11-сс/775/126/2017(м)
263/4013/17

11-сс/775/126/2017(м)
263/4013/17
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.04.2017 р. у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна було відмовлено.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про накладення арешту на грошові кошти, вилучені в ході обшуку 07.02.2017 року, за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 66 406 доларів США, 59 750 Євро, 112 750 російських рублів, 132 250 гривень.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд помилково мотивував відмову у задоволенні клопотання тим, що ОСОБА_10 не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також те, що вказане майно не є засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому і не може вважатися речовими доказами. Також, прокурор зазначає, що досудове розслідування по даному провадженню ще триває, та судом не врахована складність, обсяг та специфіка процесуальних дій у вказаному кримінальному провадженні.
Вислухавши доповідача, прокурора який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_10 , який просив ухвалу суду залишити без зміни, вивчивши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном щодо якого існують достатні підстави вважати що воно є доказом злочину. Цей захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, а саме збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди завданої злочином (цивільний позов).
Таке майно повинно відповідати критеріям, зазначеним в ст. 167 ч.2 КПК України, а саме якщо є достатні підстави вважати, що воно 1) підшукано, виготовлено, пристосовано чи використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схилення особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
При вирішенні питання про арешт майна в порядку передбаченому ст. 173 КПК України слідчий суддя. суд відмовляє у задоволені клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків передбачених ст. 170 ч. 1 КПК України, тобто можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення. Згідно ст. 173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів , що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На думку колегій суддів, слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого прийшов до правильного висновку, що слідчий на навів у клопотанні достатніх підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту грошових коштів виявлених та вилучених у будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_10 , а також відсутність даних які б давали підстави вважати ці грошові кошти такими, що відповідають критеріям, зазначеним в ст.167 ч. 2 КПК України.
Аналізуючи висновки суду, колегія суддів погоджується з доводами, наведеними в ухвалі в частині того, що з часу внесення відомостей до ЄРДР 01.03.16 р. за фактом вчинення представниками підприємницьких структур та державних органів за поперед бою змовою вимагання та систематичного одержання грошових коштів від громадян за надання послуг, передбачених законом як безкоштовні, до часу розгляду клопотання слідчого про арешт майна, тобто за строк більше року, підозру ОСОБА_10 не пред`явлено, цивільних позовів по кримінальному провадженню не заявлено, тому посилання слідчого в клопотанні про доцільність арешту грошей з метою можливої конфіскації майна та забезпечення цивільних позовів є безпідставними. Відомостей про те, що грошові кошти, вилучені в будинку ОСОБА_10 07.02.17 р. є засобом, знаряддям або предметом кримінального правопорушення слідчим суду не надано та з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками, наведеним в ухвалі слідчого судді від 04.04.17 р. та вважає, що твердження слідчого, викладені в клопотанні стосовно злочинного походження цих коштів, ґрунтуються виключно на припущеннях.
Інших обставин, які б не були предметом дослідження та аналізу слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, апеляційна скарга не містить, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді від 04.04.17 року, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.405,407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: