АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4

при секретарі

з участю прокурорів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за недоведеністю, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення.

Вирішено процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1591 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок Державного бюджету.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, з метою використання підробленого офіційного документа КП „ЧЕЛУАШ", після того, як головний інженер КП „ЧЕЛУАШ" ОСОБА_13 у подорожніх листах записав резолюцію видати завідомо завищену кількість дизельного пального, яка необхідна для викачування води з накопичувального басейну, здійснив заправку на АЗС по вул. Громова в м. Черкаси 1200 літрів дизельного пального, у подальшому автомобілем ЗІЛ 433362 д.н.з. НОМЕР_1 відбуксировано установку СНП 50/80 до басейну по вул. Конєва в м. Черкаси, де згідно акту на скид зливових вод з водонакопичувального басейну за липень 2010 року у фекальну каналізацію було злито 10465 м/куб. води, при цьому ОСОБА_8 у подорожніх листах № 929649 від 08.07.2010 року, № 513479 від 10.07.2010 року, № 513480 від 11.07.2010 року, які оформлено на ОСОБА_9 , в графі „автомобіль прийняв, „здав водій виконав підписи, наслідуючи підпис ОСОБА_9 .

Крім того, обвинувачується ОСОБА_9 в тому, що він 21.08.2010 року вніс недостовірні дані у подорожній лист № 053545 від 21.08.2010 року про буксирування автомобілем ЗІЛ 433362 д.н.з. НОМЕР_1 установку СНП 50/80 до басейну по вул. Конева, підвезення паливно - мастильних матеріалів, списання 5 літрів бензину А-76, що не відповідає дійсності, оскільки установка СНП 50/80 не експлуатувалась, при цьому у вказаному подорожньому листі, який оформлено на ОСОБА_8 в графі „автомобіль прийняв, „здав водій ОСОБА_9 , виконав підписи, наслідуючи підпис ОСОБА_8 .

Вказані дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 358 КК України, як підробка іншого офіційного документа.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, виправдано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Виправдовуючи вказаних осіб, суд виходив з тих міркувань, що органом досудового розслідування не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення..

Так, судом не прийняті до уваги, як доказ вини обвинувачених, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які не свідчать про підроблення дорожніх листів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , також оцінено матеріали кримінального провадження, які не викривають їх причетності до вчинення будь-якого кримінального правопорушення та не доводять умислу на його вчинення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку районного суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просить визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян кожному.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог КПК України, оскільки поклав в основу вироку письмові матеріали, які не досліджувалися в судовому засіданні, суд в обґрунтування свого висновку поклав покази лише обвинувачених та не взяв до уваги інші докази, досліджені в судовому засіданні, крім того, в судовому засіданні була винесена ухвала про призначення почеркознавчої експертизи, яка не була проведена, оскільки обвинувачені відмовилися від надання зразків почерку, судом першої інстанції не вжито заходів до проведення експертизи за вільними зразками почерку обвинувачених.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_17 та ОСОБА_11 просять виправдувальний вирок в даному кримінальному провадженні залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , яка частково підтримала подану прокурором апеляційну скаргу, просила вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, оскільки районний суд під час розгляду справи порушив вимоги КПК України; думки обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників адвокатів ОСОБА_17 , ОСОБА_11 про законність, та обґрунтованість виправдувального вироку і безпідставність доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, та відсутність підстав для скасування вироку суду і направлення справи на новий судовий розгляд; заслухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що прокурором пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення в суді першої інстанції не доведено, та не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинувачених слід тлумачити на їх користь.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм правопорушення доводиться зібраними по справі доказами - матеріалами кримінального провадження №0000418, які надані суду , зокрема даними:

- копій платіжних доручень та укладених договорів по наданню послуг з водовідведення зливових вод насосною станцією СНП 50/80 з водонакопичувальних басейнів, укладеними між КП «ЧЕЛУАШ» та ТОВ «ЧСУ-525»;

- копій платіжних доручень та укладених договорів по наданню послуг з приймання зливових вод, що відкачуються, укладеними між КП «ЧЕЛУАШ» та КП «Черкасиводоканал»;

- журналів, вилучених з КП «Черкасиводоканал», в яких містяться записи по проведеній відкачці з водонакопичувальних басейнів по м. Черкаси;

- відповіді Черкаського обласного центру гідрометеорології про висоту снігу по місту Черкаси, що давало підстави виїзду водіїв з КП «ЧЕЛУАШ» для чистки снігу;

- подорожніх листів, вилучених з КП „ЧЕЛУАШ", які містять візи службових осіб КП «ЧЕЛУАШ» та відомості про кількість отриманого пального, підстави виїзду водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за якими була закріплена установка СНП 50/80 та ЗІЛ 433362 д.н.з. НОМЕР_2 , для проведення тих чи інших робіт;

- автотоварознавчої експертизи № 1108/13-23 від 23.05.2013 року, згідно якої: необхідна кількість дизельного пального для викачування 2570,4 м3 води установкою СНП 50/80, згідно технічних характеристик даної установки, становить 181,36 літра 360 мл; необхідна кількість дизельного пального для викачування 3672,4 м3 води установкою СНП 50/80, згідно технічних характеристик даної установки, становить 259,08 літра 80 мл; необхідна кількість дизельного пального для викачування 10465,2 м3 води установкою СНП 50/80, згідно технічних характеристик даної установки, становить 738,38 літра 380 мл; необхідна кількість дизельного пального для викачування 18962 м3 води установкою СНП 50/80, згідно технічних характеристик даної установки, становить 1337,87 літра 870 мл; нормативна кількість дизельного пального, що використовує досліджувана пересувна насосна станція СНП 50/80, впродовж однієї машини-години робочого часу по викачуванню води, становить 12,7 літра 700 мл.; нормативна кількість дизельного пального, що перекачує досліджувана пересувна станція СНП 50/80, впродовж однієї машини - години в номінальному режимі роботи, становить 180,0 м3.

Крім того, на підтвердження пред`явленого обвинувачення, орган досудового розслідування послався на показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 .

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив, що не доведено, що в діях обвинувачених є склад кримінального правопорушення, який їм інкримінується органами досудового розслідування.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Так, зокрема, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з 1994 року він працював водієм на КП «ЧЕЛУАШ», де за ним був закріплений автомобіль, в його обов`язки входила очистка доріг. Робочий день розпочинався з того, що він отримував подорожній лист, повідомляв майстра куди саме він буде виїжджати на робочому автомобілі і працював. Подорожній лист за ОСОБА_9 він не підписував, всі дані, що зазначені в ньому , відповідають дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення також не визнав, пояснивши, що він працював на КП «ЧЕЛУАШ», був закріплений за насосною стацією. Подорожні листи він брав у диспетчера, після роботи їх перевіряв диспетчер, майстер та інженер. Подорожній лист за ОСОБА_8 він не підписував, всі дані , зазначені в подорожньому листі , відповідали дійсності.

Безпосередньо допитаний в судовому засіданні в суді 1 інстанції свідок ОСОБА_14 показав про те, що він працював в КП «ЧЕЛУАШ». Водії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 працювали на одному автомобілі ЗІЛ з установкою , яка займалась відкачкою води, подорожній лист видається на водія. Щодо внесення обвинуваченими недостовірних даних нічого повідомити не може, бо він цього не контролював.

Суд правомірно поклав в обґрунтування судового рішення показання свідка ОСОБА_14 , які він безпосередньо давав під час судового засідання, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження, так як згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Також, суд прийшов до вірного висновку, що показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , . та ОСОБА_16 та матеріали провадження, на які сторона обвинувачення посилається як на доказ вини обвинувачених, не викривають останніх у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки:

- свідок ОСОБА_15 в період часу, коли згідно пред`явленого обвинувачення відбулась підробка документів, а саме липень-серпень 2010 року, не працював на КП «ЧЕЛУАШ»;

- свідок ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що працював на КП «Черкасиводоканал» інженером , і в його обов`язки входить підписання актів між КП «Черкасиводоканал» та КП «ЧЕЛУАШ» прийому зливних вод в міську каналізацію. Після кожної викачки ним особисто робились заміри, та все це зазначалось в актах, які він привозив на КП «ЧЕЛУАШ».Щодо підробки документів йому нічого невідомо. До оформлення подорожніх листів він ніякого відношення не мав;

