УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/730/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисників обвинуваченої -
адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_11 обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року,
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Владівка, Малинського району, Житомирської області, громадянку України, непрацюючу, маючу на утриманні трьох малолітніх дітей, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудиму,-
засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обвинуваченій встановлено рахувати з 06.05.2016.
В строк відбуття покарання ОСОБА_10 зараховано період її перебування під вартою з 31.01.2016 по 13.04.2016 та строк її попереднього ув`язнення, з 06.05.2016 по 14.02.2017 включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі..
Стягнено з обвинуваченої на користь держави в особі УДКСУ у м. Житомирі судові витрати, в сумі - 439 гривень. 80 копійок, за проведення судових експертиз.
Питання про речові докази вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 30.01.2016 близько 22 год., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, вирішила умисно протиправно заподіяти смерть своєму чоловікові ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , перебуваючи у спальній кімнаті будинку, виявила кухонний ніж, який знаходився на тумбочці. Доводячи реалізацію свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_10 взяла кухонний ніж у праву руку та, у ході сварки, підійшовши до ОСОБА_12 лезом ножа нанесла удар останньому в область розташування життєво важливих органів - грудної клітини зліва, після чого, не припиняючи своїх злочинних дій, нанесла один удар лезом ножа у ліве плече та один удар лезом ножа у ліву ключицю, спричинивши тілесні ушкодження.
Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_10 спричинила ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини зліва, рани нижньої долі лівої легені, серцевої сорочки, верхівки серця, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю;
- тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівого плеча, яке має ознаки легкого степеню важкості з короткочасним розладом здоров`я і в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться;
- тілесне ушкодження у вигляді садна під зовнішнім краєм лівої ключиці має ознаки легкого ступеню важкості без короткочасного розладу здоров`я, могло виникнути від дії твердого предмету і в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться.
Причиною смерті ОСОБА_13 являється проникаюче колото різане поранення грудної клітини з пошкодженням серцевої сорочки та серця, нижньої долі лівої легені, яке ускладнилось внутрішньою кровотечею, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
Не погоджуючись з даним вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_10 та прокурор ОСОБА_11 подали апеляційні скарги, згідно яких:
- адвокат ОСОБА_8 просить, оскаржуваний вирок суду змінити, змінити правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України із застосуванням ст.75 КК України.
Вважає, що даний вирок суду є незаконним, у зв`язку з невідповідністю викладених в ньому висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Вказує, що невідповідність зазначених у вироку висновків фактичним обставинам справи полягає в тому, що в матеріалах провадження немає показань жодного повнолітнього свідка, який безпосередньо бачив конфлікт між ОСОБА_10 та її чоловіком, в ході якого останньому були спричинені тілесні ушкодження внаслідок яких настала його смерть, а також на те, що обвинувачення його підзахисної ґрунтується на показаннях непрямих та малолітніх свідків.
Вищевказане, на його думку є порушенням принципу презумпції невинуватості та відповідних принципів європейського законодавства.
Зазначає , що вирішальне значення для правильної кваліфікації злочину, в даному випадку, має психічне ставлення обвинуваченої до наслідків своїх дій.
Вказує, що в ОСОБА_10 не було умислу на вбивство ОСОБА_12 . На його думку, в діях останньої присутня лише необережність у формі недбалості, а тому і її дії повинні кваліфікуватись за ст. 119 КК України. При цьому, висновки суду про намір обвинуваченої на вбивство ОСОБА_12 вважає припущенням.
Зазначає, що вищевказане, підтверджується наданими в суді показаннями обвинуваченої та її малолітньої дочки ОСОБА_14 , згідно яких ініціатором конфлікту був ОСОБА_12 , який зайшов до кімнати, де знаходились останні, взяв на тумбочці ніж та намагався перерізати телевізійний кабель. В подальшому, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_10 , останній взяв її за одяг та намагаючись ударити її своєю головою смикнув на себе. В свою чергу, обвинувачена, забравши у потерпілого ніж та утримуючи його в руці відштовхнула нападника від себе, при цьому поранила його ножем. Після цього, відразу почала останньому надавати необхідну допомогу, викликала швидку допомогу.
Вказує також і на те, що після поранення ОСОБА_12 його підзахисна не намагалась сховати чи знищити знаряддя злочину, дочекалась приїзду працівників поліції.
Зазначає, що в ході досудового розслідування достеменно було встановлено, що обвинувачена нанесла потерпілому тільки один удар. Що стосується двох інших тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, то їх походження внаслідок нанесення ударів ножем обвинуваченою є малоймовірним, оскільки одне з них взагалі не є колото різаною раною, а інше, хоча і є таким, але куртка, над місцем його утворення не має пошкоджень.
Вищевказане дає припущення вважати, що дане тілесне ушкодження ОСОБА_12 було отримано в іншому місці та за інших обставин.
Про те, що нанесений обвинуваченою удар ножем в тулуб потерпілого був незначної сили свідчить відповідний висновок експертизи, згідно якого, враховуючи ширину смертельної рани потерпілого, ніж зайшов лише на половину довжини леза.
Крім цього, вказує, що під час постановлення вироку не було враховано, що ОСОБА_10 раніше несудима, не перебуває на обліках в псих та наркодиспансерах, сприяла розкриттю злочину та допомагала слідству, визнає вину, тільки без умислу на вбивство, має на утриманні трьох малолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання.
Що ж до істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, вказує, що суд належним чином не обґрунтував доводи сторін по справі та при мотивуванні обвинувального вироку послався на неналежні докази, а саме на допит малолітніх свідків проведений під час слідчих експериментів з останніми, при цьому не дав належної оцінки цим доказам та порушив принцип безпосередності сприйняття доказів під час судового засідання. .
На його думку, при проведені даних слідчих експериментів на дітей обвинуваченої, які є безпосередніми свідками події органами досудового розслідування здійснювався тиск, в результаті чого останні і надали потрібні стороні обвинувачення показання.
Крім цього, вказує на те, що суд не дав належної оцінки показанням інших свідків, на які він посилається у своєму вироку, при тому, що останні не були безпосередніми очевидцями конфлікту між обвинуваченою та ОСОБА_12 та надавали показання з чужих слів.
- обвинувачена ОСОБА_10 також просить змінити правову кваліфікації її діяння з ч.1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити їй покарання згідно санкції статті даної норми закону.
Вважає зазначений вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю зазначених в ньому висновків фактичним обставинам справи та неповноти судового розгляду.
Вказує, що зазначені в обвинувальному вироку докази не доводять її вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_12 .
Зазначає, що в неї не було жодного мотиву вбивати батька своїх малолітніх дітей.
На її думку, суд безпідставно критично віднісся до її показань з приводу того, що вона не наносила ударів ножем потерпілому.
Вказує, що 30.01.2016, у вечірній час, вона разом зі своїми дітьми знаходилась за місцем свого проживання. В цей же час додому прибув її чоловік ОСОБА_12 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння розпочав словесний конфлікт та вимкнув при цьому телевізор, який вона дивилась з дітьми. В свою чергу, вона знову увімкнула даний телевізор та пояснила при цьому ОСОБА_12 , що їх дочка ОСОБА_15 хоче подивитись вечірню казку. Після цього, останній пішов до кухні взяв там ножа та погрожував перерізати телевізійний кабель. В результаті даних погроз вона знову встала з ліжка та не пускала ОСОБА_12 до телевізора. Незважаючи на це, останній відштовхнув її до вікна, внаслідок чого дане вікно розбилось. В свою чергу, вона злякалась дій свого чоловіка та почала забирати вищевказаного ножа та коли забрала, то плюнула йому в обличчя. В результаті її дій ОСОБА_12 розлютився схопив її за плечі та своєю головою ударив її в ніс, при цьому якось дивно крикнув, присів та впав на правий бік. В свою чергу, вона перевернула його на спину, при цьому в останнього з куртки випав вищевказаний ніж. В подальшому, в себе на джинсах вона побачила кров, а під одягом, на животі ОСОБА_12 рану. Після цього вона побігла до сусідів, щоб ті викликали швидку. По приїзду останніх ОСОБА_12 помер. В подальшому на місце події приїхали працівники поліції.
Зазначені вище обставини вважає трагічною випадковістю.
Враховуючи вищевказане просить ретельно переглянути всі обставини справи, оскільки за результатом розгляду даної апеляційної скарги вирішується не тільки її доля, але подальше майбутнє її малолітніх дітей, які втратили батька та можуть залишитись на тривалий час без матері.
- прокурор ОСОБА_11 , просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Вважає, що призначене обвинуваченій покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої та є занадто м`яким.
Вказує, що суд не врахував, що обвинувачена вину у вчиненому злочині не визнала, щиро не розкаялась, під час досудового розслідування і в суді надавала неправдиві показання намагаючись уникнути відповідальності, висувала декілька версій моменту утворення тілесних ушкоджень у загиблого, в тому числі і таку, що він їх собі заподіяв сам, стверджувала про відсутність в неї умислу на вбивство чоловіка, висувала версії протиправної щодо неї поведінки останнього, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом.
Окрім вищезазначеного, за результатами розгляду апеляційної скарги просить, винести окрему ухвалу про порушення перед органами опіки та піклування Йосипівської сільської ради, Малинською районною державною адміністрацією питання про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і піклування над неповнолітньою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки суд першої інстанції дане питання всупереч ст.378 КПК України не вирішив, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
07.04.2017, до Апеляційного суду Житомирської області надійшло заперечення обвинуваченої ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 , думку прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченої та ї захисника, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, Апеляційний суд вважає, що подані апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_11 не підлягають задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України. Вина останньої у вчиненні даного кримінального правопорушення, а саме в умисному вбивстві ОСОБА_12 підтверджується наступними, дослідженими в суді першої інстанції доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в ході судового розгляду розповів, що про вбивство його сина ОСОБА_12 повідомили йому сусіди. В подальшому, коли він прийшов до останнього додому, то виявив, що ОСОБА_12 лежав на підлозі. Обвинувачена ОСОБА_10 при цьому казала, що ОСОБА_12 сам впав і вона невинна. На слідуючий день діти ОСОБА_12 та ОСОБА_10 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які також були вдома, розповіли, що між батьками була сварка і мати взявши з тумбочки ножа та нанесла батькові два удари ножем;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка в ході судового розгляду показала, що вона в той день знаходилась у обвинуваченої вдома. На протязі дня, 30.01.2016, вони з останньою вживали спиртні напої, приходив її чоловік ОСОБА_12 , з яким вони сварились. Її розбудили діти, при цьому, дочка ОСОБА_10 - ОСОБА_15 сказала про те що мама зарізала тата. При цьому вона побачила, що потерпілий ОСОБА_12 лежав на підлозі. Обвинувачена ОСОБА_10 нічого їй не пояснювала і пішла викликати швидку, а вона пішла додому;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який в ході судового розгляду показав, що в той день до нього додому заходили обвинувачена ОСОБА_10 з потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_19 , при цьому, вони вживали спиртні напої. Потерпілий сварився з обвинуваченою, а ввечері до нього заходила ОСОБА_19 та повідомила, що ОСОБА_10 вдарила ножем ОСОБА_12 ;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , згідно яких потерпілий ОСОБА_12 та обвинувачена ОСОБА_10 інколи сварились. З приводу смерті ОСОБА_12 , його сестра ОСОБА_10 йому розповідала, що між нею та ОСОБА_12 був конфлікт, в ході якого в неї в руках опинився ніж, ОСОБА_12 почав падати, а ОСОБА_10 його два рази вдарила ножем;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , згідно яких, 30.01.2016, близько 22 години до неї приходила обвинувачена ОСОБА_10 та попросила викликати швидку, оскільки ОСОБА_12 порізався, що саме трапилось не розповідала;
- показаннями свідка ОСОБА_23 , яка в ході судового розгляду показала, що працює фельдшером на швидкій допомозі та виїжджала на виклик до сім`ї ОСОБА_24 , де виявили ОСОБА_12 без ознак життя. В останнього були виявлені тілесні ушкодження колото-різана рана. ОСОБА_10 при цьому пояснила, що ОСОБА_12 тримав ножа та порізався;
- показаннями свідка ОСОБА_25 , яка розповіла, що 30.01.2016, близько 22 години до неї прийшла обвинувачена ОСОБА_10 та просила викликати швидку, розповідала при тому про те, що її чоловік ОСОБА_12 зачепився за килимок і сам впав на ніж;
- показаннями свідка ОСОБА_26 , яка показала, що зі слів батька ОСОБА_20 їй відомо, що обвинувачена ОСОБА_10 вбила зарізала свого чоловіка ОСОБА_12 ;
- показаннями свідка ОСОБА_27 , яка в суді розповіла, що їй подзвонила ОСОБА_26 та повідомила, що обвинувачена ОСОБА_28 зарізала свого чоловіка ОСОБА_12 ;
- показаннями свідка ОСОБА_29 , яка в ході судового розгляду показала, що їй подзвонив батько потерпілого та повідомив, що зарізали ОСОБА_12 ;
- показаннями малолітнього свідка по справі ОСОБА_14 , яка в ході судового розгляду розповіла, що батько ОСОБА_12 сварився з мамою ОСОБА_10 , після чого бачила, що батько ОСОБА_12 лежав на підлозі біля телевізора.;
- протоколом огляду місця події від 31.01.2016 з фото таблицею до нього та схемою, згідно якого оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_1 , де в одній з кімнат будинку, поряд з телевізором виявлено лежачий на спині труп ОСОБА_12 , на якому виявлено тілесні ушкодження в області серця (колото-різану рану), лежачий на тумбочці ніж та сліди крові (т.1, а.с. 222) ;
- протоколом огляду місця події від 02.02.2016, згідно якого оглянуто одяг потерпілого ОСОБА_12 , а саме куртку з пошкодженнями порізом на лівій частині напроти кишені, а також футболку і светр з порізами (т.2 а.с.12);
- висновками СМЕ № 25 від 31.03.2016, згідно якого у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини зліва, рани нижньої долі лівої легені, серцевої сорочки, верхівки серця, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівого плеча, яке має ознаки легкого степеню важкості з короткочасним розладом здоров`я і в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться та тілесне ушкодження у вигляді садна під зовнішнім краєм лівої ключиці має ознаки легкого ступеню важкості без короткочасного розладу здоров`я, могло виникнути від дії твердого предмету і в прямому причинному зв`язку зі смертю не знаходиться.
Причиною смерті ОСОБА_13 являється проникаюче колото різане поранення грудної клітини з пошкодженням серцевої сорочки та серця, нижньої долі лівої легені, яке ускладнилось внутрішньою кровотечею, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання та функцій центральної нервової системи.
Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння потерпілого з положення стоячи на колюче-ріжучий предмет.
Потерпілому було нанесено три удари, можливо в швидкій послідовності одне за одним. Дані тілесні ушкодження потерпілий не міг спричинити собі сам. Потерпілий в момент отримання ушкоджень міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні. Взаєморозташування потерпілого та нападника могло бути передніми частинами тіла відносно один до одного. Потерпілий після отримання тілесних ушкоджень не міг виконувати самостійні дії. Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки, легені, серцевої сорочки, серця є смертельним. Ушкоджень, які дали б змогу висловитися про можливу самооборону, опір потерпілого на тілі трупа не відмічено (т.2 а.с. 2).;
- висновком експерта № 164 від 25.02.2016, згідно якого у вирізах з куртки, светра та футболки потерпілого виявлена кров людини, походження якої можливе від останнього (т.2 а.с.7).;
- висновком експерта № 166 від 26.02.2016, згідно якого у змиві відрізка килима, який було вилучено з місця злочину знайдена кров людини походження якої можливе від ОСОБА_12 (т.2 а.с.22);
- висновком експерта № 165 від 26.02.2016, згідно якого у вирізках з джинсових штанів обвинуваченої знайдено кров людини, походження якої можливе від ОСОБА_12 , а у вирізках з кофти ОСОБА_10 також знайдено кров людини походження якої можливе від, як від самої обвинуваченої так і від домішку крові ОСОБА_12 , як носія антигену В ( т.2 а.с.27);
- висновком експерта № 59/ц від 15.02.2016, згідно якого в слідах на лезі ножа, вилученого в ході огляду місця події від 31.01.2016 знайдена кров, яка могла утворитися від чоловіка, в крові якого міститься антиген В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_12 (т.2 а.с.32);
- висновком експерта № 54 від 05.04.2016 (досліджувались відеоматеріали слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_10 ), згідно якого тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_12 могли виникнути внаслідок нанесення ударів предметом з колюче-ріжучою дотичною поверхнею (т.1 а.с.214);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2016 та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої дії за участю малолітнього свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній показав, що мати ОСОБА_10 нанесла декілька ударів ножем батьку ОСОБА_12 , який після цього впав на підлогу поряд з телевізором (т.1 а.с. 199);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.02.2016 та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої дії за участю малолітнього свідка ОСОБА_14 , згідно якого остання показала, що мати ОСОБА_10 нанесла декілька ударів ножем батьку ОСОБА_12 , який після цього впав на підлогу поряд з телевізором (т.1 а.с.202);
- висновком експерта № 55 від 05.04.2016 (досліджувались відеоматеріали слідчого експерименту за участю малолітніх свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_14 ), згідно якого потерпілий ОСОБА_12 не міг отримати тілесні ушкодження у вигляді ран грудної клітки, лівого плеча в результаті падіння на ніж, який утримував в руках. Тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_12 у вигляді ран тулуба та лівого плеча могли виникнути за обставин на які вказує свідок ОСОБА_14 в тій частині, де було нанесено удар в передню частину тулуба. Тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_12 могли виникнути за обставин на які вказує ОСОБА_14 тільки в тій частині як було нанесено удар в передню частину тулуба (т.1 а.с.206);
- висновком судово-психіатричного експерта № 64-2016, ОСОБА_10 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані їй діяння.. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру. Порушень в сфері сприйняття не виявляє, розуміє суть звинувачення, логічно будує свій захист (т.2 а.с. 63);
- актом спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів для направлення на примусове лікування від 16.02.2016 ОСОБА_10 примусового лікування не потребує т.2 а.с.60);
Крім цього, факт конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , в ході якого настала смерть останнього підтверджується наданими обвинуваченою в суді показаннями, згідно яких, 30.01.2016, ввечері, коли її чоловік ОСОБА_12 повернувся додому, то в неї з останнім виникла сварка з приводу телевізора. Потерпілий ОСОБА_12 взяв з тумбочки ножа та хотів перерізати телевізійний кабель, в свою чергу, вона почала забирати ножа та забравши його побачила в ОСОБА_12 ножове поранення, яким чином воно трапилось пояснити не може, припускає, що останній сам міг наткнутися на ніж. Ніж був в неї, однак вона ударів ним не наносила, не пам`ятає цього. Не виключає при цьому, що можливо один раз і нанесла удар ножем. Вказує, що не хотіла вбивати чоловіка.
