Дата документу Справа № 333/3714/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/3714/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/66/17 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 09 лютого 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , подані в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , головного лікаря КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» - ОСОБА_10 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Балабино Запорізького району Запорізької області, уродженця смт. Балабіно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники судового провадження:
адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_8 ,
представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 ,
представник цивільних відповідачів ОСОБА_13 .
Встановлені вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2016 року обставини:
18.04.2015 року приблизно о 12 год. 09 хвл. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги «Пежо Боксер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по трамвайній колії проїжджої частини пр. Леніна, рухаючись з боку вул. Анголенко в напрямку вул. Комсомольської в м. Запоріжжі.
В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_8 напрямку, по лівій смузі пр. Ленина, рухався автомобіль «Субару» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , по середній смузі здійснював рух автомобіль «Деу Ланос», а по правій смузі попутного із автомобілем «Пежо Боксер» напрямку - тролейбус.
В цей же час, перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним відповідними дорожніми знаками та розташованим в районі автовокзалу, перебувала пішохід ОСОБА_15 .
При наближенні до зазначеного вище нерегульованого пішохідного переходу, водії автомобілів «Субару», «Деу Ланос» та тролейбусу стали зменшувати швидкість свого руху та керовані ними транспортні засоби перед переходом, надаючи перевагу у русі пішоходу ОСОБА_15 . Після цього пішохід ОСОБА_15 почала перетинати проїзну частину пр. Леніна, рухаючись з права - наліво за ходом руху автомобілю «Пежо Боксер» по переходу.
Водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та транспортні засоби, які, рухаючись по сусідніх смугах, зменшили швидкість та зупинились перед пішохідним переходом, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», швидкість свого руху не зменшив, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, дорогу пішоходу ОСОБА_15 не надав, а продовжив рух, не зменшуючи швидкість, в результаті чого допустив наїзд передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_15 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1439 від 19.05.2015 року, отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а саме: «поєднана закрита тупа травма голови, тулуба і кінцівок, що виразилось утворенням чисельних переломів ребер, лівої ключиці і лівої лопатки, лівої лобкової кістки, пошкодженням внутрішніх органів, що у сукупності ускладнилось розвитком шоку».
Порушення водієм ОСОБА_8 , згідно висновку авто технічної експертизи № 243/15 від 18.05.2015 року, вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2016 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін особисте зобов`язання.
Початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_8 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед», КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради, КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради моральної шкоди.
Постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 14 616 грн. .
Постановлено стягнути з КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 185 384 грн. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.
Закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 736 грн. 56 коп. за залучення експерта на проведення судової автотехнічної експертизи.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і суворість призначеного обвинуваченому покарання. Вказує на однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду щодо обставин, які вплинули на розмір покарання обвинуваченого, фактичним обставинам справи і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі засудженого.

Вважає, що суд при призначенні покарання не встановив пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин;

- не взяв до уваги в якості пом`якшуючих покарання обставин повне визнання обвинувавченим вини у скоєному злочині, щире розкаяння, активне сприяння в розкритті злочину, вчинення злочину внаслідок необережності під час доставляння хворого до лікарні для надання невідкладної швидкої допомоги, рятуючи життя останньому, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утримання малолітню дитину, одружений, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до виповнення їй трьох років, витратив особисті кошти в сумі приблизно 50 000 грн. на поховання загиблої та добровільну допомогу її родині, до теперішнього часу допомагає сім`ї загиблої, здавав кров потерпілій під час її перебування у лікарні, просив вибачення у потерпілої в судових засіданнях, має матір пенсіонерку похилого віку, готовий понести покарання за вчинений злочин;

- безпідставно послався у вироку на неодноразове притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, в той час, як з урахуванням положень ст. 39 КУАП він вважається особою, яка не піддавалась адміністративному стягненню.

Крім того, вказує на безпідставне неврахування судом думки прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами та думки потерпілої і її представників щодо призначення обвинуваченому не суворого покарання без позбавлення права керування транспортними засобами. Відсутність у вироку обгрунтування обставин, що позбавили суд можливості прийти до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Вважає, що у суду є законні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст.ст. 69,75 КК України.

Одночасно зазначає, що висновок суду стосовно відсутності в діях загиблої ОСОБА_15 порушення ПДР України є невірним. Суд, в даному випадку не врахував перебування загиблої в стані алкогольного сп`яніння і одночасне грубе нехтування правилами дорожнього руху. Посилається на наявність в матеріалах кримінального провадження копії відеозапису обставин ДТП, якою підтверджується зазначена інформація, і невірну оцінку зазначеного доказу судом, що в подальшому вплинуло на відшкодування та призначення покарання обвинуваченому.

Просить вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України у виді 1 року обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання строком на 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами, відтворити та дослідити у судовому засіданні відеозапис обставин ДТП, який міститься в матеріалах провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , посилається на незаконність, невмотивованість та необгрунтованість вироку суду, невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого. В якості обставин, що пом`якшують покарання, суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і дають можливість суду призначити ОСОБА_8 покарання з застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України зазначає повне визнання вини обвинуваченим, щире розкаяння, повне відшкодування матеріальної шкоди, висловлене в судовому засіданні прохання представників потерпілої ОСОБА_9 не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі і позбавленням права керування транспортними засобами, думку прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами, клопотання трудового колективу, в якому працює ОСОБА_8 , не карати останнього суворо і одночасні позитивні відгуки про особу обвинуваченого, готовність поручитись за нього, відсутність в обвинуваченого судимостей, наявність постійного місця роботи. Просить вирок змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 оскаржує вирок суду в частині цивільного позову, а саме в частині стягнення суми моральної шкоди значної меншої, ніж було заявлено. Посилається на спричинення їй втратою доньки сильних душевних страждань, що до того ж ускладнюється необхідністю постійного пояснення онуці 2007 року народження, яка є донькою загиблої і на даний час перебуває під опікою бабусі ОСОБА_9 та її чоловіка, причин смерті матері. Вважає, що сума моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. є обгрунтованою. Просить вирок змінити в частині часткового задоволення цивільного позову, стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_8 , ПАТ «Страхова компанія Дніпромед», КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР, КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги ЗОР» на її користь завдану злочином моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі головний лікар КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» - ОСОБА_10 вказує на необгрунтованість висновків суду в частині стягнення з КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» на користь позивача суми моральної шкоди в розмірі 185 384 грн., і як наслідок порушення в цій частині вимог матеріального та процесуального права щодо об`єктивності, справедливості та неупередженості розгляду справи. Задоволену судом суму моральної шкоди в зазначеному розмірі вважає необгрунтованою та надто великою. Вважає, що в даному випадку судом мають бути враховані і належним чином досліджені стан потерпілої ОСОБА_15 , порушення нею правил дорожнього руху в момент ДТП та перебування її в стані алкогольного сп`яніння, а також положення ППВСУ №6 від 27.03.1992 року «про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до яких шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки не може відшкодовуватися його володільцем, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках передбачених спеціальним законом тільки умислу потерпілого. У випадках грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, залежно від ступеня вини потерпілого, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки має бути зменшено або у відшкодуванні має бути відмовлено. Звертає увагу, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази, що підтверджують позовні вимоги позивача. Мотиви їх задоволення в оскаржуваному вироку також відсутні. Просить вирок в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 185 384 грн. скасувати, ухвалити новий вирок, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 головний лікар КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» - ОСОБА_10 , вказує, що стягнутий з зазначеної установи розмір моральної шкоди є значно завищеним і не підтверджується доказами. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 до КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» про стягнення завданої злочином моральної шкоди в розмірі 1 000 000.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 директор КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР - ОСОБА_10 , зазначає, що ОСОБА_8 не перебуває та не перебував на час ДТП в трудових відносинах з КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР, траспортний засіб на якому сталося ДТП, був переданий зазначені й установі згідно договору позички автоттранспортних засібів №32/14 від 07.05.2014 року, а тому зазначена установа не є належним відповідачем за даним позовом. Просить в задоволенні аеляційної скарги ОСОБА_9 до КУ «Територіальне медичне об`єднання «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР відмовити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого, потерпілу ОСОБА_9 , директора КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» - ОСОБА_10 , які підтримали вимоги власно поданих апеляційних скарг, думки потерпілої ОСОБА_9 та її представника, які підтримали апеляції захисників обвинуваченого та висловили заперечення доводам та вимогам апеляції КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги», вислухавши позицію обвинуваченого та його захисників щодо підтримки апеляції потерпілої та наявності заперечень апеляції КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги», прокурора, який висловив заперечення всім поданим апеляціям та вважав за необхідне вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку в апеляції не оскаржуються.

ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю визнавав себе винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення за обставин зазначених у вироку суду, а надані сторонами докази суд дослідив, поклавши їх в основу вироку.

Належним чином оцінивши обставини провадження, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Стосовно твердження обвинуваченого та його захисників щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України обвинуваченому визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_8 .

Проте, висновок суду про обов`язковість реального відбування покарання обвинуваченим є помилковим, без достатнього врахування низки обставин, які впливають на призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має родину та малолітню дитину.

Обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, що слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставини, що обтяжують покарання відносно обвинуваченого, відсутні.

При вирішенні питання щодо покарання, колегія суддів приймає до уваги скоєння даного злочину внаслідок необережності, а також позицію потерпілої, яка, посилаючись на допомогу з боку обвинуваченого, висловила побажання не ізолювати його від суспільства.

Зазначене у своїй сукупності, на думку судової колегії, свідчить про можливість застосування ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах обов`язкового контролю за його поведінкою з боку органів кримінально-виконавчої інспекції.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням вище наведених обставин є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права може бути застосоване, якщо з урахуванням характеру вчиненого злочину, особи обвинуваченого та інших обставин справи суд прийде до висновку про неможливість чи недоцільність збереження за засудженим цього права.
Стосовно призначення місцевим судом ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом апеляційна інстанція виходить із офіційної працевлаштованості обвинуваченого на посаді водія, наявності у останнього сім`ї та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною, що засвідчує факт того, що ОСОБА_8 є єдиним годувальником в сім`ї і застосування такого додаткового покарання до обвинуваченого позбавить його засобів до існування та унеможливить його життя, що поряд із відношенням обвинуваченого до скоєного та пробаченнями потерпілої сторони і її позиції з цього приводу, надають підстави для призначення ОСОБА_8 покарання без встановлення додаткового покарання.

Вище наведене, з урахуванням положень ст. 408 КПК України, передбачає зміну оскаржуваного рішення щодо призначеного ОСОБА_8 покарання.

Колегія суддів, з огляду на принцип змагальності та положень ч.1 ст. 404 КПК України, не входить в оцінку доводів адвоката ОСОБА_6 щодо перебування загиблої у стані алкогольного сп`яніння, що мало вплинути на розмір відшкодування та покарання, оскільки захисник та обвинувачений відмовилися від вказаного доводу та висловили прохання його не розглядати, про що інші учасники процесу не заперечували.

Що стосуються доводів представника цивільного відповідача КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» та потерпілої ОСОБА_9 в частині вирішеного цивільного позову то, ці вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та цивільного позову ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 28-32, т. 2 а.с. 20-37) підставою для звернення потерпілої із позовом стало заподіяння останній матеріальної та моральної шкоди, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка стала предметом перевірки у даному кримінальному провадженні.
Провадження в частині позовних вимог потерпілої про стягнення матеріальної шкоди було закрито, що учасниками провадження не оспорюється.
Зміст первісного позову (т. 1 а.с. 28-32), поданого у підготовчому судовому засіданні 18.06.2015 року свідчить, що ОСОБА_9 позивалася до: обвинуваченого, ПАТ «Страхова компанія Дніпромед», КУ «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини».

Натомість, в подальшому, в процесі судового розгляду 01.03.2016 року (т. 2 а.с. 20-37), прийнявши до розгляду позов ОСОБА_9 зокрема, і до нового відповідача - КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги», суд не звернув уваги на положення ч.1 ст. 128 КПК України, відповідно до якої цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлений до початку судового розгляду.

Крім того, судова колегія зауважує, що судом питання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача за наведеним цивільним позовом комунальної установи «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» не вирішувалося, що протирічить вимогам ст. 33 ЦПК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами КПК України з урахуванням норм ЦПК України.

Суд вирішив питання про цивільні обов`язки КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» без дотримання самої процедури прийняття позову та залучення співвідповідача, що у розумінні ч.1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити в даній частині розв`язання цивільного позову законне та обґрунтоване рішення.

З приводу доводів потерпілої слід відмітити вимоги останньої про стягнення у солідарному порядку з усіх заявлених нею відповідачів моральної шкоди. Натомість суд, допустивши стягнення моральної шкоди з ПАТ « Страхова компанія Днепромед» та КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги», у вироку не дав оцінки іншим вимогам ОСОБА_9 , чим допустив неповноту судового розгляду в даній частині.

Оскільки п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України не передбачає можливість часткового скасування вироку суду першої інстанції з подальшим призначенням судом апеляційної інстанції нового судового розгляду в суді першої інстанції в окремій частині, а порушення судом першої інстанції вимог ст. 128 КПК України щодо законності вирішення цивільного позову потерпілої в частині моральної шкоди не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то, вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в цій частині, колегія суддів виходить із положень ч. 6 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, якими в даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч.1 ст. 7 КПК України - законність, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено у ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги щодо судового рішення.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються кримінальним процесуальним законом України, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 412, 414, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Апеляційні скарги головного лікаря КУ «Запорізька станція екстренної (швидкої) медичної допомоги» - ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_9 щодо стягнення моральної шкоди скасувати, матеріали провадження в цій частині направити до суду першої інстанції на судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4