ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 червня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
при судовому розгляді кримінального провадження № 1-кп/521/159/16 щодо:
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Одесі, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.08.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.125 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (вирок не виконаний),
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
22 березня 2015 року, в період часу з 16 до 20 годин, ОСОБА_12 , не маючи можливості відчинити вхідні двері в квартиру АДРЕСА_2 , в зв`язку із втратою ключів від замка і небажанням його присутності в цій квартирі з боку інших мешканців, проник через вікно до вказаної квартири з метою відпочинку. Перебуваючи у вказаній квартирі, впевнившись, що інші мешканці, яки проживали разом з ним у цій квартирі, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відсутні, ОСОБА_12 , маючи намір, спрямований на викрадення чужого майна, зайшов до кімнати, де проживала його матір ОСОБА_14 та виявивши в шухляди залишений на зберіганні у квартирі належний їй мобільний телефон марки «Samsung Duos» вартістю 224 гривні 50 копійок, заволодів ним, після чого розпоряджався ним як своїм власним, аж до моменту вилучення його співробітникам міліції.
Крім того, 3 квітня 2015 року, приблизно о 10 годині 20 хвилин, ОСОБА_12 , діючи вищезазначеним способом, знов проник до квартири АДРЕСА_2 з метою відпочинку в ній. Перебуваючи в квартирі, впевнившись, що інші мешканці, яки проживали разом з ним у вказаній квартирі, а саме: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відсутні, маючи намір, спрямований на повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_12 безперешкодно зайшов до кімнати, де проживала його бабця ОСОБА_13 , взяв з полиці залишений на зберіганні у квартирі належний їй ноутбук марки «ACER» моделі «ТМ-2414 NLM» вартістю 1941 гривна 60 копійок, незаконно заволодівши ним. В подальшому ОСОБА_12 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, визнав частково та пояснив, що він 22.03.2015 року через вікно він заліз в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав з матір`ю та бабцею, з метою відпочити. Помітивши на тумбочці телефон «Самсунг», який він вважав своїм, він забрав його і потім деякий час користувався ним, поки не видав його співробітникам міліції. 3.04.2015 року він також через вікно заліз у вказану квартиру з метою відпочити. Знаходячись у квартирі, він побачив у кімнаті, де проживала його бабця ОСОБА_13 належний їй ноутбук, яким він вирішив заволодіти. Він взяв його і почувши, що повертається його бабця, вистрибнув з ним у вікно. В подальшому викрадений ноутбук він заклав у ломбард за 500 гривень. Відповідаючи на питання учасників судового розгляду, обвинувачений пояснив, що через вікно до квартири він проникав неодноразово і раніше, оскільки між ним та його матір`ю і бабцею склалися неприязні відношення з причин його зловживання алкоголем, ключі від квартири він загубив, а його родичі ключі йому не давали. В цієї квартирі він проживав з дитинства і зареєстрований в ній, іншого постійного житла в нього не має, хоч він іноді і проживав у знайомих. В квартирі у нього є окрема кімната, де залишилися його речі. В теперішній час він також проживає у цієї квартирі. В кожному випадку умисел на вчинення крадіжки виникав в нього коли він вже знаходився в квартирі, з метою вчинення злочину він до житла не проникав. Обвинувачений заявив про щире каяття у вчиненому та приніс потерпілим свої вибачення.
Крім показів обвинуваченого, його вина у вчиненні злочинів при встановлених судом обставинах підтверджується доказами, безпосередньо досліджених судом і визнаних судом належними і допустимими:
- показами потерпілої ОСОБА_13 , яка під час її неодноразових допитів надавала суперечливі покази, але наполягала на тому, що в один із днів у квітні 2015 року вона знаходилась у своєї подруги. Їй подзвонила її донька ОСОБА_15 , яка проживала разом з нею, та повідомила, що її син ОСОБА_16 , який також проживав разом з нею, викрав все майно, у тому числі і її ноутбук. По приїзду до квартири були викликані співробітники поліції, яки провели огляд місця події. В результаті крадіжки в неї були викрадені її особисті речі, серед яких був і ноутбук. При допиті потерпіла також пояснила, що її онук ОСОБА_17 мешкав у квартирі на законних підставах, був зареєстрований в ній, в нього була окрема кімната в цієї квартирі, в нього до певного періоду були ключі від квартири, які він в подальшому загубив. Іноді, під час сварок, які як правило відбувалися на ґрунті зловживання алкоголем, вона забороняла онуку знаходитись у квартирі, тоді він проникав до житла через вікно. Коли онук був тверезий ніхто ніяких перешкод у користуванні житлом йому не чинив.
- показами потерпілої ОСОБА_14 , згідно яких в березні 2015 року, прибувши до квартири АДРЕСА_3 вбудинку АДРЕСА_4 , де вона проживала на той час, вона виявила пропажу належного їй мобільного телефону марки «Самсунг», після чого викликала співробітників міліції. В подальшому їй подзвонив співробітник міліції і повідомив про те, що вказаний телефон був вилучений у її сина ОСОБА_18 . Відповідаючи на питання суду і учасників судового розгляду потерпіла повідомила, що цей телефон сину вона не дарувала, а просто іноді давала ним користуватися, після чого він його повертав телефон. В квартирі за вказаною адресою вона проживає разом з матір`ю ОСОБА_19 . Також в цій квартирі, з малолітнього віку проживає її син ОСОБА_17 , іншого житла в нього не має, але він періодично проживав у своїх знайомих. ОСОБА_20 зловживав алкоголем, з приводу чого між ними були скандали, тоді син уходив жити до своїх знайомих. Син мав від квартири свої ключі, які він постійно втрачав, також він мав реєстрацію за вказаною адресою.
- показів свідка ОСОБА_21 , який показав, що 3.04.2015 року він прийшов до опорного пункту міліції №6, де був його службовий кабінет. Біля 10 годин йому на мобільний телефон подзвонила мати ОСОБА_18 та повідомила, що її син п`яний порушує громадський порядок. Десь через п`ять хвилин до опорного пункту прийшла бабця ОСОБА_22 , яка також скаржилася на свого онука і просила допомоги. Потім він пройшов до місця подій, де провів профілактичну бесіду з бесіду з Валевським. Після цієї події, зі слов старшого дільничного ОСОБА_23 йому стало відомо, що ОСОБА_17 у той день викрав з квартири ноутбук, який належав його бабці. Валевский неодноразово приготувався до адміністративної відповідальності за хуліганство і насилля у сім`ї відносно своєї бабці, в квартирі якої він проживав постійно.
- показами свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що на початку літа 2015 року до нього у ломбард прийшов ОСОБА_22 і приніс ноутбук, за який просив 500 гривень, при цьому він пояснив що ноутбук належить йому. Ціна йому підійшла і він купив у нього цей ноутбук. Через декілька днів до нього прийшов працівник міліції і пояснив, що цей ноутбук ОСОБА_22 викрав у своєї бабці. Після цього він передав цей ноутбук працівнику міліції;
- показами свідка ОСОБА_25 про те, що в один із днів ОСОБА_22 приніс до його квартири речі, серед яких був ноутбук, які він попросив його продати. Він відмовив ОСОБА_22 у його проханні, тоді він залишив їх і пішов з квартири. Біля 23 годин того ж дня він повернувся і забрав деякі речі. Потім, ту частину речей що залишив ОСОБА_22 , він віддав співробітникам міліції.
Крім показів свідків, вина ОСОБА_12 у скоєнні злочину підтверджується:
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_26 від 2.04.2015 року про вчинене кримінальне правопорушення;
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_13 від 3.04.2015 року про вчинене кримінальне правопорушення;
- протоколами огляду місця події від 3.04.2015 року та від 7.04.2015 року;
- протоколами огляду предметів від 6.04.2015 року та 7.04.2015 року;
- речовими доказами, існування яких не заперечувалось сторонами кримінального провадження;
- висновками спеціалістів про вартість викраденого майна;
Скориставшись наданим суду правом, передбаченим ст. 337 КПК України, суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення, вважає можливим вийти за межі висунутого ОСОБА_12 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки така правова кваліфікація покращує становище особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.
Дії ОСОБА_12 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст.185 ч. 1 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Оскільки ОСОБА_12 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, суд кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України.
При цьому суд не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_12 , наданою органом досудового слідства виходячи з наступного.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_12 ознаку злочину, яка полягає у вчиненні крадіжки з проникненням у житло, суд виходить з висновків Пленуму Верховного суду України, викладених у п.22 Постанови від 6.11.2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» згідно яких, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Тобто ключовим чинником для кваліфікації дій при проникненні особи до житла чи іншого приміщення є встановлення факту незаконності такого проникнення.
Як було встановлено судом, ОСОБА_12 , проживав у квартирі, в який він вчинив злочин, на законних підставах, з малолітнього віку разом зі своєю матір`ю. Він мав виделену кімнату в цієї квартирі, де зберігав особисті речі і проводив власний час. Будь яких обмежень на користування ОСОБА_12 житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 відносно ОСОБА_12 , встановлених будь яким нормативним актом чи судовим рішенням встановлено не було, іншого постійного житла ОСОБА_12 не має. Відповідно до наданих суду документів (копій) місцем реєстрації ОСОБА_12 є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Як було встановлено судом на підставі показів потерпілої ОСОБА_13 , основного квартиронаймача (не власника), які співвідносяться з показами обвинуваченого, обмеження в доступі до житла чинилися нею безпосередньо в залежності від поведінки обвинуваченого. Потерпіла також підтвердила, що обвинувачений вільно користувався житлом до того часу, як загубив ключі від квартири, при цьому, відповідаючи на чисельні питання прокурора про законність користування ОСОБА_12 житлом, потерпіла наполягала, що ОСОБА_12 проживав у квартирі на законних підставах.
Крім того, суд враховує, що вказана адреса визнана місцем проживання обвинуваченого і органом досудового слідства, виходячи з змісту ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання і змісту обвинувального акту.
З огляду на викладене, суд вважає, що проникнення ОСОБА_12 до квартири за адресою АДРЕСА_1 не було незаконним.
Під час допиту у суді обвинувачений заявив, що дійсною метою його проникнення до квартири було бажання відпочити. Умисел на вчинення крадіжок, кожної окремо, виникав в нього вже при знаходженні у квартирі. Вказані покази під час досудового слідства стороною обвинувачення не спростовані, отже суд, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, тлумачить сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_12 на його користь.
З урахуванням викладеного, суд вважає кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового слідства за ч.3 ст. 185 КК України безпідставною.
Цивільнім позивачем ОСОБА_13 був заявлений цивільний позов про відшкодування ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 69 399 гривень
Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_13 вказала, що така шкода була їй спричинена внаслідок вчинення ОСОБА_12 систематичних крадіжок її особистого майна, протягом певного проміжку часу. На підтвердження розміру спричиненої ОСОБА_12 матеріальної шкоди, цивільним позивачем було надано копії відповідних гарантійних талонів на товари.
Цивільний відповідач ОСОБА_12 позовні вимоги не визнав, пояснивши свою позицію непричетністю до крадіжки майна, зазначеного у позовній заяві, крім крадіжки ноутбука марки «ACER»
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1, 2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.
У відповідністю до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується особою, що її заподіяла.
Дослідивши надані цивільним позивачем докази цивільного позову, у сукупності з доказами вини, наданими досудовим слідством в обсязі обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_12 у заподіянні матеріальних збитків ОСОБА_13 визначених позивачем, в судовому засіданні не доведена. При цьому суд приймає до уваги, що перелік майна, який на думку позивача був предметом розкрадання, не визначений органом досудового слідства як предмет злочинного посягання з боку ОСОБА_12 , отже встановити наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, в рамках розгляду кримінального провадження, не уявляється можливим. Крім того, суд приймає до уваги заяву іншої потерпілої ОСОБА_14 про те, що більшість майна, яке на думку ОСОБА_13 було в неї викрадено, їй не належить та є її, ОСОБА_14 , особистими речами.
Що стосується відшкодування вартості викраденого у ОСОБА_13 ноутбука марки «ACER», суд вважає, що позовні вимоги позивача в цієї частині також не підлягають задоволенню, оскільки вказаний ноутбук перебуває під тимчасовим арештом до постановлення відповідного судового рішення, після винесення якого це майно буде повернуто її власнику.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_13 до ОСОБА_12 залишити без задоволення.
При призначенні ОСОБА_12 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст.ст. 50, 65 КК України.
Обставиною, що пом`якшуює покарання ОСОБА_12 , суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, обставини якого встановлені судом
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , судом не встановлено.
Крім цього, при призначенні покарання суд приймає до уваги, що ОСОБА_12 вчинив злочин в період невиконаного покарання за попереднім вироком суду, що свідчить про тенденцію з його боку про вчинення кримінальних правопорушень.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_12 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_12 можливо без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням обвинуваченого до праці, у зв`язку із чим вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді обмеження волі.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -
З А С У Д И В :
ОСОБА_27 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України - у вигляді 2 місяців арешту;
- за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 1 року та 4 місяців обмеження волі;
Відповідно до положень ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_28 покарання у вигляді 1 року 4 місяців обмеження волі.
Згідно до ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цім вироком, приєднати покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2014 року у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумі доходів громадян, що складає 510 гривень, який підлягає окремому виконанню.
Строк відбуття ОСОБА_29 покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого, а саме з 25.01.2017 року.
Зарахувати в строк покарання ОСОБА_30 , строк його перебування під вартою в період з 25.01.2017 року по 7.06.2017 року, та з урахуванням положень ч.1, ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), вважати призначене покарання у вигляді обмеження волі відбутим.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_30 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з під варти у залі суду.
Позовні вимоги ОСОБА_31 до ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 22.04.2015 року скасувати.
Речові докази, вказані у постановах слідчого від 6.04.2015 року, які перебувають на зберіганні у камері схову Малиновського ВП у м. Одесі ГУ НП в Одеській області - повернути власникам.
Судові витрати у сумі 306 грн 90 коп, пов`язані з залученням судового експерта, стягнути з ОСОБА_30 на користь держави.
На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.
Головуючий: ОСОБА_32