Справа № 129/1135/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
15 серпня 2017 року смт. Оратів

Оратівський районний суд

Вінницької області

В складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Оратів кримінальне провадження, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121 від 23.02.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, проживаючого по АДРЕСА_2 , одруженого, непрацюючого, має на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Оратівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121 від 23.02.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 60 (шістдесяти) днів, оскільки термін тримання під вартою закінчується о 3 год. 30 хв. 21 серпня 2017 року, а ризики, визначені ухвалою про обрання запобіжного заходу не відпали.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечували у продовженні строку тримання під вартою, мотивуючи тим, що вважають такий запобіжний захід є надто суворий. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки у ОСОБА_6 є малолітні діти, яких він утримує, обвинувачений перебуває у шлюбі, має постійне місце проживання по АДРЕСА_2 , відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дійшла до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.02.2017 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляду тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Строк тримання під вартою закінчується о 3 год. 30 хв. 23 квітня 2017 року.

Ухвалою колегії суддів Оратівського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з моменту закінчення дії попередньої ухвали, тобто з 3 год. 30 хв. 23 квітня 2017 року до 3 год. 30 хв. до 22 червня 2017 року.
Ухвалою колегії суддів Оратівського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, з моменту закінчення дії попередньої ухвали, тобто з 3 год. 30 хв. 22 червня 2017 року до 3 год. 30 хв. до 21 серпня 2017 року.
Так, дія раніше обраного запобіжного заходу закінчується 21 серпня 2017 року, з цих підстав, прокурор у судовому засіданні просив суд вирішити питання про продовження строку тримання під вартою .

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

При вирішенні аналогічних клопотань, суд неодноразово брав до уваги, що ОСОБА_6 є мешканцем іншого району, не має постійного місця роботи та заробітку, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, може перешкоджати встановленню істини по справі шляхом ухилення від суду, впливу на свідків, потерпілу, враховував й позицію Європейського суду з прав людини щодо виправданого тримання особи під вартою через наявність публічного інтересу, який переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Проте, у даному судовому засіданні, прокурор не навів жодних нових ризиків, які би свідчили про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою. Потерпіла та частина свідків у справі допитані, отже обвинувачений позбавлений логічного сенсу тиснути на них. Обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою майже шість місяців, отже немає сенсу йому й переховуватися від суду.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», під час розгляду клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу судам необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також підстав для зміни запобіжного заходу, зобов`язаний прийняти рішення відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України.

Посилаючись на необхідність залишення обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, прокурор посилається на тяжкість підозри як головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходу судового розгляду або вчинити нові злочини.

Суд не може с таким твердженнями прокурора погодитись та звертає увагу, що Вищі суди неодноразово відзначали, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беру до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не може застосовуватися як передбачення вироку у формі позбавлення волі (Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії від 01 червня 2006 р)».

Ризик того, що ОСОБА_6 може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови»).

Ризик тиску на свідків та потерпілу може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено Рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань ( Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії»).

Ризик переховування ОСОБА_6 від суду не може вимірятися від суворості можливого покарання; його треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити його настільки незначним, що він не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Суд припускає, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання обвинуваченого у здійснення правосуддя міг виправдовувати його тримання під вартою. Однак після того, як докази були зібранні, ця підстава своє значення втратила (Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ, тягар доказування у цих питаннях не повинен перерозподілятися так, щоб на затриману особу покладався обов`язок доводити наявність підстав для її звільнення «Биков проти Росії».

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, при обставинах, які виникли на сьогодні, суд, вважає що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є недоцільним, а застосування стосовно нього цілодобового домашнього арешту, забезпечить його належну процесуальну поведінку, до вирішення кримінального провадження по суті.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Чанєв проти України» автоматичне провадження, в тому числі продовження в підготовчому судовому засіданні запобіжного заходу, визнано необґрунтованим та таким, що суперечить правам та свободам особи

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що відсутня доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідно клопотання його захисника про зміну запобіжного заходу є обґрунтованим.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів констатує, що таке прокурором ОСОБА_5 не доведено, що обставин, визначених ч. 3 ст. 199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою більше шести місяців, реальні докази того, що обвинувачений буде впливати на потерпілу відсутні, оскільки потерпілу та частину свідків вже допитано судом. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, колегія суддів зазначає слідуюче.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч.3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий:

1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово;

2) негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 слід змінити з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці.

Керуючись ст.ст. 176-179, 201, 202, 205, 309, 372, 392 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ромни Сумської області, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, проживаючому по АДРЕСА_2 , одруженому, непрацюючому, має на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК Українираніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю за місцем його проживання, по АДРЕСА_2 , строком на два місяці, починаючи 15 серпня 2017 року по 15 жовтня 2017 року, звільнивши його з-під варти із зали суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця постійного проживання по АДРЕСА_2 , без дозволу суду.

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що обов`язки покладаються на нього на строк по 15 жовтня 2017 року. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України.

Роз`яснити обвинуваченому положення ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Гайсинському відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора Оратівського відділу Немирівської місцевої прокуратури юриста 2 класу ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3