АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/719/17 Справа № 183/4031/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000713 від 01 травня 2015 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, працюючого у приватного підприємця ОСОБА_9 , проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_10
обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком два роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати пов`язані з залученням експертів для проведення експертизи №70/27-351 від 12.06.2015 р. та експертизи №5/10.1-389 від 30.05.2016 р. у сумі 1546 грн. 53 коп. на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при головному управлінні Національної поліції у Дніпропетровській області.

Також, вирішено питання згідно ст. 100 КПК України щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 30 квітня 2015 р. приблизно 20-00 год., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ВАЗ 210994-20 номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. по автодорозі по вул. Радянська м. Новомосковська Дніпропетровської області зі сторони вул. Боженко в напрямку вул. Сучкова, де в цей час поблизу будинку №180 по вул. Радянська м. Новомосковська, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддівати загрози життю та здоров`ю громадян, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки керуючого ним транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину зліва направо по відношенню руху автомобіля ВАЗ 210994-20.

ОСОБА_7 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», що знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В результаті наїзду, пішоходу ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у своїй сукупності, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року скасувати, кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок незаконний та необґрунтований та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що докази надані стороною обвинувачення є недопустимими та не могли бути використані при ухваленні вироку, виходячи з наступного:

- відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000713 від 04.05.2015 01.05.2015 року в ЄРДР внесено відомості про вчинення злочину за ч. 1 ст. 286 КК України, цитата: «30.04.2015 близько 20.00 годині водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_2 , рухався по вул. Радянській м. Новомосковськ, в напрямку вул. Сучкова, біля магазину «Забава», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , заподіявши тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. (ЖЕО 4973)». В графі Витягу «Особа, яку повідомлено про підозру» не зазначено жодної особи.

Зазначає, що не дивлячись на те, що характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також встановлення на місці особи водія ОСОБА_7 , давали всі підстави повідомити конкретну особу про підозру, протягом чотирьох діб після скоєння ДТП цього фактично не було зроблено.

Вказує, що чітко розуміючи вищезазначені обставини, а також те, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру - це лише питання часу, ОСОБА_7 13 травня 2015 року допитано в якості свідка з роз`ясненням останньому його прав та обов`язків відповідно до ст.ст. 18, 66, 67 КПК України, а також з попередженням про кримінальну відповідальність, відповідно до ст. ст. 384, 385 КК України.

Разом з тим, 08 червня 2015 року (а не 01 червня 2015 року як це зазначено у вироку суду) з ОСОБА_7 проведено слідчий експеримент як зі свідком.

Під час проведення вищезазначених слідчих дій (допиту та слідчого експерименту) ОСОБА_7 , не було запропоновано, та не надано захисника, тим самим порушено його право на захист.

Звертає увагу суду на те, що показання, дані особою, яка фактично підозрюється у вчиненні злочину і яка допитувалася про обставини причетності її до цього злочину як свідок з попередженням про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань (ст. 385 КК), а також за завідомо неправдиве показання (ст. 384 КК), не мають доказової сили.

Зазначає, що, допит фактично підозрюваної особи як свідка, а також використання показань, даних під час такого допиту, в інших слідчих діях і як доказів у суді істотно порушує право особи на захист.

Вважає, що слідчим не було дотримано повноти, об`єктивності, законності та упередженості розслідування кримінального провадження, зокрема проведення слідчих дій щодо допиту свідка ОСОБА_7 та за його участі як свідка проведення слідчого експерименту, в результаті чого, слідчий грубо порушив вимоги норм кримінально-процесуального законодавства в частині збирання доказів, дотримання прав та інтересів ОСОБА_7 , наданих та гарантованих йому Конституцією та іншими законодавчими актами України, а також невірно та помилково були встановлені фактичні дані, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що проведення слідчого експерименту із ОСОБА_7 не може бути визнано допустимим доказом також і з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 30 квітня 2015 року, близько, 20:00 годин, а слідчий експеримент з ОСОБА_7 було проведено 08 червня 2015 року о 20 годині 30 хвилин і даний час з урахуванням щоденного збільшення світового дня не співпадає з часом скоєння дорожньо-транспортної пригоди і дані висновки окрім розрахунків довготи світового дня, підтверджуються і наявним записом у протоколі огляду місця події, про те, що дорожньо-транспортна пригода була скоєна у темний час доби, освітлення відсутнє, тоді, як слідчий експеримент проводився фактично до заходу сонця (який відбувся в цей день о 20 год. 38 хв), і дана різниця в часі його проведення є суттєвою для подальших висновків.