Дані показання ОСОБА_10 частково узгоджуються з наданими нею показаннями наданими в ході проведення слідчого експерименту від 31.01.2016 та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої, згідно якого, на той час підозрювана ОСОБА_10 показала, що в неї з чоловіком ОСОБА_12 в одній з кімнат їх будинку, поряд з телевізором відбулась сварка поряд, в ході якої вона з правої руки в останнього забрала ножа та утримувала його в своїй правій руці. Після цього, ОСОБА_12 впав на підлогу поряд з вказаним телевізором. Пояснити яким чином вона нанесла удари ножем останньому ОСОБА_10 не змогла та показала, що чоловік наблизився до неї і можливо таким чином сам напоровся об ніж.
Згідно ч.1 ст.115 КК України, під вбивством розуміється умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Згідно ч.2 ст.24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до ч.3 ст.24 КК України, непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Враховуючи вищезазначене, а також положення п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яких питання про наявність умислу необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, то апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про відсутність в обвинуваченої умислу на вбивство ОСОБА_12 та наявність в неї такого психічного ставлення до вчинених дій як необережність у формі недбалості є безпідставними, оскільки всі обставини вчиненого обвинуваченою діяння, зокрема: спосіб, знаряддя злочину, спричинення ножових поранення, їх кількість, характер та локалізація поранення грудної клітки, внаслідок якого настала смерть потерпілого свідчить про наявність умислу в обвинуваченої на заподіяння смерті ОСОБА_12 .
Зазначені вище докази вини ОСОБА_10 у своїй сукупності спростовують вказані в апеляційній скарзі останньої обставини за яких настала смерть ОСОБА_12 та навпаки, підтверджують вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 за обставин зазначених в обвинуваченні.
За таких обставин, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не можуть вважатись припущеннями, як про те вказує в своїй апеляційній скарзі захисник.
У зв`язку з вищевказаним, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч. 1 ст.115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України не вбачається.
Що ж до апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції у своєму вироку послався на неналежні докази, а саме на надані під час проведення в ході досудового розслідування слідчого експерименту показання малолітніх свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_14 та показання свідків, які не були безпосередніми свідками конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, то вони також є безпідставними.
Так, згідно ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Ч.2 даної норми закону передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч.1 ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції в ході його розгляду досліджувались вищевказані показання свідків та протоколи слідчих експериментів за участі малолітніх свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_14 з відеозаписами до них. Будь яких процесуальних порушень, які б могли свідчити про їх недопустимість чи дані про їх неналежність відсутні.
За таких обставин, доводи апеляції сторони захисту про те, що суд порушив принцип безпосередності дослідження доказів також є необґрунтованими.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що на вищевказаних малолітніх свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_14 органами досудового розслідування, чи будь-якими іншими особами здійснювався тиск з метою отримати показання про винуватість їх матері ОСОБА_10 , як про те у своїй апеляційній скарзі вказує захисник ОСОБА_8 .
Що стосується апеляційних вимог прокурора, в частині призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання, то вони також задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався, належним чином мотивував свої висновки в цій частині та призначив ОСОБА_10 достатнє покарання для її виправлення і попередження нових злочинів. Врахував при цьому, що остання має негативні характеристики, не працює, раніше несудима, вдова, має на утриманні трьох малолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують її покарання, наявність такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційні вимоги прокурора винести окрему ухвалу про порушення перед органами опіки та піклування Йосипівської сільської ради, Малинською районною державною адміністрацією питання про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і піклування над неповнолітньою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 також є безпідставними, оскільки винесення такої ухвали, згідно ст.407 КПК України не відноситься до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги. Крім цього, зі змісту заперечення обвинуваченої ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_30 вбачається, що рішенням Малинської районної державної адміністрації № 296 від 23.05.2016 опікуном трьох її малолітніх дітей призначено ОСОБА_31 .
Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, як про те просять в своїх апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_10 , її захисник адвокат ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_11 відсутні.
Разом з тим, Апеляційний суд враховує положення ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зараховує обвинуваченій ОСОБА_10 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення, який рахується з 15 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409 КПК України, Апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України - без зміни.
Зарахувати обвинуваченій ОСОБА_10 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення, з 15 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її постановлення, а особою, яка перебуває під вартою в той же самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.
Судді: