АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/4364/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/165/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001768 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

За обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Долгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року, встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2008 року ОСОБА_6 , зобов`язаний до виплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною повноліття на користь матері дитини - ОСОБА_9 , починаючи з 29.07.2008 року.

Однак, ОСОБА_6 , будучи обізнаний у тому, що рішенням суду зобов`язаний до виплати аліментів на утримання дитини, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, заходів до працевлаштування не приймав , на обліку у центрі зайнятості не перебував, хоча постійно неофіційно підробляв випадковими заробітками та отримував щомісячний дохід в середньому у розмірі до 2000 гривень, але кошти в встановленому порядку на утримання дитини не надавав.

02.03.2016 року Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу №2-2418/08, за поданням старшого державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_10 , ОСОБА_6 було оголошено в розшук. Так, 17.03.2016 року під особистий підпис було повідомлено про те, що згідно вказаного рішення суду він зобов`язаний до виплати аліментів на утримання дитини, про стан його заборгованості, а також про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України у разі невиплати боргу та злісного ухилення від сплати аліментів. Проте, ОСОБА_6 жодних грошових коштів у встановленому порядку на утримання дитини не надав.

Згідно довідки-розрахунку Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, станом на 21.09.2016, відповідно до відмітки у виконавчому документі Кіровського ВДВС заборгованість станом на 12.12.2013 складає 1225,90 грн та, починаючи з 01.12.2013 по 01.09.2016, ОСОБА_6 аліменти не сплачував, внаслідок чого загальний борг ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини станом на 01.09.2016 рік складає 36 265 гривень 29 копійок, що у сукупності перевищує заборгованість по аліментам більш ніж за 6 місяців.

Вищезазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 1 ст. 164 КК України, за ознаками злісного ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, з чим погодився і суд першої інстанції

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі .

Відповідно до ст..75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 рік, та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що прямого злочинного умислу на несплату аліментів на утримання дитини він не мав і не має. Як зазначає апелянт, він не переховувався, шукав і шукає роботу, спілкується із сином і надсилає гроші дитині, але не в тій сумі, яка йому була присуджена до виплати і це було визнано в судовому засіданні потерпілою. На думку обвинуваченого, ухилення від сплати аліментів утворює склад злочину, тільки тоді, коли воно є саме злісним, що на думку апелянта, відсутнє у даному випадку, оскільки він через свою хворобу та неможливість знайти роботу вимушено, деколи, не мав змоги платити аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону були дотримані судом першої інстанції під час судового провадження.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши представлені докази, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність провини ОСОБА_6 у вчиненні злісного ухилення від сплати встановлених за рішенням суду коштів на утримання дитини - злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

Відповідно до ст.164 КК України під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які дії боржника спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплати за шість місяців відповідних платежів.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є подія кримінального правопорушення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 94 КПК України вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримав цих вимог закону в повній мірі, дослідив і проаналізував зібрані в кримінальному проваджені докази і дав їм належну оцінку у вироку суду.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_11 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким суд надав належну оцінку.

Так, з пояснень потерпілої ОСОБА_9 , які вона давала як в суді першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв`язку із чим і утворилась заборгованість. Будь-якої іншої допомоги на утримання дитини обвинувачений також не надає.

Також, як на докази провини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ч.1 ст. 164 КК України суд першої інстанції послався на письмові матеріали кримінального провадження, а саме:

-рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2008 р., відповідно до якого з обвинуваченого стягнуто аліменти на користь потерпілої ОСОБА_9 на утримання їх спільної дитини( а.к.п. 51);

-виконавчий лист ( а.к.п 39-40);

-довідку-розрахунок заборгованості, виданої Довгинцівським ВДВС, відповідно до якої сума заборгованості ОСОБА_6 по аліментним платежам станом на 01.09.2016 р. становить 36265.29 грн.;

-ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року відповідно до якої було задоволено подання державного виконавця Довгинцівського ДВС та оголошено ОСОБА_6 в розшук.

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції, а також при розгляді провадження судом апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував того, що він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, з сумою заборгованості згоден. У період, який йому інкримінується він декілька раз давав потерпілій по 700 грн. щомісячно. На даний час він працює вантажником на ринку і його заробіток складає 80 грн. на день. Він не ухилявся від сплати аліментів, але гроші не сплачував, оскільки він не міг працевлаштуватися, так як деякий час хворів, а до служби зайнятості з приводу працевлаштування він не звертався. Вважає, що ці його дії слід відносити до адміністративного правопорушення, а підстави для притягнення його до кримінальної відповідальності відсутні.

Спростовуючи зазначені пояснення обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 був попереджений про кримінальну відповідальність, яка настає за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини ( а.к.п.58) і проти цього він сам не заперечує.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги ст.370 КПК України і на підставі всіх досліджених доказів у сукупності зроблено обґрунтований висновок про злісне ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від сплати аліментів і постановлено законний обґрунтований і вмотивований вирок .

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неможливості працевлаштуватися у зв`язку із хворобою, то ці доводи апеляційної скарги обвинуваченого, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів на підтвердження наявності будь-яких захворювань, або перебування на лікування у зв`язку із наявними захворюваннями, які б перешкодили працевлаштуватися апелянтом суду не надано.

Крім того, маючи відомості про необхідність сплати присуджених судом аліментів з моменту набрання рішення суду законної сили, ОСОБА_6 , у період з грудня 2013 року по серпень 2016 року, тобто протягом інкримінованого йому періоду покладені на нього судовим рішенням обов`язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини не виконував, у зв`язку з чим утворив за вказаний період часу заборгованість по сплаті аліментів, в сумі 36263.29 грн., відповідно до нарахувань згідно даних головного управління статистики у Дніпропетровській області щодо середньої заробітної плати у м. Кривому Розі.

При цьому, ОСОБА_6 є здоровою, працездатною людиною, але зусиль до пошуку роботи не здійснював, на облік до центру зайнятості не став, та не вчинював дій, спрямованих на сплату аліментів.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознаки злісність, оскільки обвинувачений, будучи здоровою і працездатною людиною тривалий час не працевлаштовувався, офіційно на обліку в центрі зайнятості не перебував, при цьому не мав для цього об`єктивних перепон, ніякої матеріальної допомоги дитині не надавав, і в результаті утворив заборгованість по аліментам.

Ухилення від сплати аліментів утворює склад злочину, передбачений ч.1 ст. 164 КК України лише у випадку, коли воно є злісним. Про злісний характер ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності, неодноразове звернення потерпілого до винної особи з цього приводу.

Все це в наявності досліджено і має місце, крім того і обвинувачений не заперечував того, що він не працював та тривалий час не сплачував аліменти, попереджався державним виконавцем у зв`язку із чим був оголошений у розшук.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 164 КК України, виявляється в бездіяльності винної особи, яка спрямована на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дітей визначеної суми аліментів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164КК України, колегія знаходить необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 , незважаючи на обов`язок сплачувати аліменти, та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів на дитину, будучи працездатним, не вжив заходів для працевлаштування, не звертався з цього приводу до центру зайнятості, не намагався іншими способами надати допомогу потерпілій.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які є належними та допустимими, проаналізувавши показання обвинуваченого, потерпілої, які мають логічний та послідовний характер, та узгоджуються з письмовими доказами, суд прийшов до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дії за ч.1 ст.164 КК України, за ознаками: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей ( аліментів) і доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують цих висновків суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001768 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3