Зазначає, що згідно з даними «Схід і захід сонця, тривалість світлового дня в м.Новомосковськ, Україна» офіційного інтернет-сайту «http://dateandtime.info/uk»:

*30 квітня 2015 року захід сонця відбувся о 19 год. 51 хв;

*08 червня 2015 року захід сонця відбувся о 20 год. 38 хв.

Зазначає, що слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_11 проведено 09 червня 2015 року з 20 год. 05 хв. по 20 год. 35 хв. і даний час з урахуванням щоденного збільшення світового дня не співпадає з часом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, адже слідчий експеримент проводився у світлий час доби до заходу сонця (який відбувся в цей день о 20 год. 39 хв.), і дана різниця в часі його проведення є суттєвою для подальших висновків.

Так, згідно з даними «Схід і захід сонця, тривалість світлового дня в Новомосковськ, Україна» офіційного інтернет-сайту «http://dateandtime.info/uk»:

*30 квітня 2015 року захід сонця відбувся о 19 год. 51 хв;

*09 червня 2015 року захід сонця відбувся о 20 год. 39 хв. Слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 проведено 30 червня 2015 року з 12 год. 05 хв. по 12 год. 20 хв. у світлий час доби.

Вважає, що порушено вимоги ч. 1 ст. 240 КПК України про те, що важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія. Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструктувати) обстановку, у якій він здійснюватиметься. Недотримання цієї умови розцінюється як порушення вимог кримінального процесуального закону, що спричиняє втрату доказового значення одержаних даних.

Разом з тим, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 під час проведення цієї слідчої дії та усіх подальших за його участю дій, зазначено, що наїзд на потерпілого відбувся після роз`їзду з автомобілем «Газон», що залишилося не врахованим під час проведення слідчого експерименту, (з відповідним розташуванням та часом роз`їзду автомобілів). Зазначає, що дана версія слідчим не перевірена з правової точки зору, а ОСОБА_7 , який на той час мав процесуальний статус свідка і не мав процесуального права на поставлення додаткових питань експерту.

Крім того, зазначає, що допитаний у судовому засіданні 27 жовтня 2016 року під технічну фіксацію свідок ОСОБА_13 пояснив, що під час ДТП місце ДТП проїжджав вантажний автомобіль (десятитонник). Ця версія також не була відпрацьована під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Вказує, що на підставі вихідних даних вказаного слідчого експерименту, вищезазначеного протоколу огляду місця ДТП від 30 квітня 2016 року, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 12 травня 2015 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 09 червня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_11 з відповідними схемами, проведено судово-автотехнічну експертизу обставин ДТП, висновок якої не може бути визнаний як допустимий доказ, оскільки базується на вже зазначених вихідних даних недопустимих доказів.

За результатами розгляду клопотання прокурора, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року у даному кримінальному провадженні призначено додаткову судову автотехнічну експертизу, для розмежування механізму ДТП. На вирішення експертизи поставлені питання, тотожні з тими, що були визначені слідчим під час призначення первинної експертизи. В свою чергу, висновки додаткової експертизи аналогічні висновкам первинної експертизи, проведеної під час досудового слідства, різниця складає лише в різних експертах. Фактично ж підстави для проведення додаткової експертизи відсутні.

Вважає, що звернення з клопотанням про призначення додаткової експертизи за тими же вихідними даними та питанням, відбувалось у зв`язку з тим, що сторона обвинувачення усвідомлювала визнання недопустими доказами дії з ОСОБА_14 та первинної експертизи.

Вважає, що додаткова експертиза від 30 травня 2016 року не має ознак додаткової, оскільки її фактично проведено в обсязі процесуальних документів, на підставі яких проведено первинну експертизу.

Зазначає, що згідно з науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень для проведення авто технічної експертизи, пунктом 1.3. передбачено: «У документі про призначення авто технічної експертизи(залучення експерта) повинні бути зазначені дані про параметри і стан дорожньої обстановки, дорожнього покриття та обставини щодо дій учасників події, з яких має виходити експерт при проведенні досліджень (вихідні дані)».

Однак, вважає, що висновок додаткової експертизи вказує на те, що експертом виконана експертиза в порушення вимог Інструкцій та Методик.

В експертизі від 30 травня 2016 року зазначено, що дослідження виконано згідно до показів ОСОБА_11 від 12 травня 2015 року, протоколу огляду місця ДТП від 30 квітня 2015 року, протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 09 червня 2016 року з відповідними схемами.

Однак, протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 12 травня 2015 року стороною обвинувачення до матеріалів кримінальної справи, що розглядається судом, не долучено.

Вказує, що в дослідницький частині експертизи, зазначено, що місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 1,1 м за дорожньою розміткою «пішохідний перехід» та на відстані 1,9 м від правого краю проїжджої частини відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ.

Однак, схема до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 09 червня 2015 року містить інші вихідні дані, а саме: місце наїзду розташоване на відстані 0,7 м за дорожньою розміткою «пішохідний перехід», а отже не зрозуміло, чому експертом взято за основу не зрозумілі вихідні дані для встановлення місця ДТП.

Разом з тим, експерт не звернув належної уваги, на розбіжності в схемі до протоколу огляду місця ДТП від 30 квітня 2015 року, в якому зазначено, що слід гальмування (місце зіткнення) автомобіля розпочався на відстані 2,6 м від дорожньої розмітки «Пішохідний перехід», а також на відстані 0,9 м від правого краю дороги, а в схемі до протоколу огляду від 09 червня 2015 року місце зіткнення є на відстані 0,7 м за дорожньою розміткою «пішохідний перехід» та на відстані 1,9 м від правого краю проїжджої частини відносно напрямку руху автомобіля, цим розбіжностям не надано жодної оцінки експертом, внаслідок чого залишилось не з`ясованим місце зіткнення, що є обов`язковим для проведення об`єктивної експертизи.

Вважає, що фактично експертизу проведено без врахування доводів другої сторони ДТП - ОСОБА_7 , що свідчить про її необ`єктивність.

Також, зазначає, що в дослідницькій частині додаткової експертизи взято за основу зафіксовані сліди гальмування (юзу) коліс автомобіля ВАЗ загальною довжиною 12,2м, однак у схемі до протоколу огляду місця ДТП від 30 квітня 2015 року слід гальмування становить 4,7 м, що в свою чергу також становить під сумнів розрахунок швидкості автомобіля.

Крім того, в додатковій експертизі зазначено, що ОСОБА_11 вказує, що ДПТ відбулось коли було на дворі ще світло, та загальна видимість водію була не обмежена, однак також ці вихідні дані не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_11 у судовому засіданні 02 жовтня 2016 року під технічну фіксацію зазначав, що на вулиці «сіріло». Дана обставина також підтверджується протоколом огляду місця ДТП від 30 квітня 2015 року складеного о 20 годині 40 хвилин, в якому зазначено, що огляд проводився в темну пору доби.

Зазначає, що експерт також не врахував той факт, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами самого потерпілого, наданими у судовому засіданні 02 жовтня 2016 року під технічну фіксацію.

Крім того, звертає увагу на те, що у формулі розрахунку швидкості автомобіля експерт зазначає, що автомобіль технічно справний.

Ці дані експертом взяті з протоколу огляду ДТП від 30 квітня 2015 року, де зазначено, що автомобіль ВАЗ 2109, а не ВАЗ 21099, який проводився слідчим ОСОБА_15 за участю спеціаліста ОСОБА_16 , однак з даного протоколу не вбачається, ОСОБА_16 є спеціалістом чи експертом (який його стаж роботи, в якій галузі, та чим ця обставина підтверджується), щоб встановлювати характеристику справності гальмівної системи та рульового керування автомобіля. Вважає, що дані суттєві обставини без участі повноваженого експерта або спеціаліста слідчому самостійно визначити не можливо.

Зазначає, що вбачається суттєва різниця у вихідних даних, що вплинуло на точність і якість зроблених експертом висновків.

Крім того, вказує, що всі процесуальні дії під час досудового розслідування у кримінальному провадженні проведені з порушенням права ОСОБА_7 на захист.

Разом з тим, зазначає, що показання отримані від особи, яка фактично підозрюється у вчинені злочину і допитувалася, щодо фактів і обставин їх вчинення як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність завідомо неправдиві показання чи за відмову давання показань, не мають доказової сили.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні всі процесуальні дії з ОСОБА_7 , проведено в той час, коли останній мав статус свідка, а в подальшому набув статусу підозрюваного.

Вважає, що за таких обставин, попередні показання як свідка втрачають властивості доказів, оскільки їх отримано з неналежного джерела.

Вважає, що докази, а саме: складений протокол огляду місця ДТП від 30 квітня 2015 року зі схемами; проведений слідчий експеримент від 08 червня 2015 року за участю свідка ОСОБА_7 зі схемами; висновок експерта від 12 червня 2015 року про порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , що знаходиться в причинному зв`язку з ДТП; висновок експерта від 30 травня 2016 року, повинні бути визнані недопустимими, що фактично не здійснено судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що слідчим під час призначення автотехнічної експертизи не поставлено експерту наступні питання:

*Як повинен діяти в даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_11 .?