- матеріали, отримані з ТОВ «ЧСУ-525», зокрема копії актів виконаних робіт, договорів, податкових накладних та платіжних доручень за 2011 рік лише підтверджують наявність взаємовідносин даних суб`єктів;

- дані листа Черкаського обласного центру гідрометеорології про висоту снігу по м. Черкаси в період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року, які не підтверджують факт підробки обвинуваченими шляхових листів та не доводять умислу на вчинення кримінального правопорушення, як і дані отримані з КП «Черкасиводоканал» під час проведення тимчасового доступу до речей та документів

Посилання апелянта, як на підставу скасування судового рішення, на непроведення судом першої інстанції почеркознавчої експертизи щодо призначення якої судом за клопотанням прокурора приймалися відповідні ухвали (а.с.240 т.1, а.с.16 т.2) , є безпідставним, оскільки прокурор не вжив заходів щодо надання експертам вільних зразків почерку обвинувачених, що унеможливило її проведення , і перед завершенням судового слідства в судовому засіданні першої інстанції по даному кримінальному провадженню погодився на його закінчення без проведення вказаної почеркознавчої експертизи.

Крім того, колегії суддів не зрозуміло з яких причин по кримінальному провадженню почеркознавча експертиза не була проведена на стадії досудового розслідування.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ст.ст. 22,91,92 КПК України, сторона обвинувачення фактично переклала функцію по збиранню доказів на суд першої інстанції, що є неприпустимим, оскільки обов`язок доведення перед судом обвинувачення згідно вимог діючого законодавства покладено саме на прокурора.

Твердження прокурора про те, що подорожні листи та висновок експерта у своїй сукупності доводять суттєвий характер завищення внесених до подорожніх листів даних, що свідчить про причетність обвинувачених до вчиненого кримінального правопорушення, для колегії суддів є незрозумілими, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачуються у підробці офіційного документа, а не в завищені внесених в нього даних.

При цьому, на виконання ч. 3 ст. 404 КПК України, в межах апеляційних вимог прокурора, колегією суддів повторно досліджено подорожні листи, дані що характеризують особи обвинувачених та протоколи про відмову обвинувачених від надання зразків почерку.

Так, в томі 1 на а.п. 99, 103, 104 маються подорожні листи № 929649 від 08.07.2010 року, № 513479 від 10.07.2010 року, № 513480 від 11.07.2010 року вантажного автомобіля СНП 50/80, оформлені на водія ОСОБА_9 та на а.п. 117 подорожній лист, оформлений на водія ОСОБА_8 .

Посилання прокурора на те, що дані подорожніх листів свідчать про причетність обвинувачених до вчиненого кримінального правопорушення, на думку колегії суддів є помилковими, оскільки встановити належність підписів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на подорожних листах, суд без спеціальних знань і навичок, позбавлений можливості, а почеркознавча експертиза, при такій кваліфікації дій обвинувачених підробка іншого офіційного документа, органом досудового розслідування проведена не була.

При цьому, в т. 1 на а.п. 35-38 маються висновки судової автотоварознавчої експертизи № 1108/13-23 від 23.05.2013 року та в т. 2 а.п. 79-80 роз`яснення до даного висновку.

Даний висновок експертизи, на думку колегії суддів, не встановлює винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у підробці іншого офіційного документа, а лише визначає кількість дизельного палива, необхідного для викачування води установкою СНП 50/80 яка, відповідно до технічної документації установки є завищеною та не є предметом доказування у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що недослідження районним деяких письмових доказів, в тому числі - висновку вказаної експертизи( що є на думку апелянта істотним порушенням вимог КПК України та підставою для скасування виправдувального вироку), які не мають відношення до пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо останніх.

Згідно вимог ч.2 ст. 421 КПК України виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання.

Тому твердження прокурора щодо необхідності скасування виправдувального вироку в зв`язку з допущеними судом першої інстанції процесуальними порушеннями та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції , є безпідставним та суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки законом не передбачена можливість скасування виправдувального вироку з процесуальних порушень.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 404, 405, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_19 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :