області прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ВКФ «Юніол» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до всіх інших відповідачів, що свідчить про непричетність не лише ОСОБА_6 , а й ТОВ «УкрСпецТрейдКорпорейшн» та інших учасників сторін справи до претензій ВКФ «Юніол» щодо автомобілів. В рамках цієї справи була надана і оцінка судовій почеркознавчій експертизі, яку ВКФ «Юніол» використовує і надалі при вирішенні питання про арешт на майно власників автомобілів тільки вже в рамках кримінального провадження.

Обставина виявлення нібито недостачі автомобіля «Toyota RAV4» номер кузову НОМЕР_3 , держ.номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , ВКФ «Юніол» у жовтні 2008 року, спроба визнання недійсними договорів купівлі-продажу у цивільній справі № 2-1713/11 у Овідіопольському районному суді Одеської області на протязі з жовтня 2010 року по 2013 рік - по суті є вкрай протирічними обставинами, абсурдними та такими, що вводять в оману суд та правоохороні органи із власних інтересів та вказують на наявність кримінального правопорушення, оскільки заяви подані до компетентних органів містять в собі неправдиву та суперечливу інформацію. Є незрозумілою обставини ведення оперативного господарського обліку активів компанії впродовж 2008-2010 рр (до моменту звернення до суду), з урахуванням звітності та декларуванням доходів перед податківцями та у відповідності до господарського, податкового законодавства та законодавства про господарські товариства. Продовження спроби ВКФ «Юніол» зменшити свої збитки за минулі роки від господарської діяльності шляхом порушення провадження у 2013 році залишає більше питань аніж відповідей з цієї обставини.

Ці обставини вказують на визнання господарських правовідносин між суб`єктами господарювання ВКФ «Юніол» та ТОВ «УкрСпецТрейдКорпорейшн» щодо визнання обставин та факту виниклих господарських відносин та взаємовимог по виконанню господарських договорів. В свою чергу, данний факт вказує на добросовістність придбання кінцевими покупцями автомобілей, і вони являються на сьогоднішній день єдиними законними їх добросовістними володільцями у відповідності до вимог закону.

Станом на цей момент ОСОБА_6 не має можливості користуватися та розпоряджатися автомобілем, що є порушенням права приватної власності.

Зокрема, ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України передбачають, що право приватної власності є непорушним і недоторканим, ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності.

Прокурор та захисник ВКФ «Юніол» - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання.

Розглянувши клопотання, вислухавши сторони судового провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду особам, про манно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищою спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 п.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланнями на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися. Як вбачається з ухвали слідчого судді, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя зазначив лише те, що аналіз наданих матеріалів дозволяє суду у відповідності до вимог ст. 173 КПК України зробити висновок про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень передбачених КПК України.

Маючи тільки ці дані, без приведення у клопотанні слідчого жодного доказу на їх підтвердження, слідчий суддя зробив висновок, що арештоване майно відповідає критеріям визначених нормами КПК України.

Такий висновок є необґрунтованим та безпідставним, а рішення слідчого судді про накладення арешту необґрунтованим, оскільки при його застосуванні були проігноровані не тільки загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження визначені ст.132 КПК України, а й порядок вирішення питання про арешт майна, встановлений ст. 173 КПК України.

Ні в ухвалі слідчого судді, ні в клопотанні слідчого при викладенні обставин кримінального провадження взагалі не згадується, коли і при яких обставинах було скоєно злочин і яке відношення майно ОСОБА_6 має до матеріалів кримінального провадження.

Вимоги закону стосовно перевірки достатності доказів, які вказують на вчинення злочину, при вирішенні питання про накладення арешту, всупереч ст.ст. 132, 173 КПК України, теж залишені поза увагою, а в ухвалі не наведено посилань на жоден доказ вчинення злочину ким не будь, та не проаналізовано докази в контексті тих обставин кримінального провадження, які мають відношення до діяльності ОСОБА_6 .

В результаті такого підходу до вирішення питання щодо арешту майна, залишилося не з`ясованим і питання про можливий розмір шкоди, завданої злочином, та наявність причинного зв`язку між вчиненим діянням і шкодою, що настала, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України.

Що стосується доводів клопотання та даних ЄРДР з приводу обставин кримінального провадження та ролі ОСОБА_6 у ньому, то слід зазначити, що в клопотанні слідчого не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатності доказів, що вказують на вчиненим злочину, а здебільшого містяться лише посилання на оперативні дані, які не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України.

Більш того, зміст даних ЄРДР містить настільки абстрактний, неконкретизований опис обставин кримінального правопорушення, який взагалі не дозволяє дійти висновку про вчинення будь-якого злочину. Крім того, та обставина, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, також підтверджує те, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказі, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, суд вважає, що в розумінні вимог ст. 132, 172 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Зазначені обставини свідчать про однобічність, необ`єктивність розгляду клопотання слідчого та необґрунтованість накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт автомобіля «Тоуоtа RАV4», номер кузову НОМЕР_1 , держ. номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 19.11.2013 р. у справі № 521/18954/13-к.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

07.12.2016