*Чи відповідали дії ОСОБА_11 вимогам Правил дорожнього руху, якщо дії не відповідали чи знаходилися вони в причинному зв`язку з ДТП?

В свою чергу експертом було встановлено, що оцінка дій пішохода ОСОБА_11 не потребує спеціальних автотехнічних пізнань та може бути здійснена органами слідства та суду самостійно, відповідно до розділу 4 «Обов`язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України.

Натомість з наявних в матеріалах провадження доказів та обставин, що були встановлені під час розгляду справи, вбачається в діях потерпілого порушення Правил дорожнього руху України, грубе невиконання яких знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Звертає увагу на те, що 30 квітня 2015 року о 21 годині 30 хвилин, у приймальному відділенні КЗ «Новомосковська центральна районна лікарня «ДОР» проведено забір крові у ОСОБА_11 на вміст алкоголю (у зв`язку з ДТП). За результатами лабораторного дослідження в крові ОСОБА_11 встановлено наявність 0,76%.

Зазначає, що потерпілим порушено п. 4.7 ПДР України та підпункти "а", "б", "г", "ґ" п.4.14 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим вважає, що суду необхідно надати оцінку діям пішохода, а саме тій обставині, що він перебігав проїзну частину дороги не по пішохідному переходу, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що не визнання обвинуваченим своєї вини полягає в незабезпеченні охорони законодавчих прав особи, тобто ОСОБА_14 знехтувані всі принципи та засади кримінального процесуального законодавства, не зроблено жодних висновків щодо скоєного кримінального правопорушення.

Апеляційні доводи захисника в частині наявності допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.
Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Суд першої інстанції не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 , що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно до вимог ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК. Вказана норма закону вказує також на те, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, а тому доводи захисника про необґрунтованість вироку суду є слушними.
Суд першої інстанції, провівши допит обвинуваченого ОСОБА_7 переконався, що останній не визнає свою провину та заперечує скоєння ним злочину , послався на показання обвинуваченого, наданих у ході слідчого експерименту, як на доказ, тоді як не допитав понятих з приводу того, як ОСОБА_7 надавав покази у якості свідка.
З позиції ВСУ убачається, що не можна вважати недопустимими покази які обвинувачений надавав у якості свідка, якщо буде встановлено, що він надавав покази стосовно його позиції як учасника ДТП та його покази були спрямовані на встановлення саме обставин ДТП та він їх надавав без примусу. Дані обставини судом не перевірені, а тому вирок суду не можна вважати обґрунтованим.
Крім того, з вироку суду не вбачається саме аналізу доказів по кримінальному провадженню з огляду на те, що в матеріалах провадження наявні два висновку експерта,враховуючи що судом саме за показами потерпілого було проведено експертизу, однак суд взагалі даній експертизі не дав оцінки та не навів доводів, чому відкидає висновки вказаної експертизи ( ст.411 КПК).
Враховуючи що вказані експертизи мають розбіжності щодо вихідних даних, які були враховані експертом, суду належало дати оцінку вказаним висновкам та при необхідності допитати експерта з метою усунення протиріч на які слушно вказує захисник в апеляційній скарзі ( ст. 411 КПК).
Крім того, не можна не погодитися з доводами апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження наявні суперечності щодо марки автомобіля обвинуваченого та суд не допитав експерта з приводу того, на якій підставі експерт дійшов висновку про участь у ДТП водія ОСОБА_7 який керував автомобілем ВАЗ-210994-20( а.п. 58 т.1), тоді як дані які були надані експерту мають вказівка на автомобіль ВАЗ- 2109. Експерт посилається на постанову про призначення експертизи, однак суд ці доводи захисту не спростував. В матеріалах кримінального провадження відсутня постанова слідчого про призначення експертизи, тому апеляційна інстанція позбавлена можливості перевірити доводи захисту.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 2,3 ч. 1 ст. 409, п.3 ч.1 ст.411 КПК України.
Оскільки у кримінальному провадженні згідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду , однак процесуально позбавлений можливості постановити нове судове рішення у зв`язку з відсутністю відповідних клопотань, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства (стаття 2 КК), змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого мають бути усунені зазначене неправильне застосування кримінально- процесуального закону, розглянуті інші доводи апеляційних скарг, при необхідності провести слідчий експеримент за участю всіх учасників ДТП, допитати експерта та провести необхідну експертизу та постановити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 416 КПК, при новому розгляді , якщо буде встановлено вину в об`ємі висунутого обвинувачення то призначене судом покарання не можна вважати м`яким.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

По с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок та ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду:
----------------------- ----------------------- ------------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4