Справа № 363/2213/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/619/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 18.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
18 травня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородського відділу Київо-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001459 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівське, Грозненського району, Російська Федерація, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 містить тотожні за змістом і викладом фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Крім того, ст.291 КПК України чітко визначений перелік відомостей, які повинні бути зазначені у обвинувальному акті, згідно якого посилання на докази, зокрема виклад висновку судово-медичної експертизи є порушенням вказаної норми та ст.22 КПК України, щодо змагальності сторін.

Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 28.10.2016 року кримінальне провадження №0001459 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, передано для розгляду Ірпінському міському суду Київської області, відтак воно не підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість клопотання прокурора, в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки дане кримінальне провадження не підсудне Вишгородському районному суду Київської області, а строк тримання під вартою ОСОБА_9 спливає лише 18.05.2017 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Просить вирішити питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою до спливу двохмісячного строку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001459 повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому чітко й конкретно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначено правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 та окремо сформульовано обвинувачення, в якому вказано всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Також у обвинувальному акті зазначені анкетні дані обвинуваченого, потерпілого, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, який його склав та прокурора, який затвердив, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання. Обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором. До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки ОСОБА_9 та його захисника про отримання копій обвинувального акту.

Також апелянт зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 вперше був направлений до Вишгородського районного суду Київської області 13.06.2016 року. Із цього минуло 10 місяців, а судовий розгляд так і не розпочався. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні чотири рази повертався прокурору, двічі у зв`язку з непідсудністю: спочатку Ірпінському міському суду Київської області (ухвала від 06.10.2016 року), а потім Вишгородському районному суду Київської області (ухвала від 26.04.2017 року). При цьому обвинувачений ОСОБА_10 перебуває під вартою з 28.03.2016 року, тобто більше року.

Оскільки місцем вчинення кримінального правопорушення є територія урочища «Пароплав» в с. Толокунь, Вишгородського району, Київської області, посилання суду першої інстанції на непідсудність кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 Вишгородському районному суду Київської області є таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального закону та порушує розумні строки розгляду кримінального провадження судом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду правильною, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Згідно з ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому чітко й конкретно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначено правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 та окремо сформульовано обвинувачення, в якому вказано всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Також у обвинувальному акті зазначені анкетні дані обвинуваченого, потерпілого, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, який його склав та прокурора, який затвердив, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання. Обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором. До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки ОСОБА_9 та його захисника про отримання копій обвинувального акту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Враховуючи зазначене, виклад висновку судово-медичної експертизи, на думку колегії суддів, не є порушенням ст.291 та ст.22 КПК України щодо змагальності сторін, оскільки таким чином органом досудового розслідування деталізуються обставини кримінального правопорушення, які в подальшому будуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної провадження по суті.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на непідсудність кримінального провадження №0001459 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору є такими, що не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, оскільки питання підсудності вирішується згідно вимог ст.34 КПК України.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , суд першої інстанції в порушення вимогп.3 ч.1 ст.372 КПК України у резолютивній частині оскаржуваної ухвали не зазначив своїх висновків про відмову в задоволенні вказаного клопотання.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області про закінчення підготовки до апеляційного розгляду та призначення апеляційного розгляду від 10.05.2017 року було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 на 60 днів.

Із огляду на зазначене вище, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора про необґрунтованість повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001459 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, як такого, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001459 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повернуто прокурору скасувати.

Направити обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001459 за обвинуваченням ОСОБА_9 до Вишгородського районного суду Київської області для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України.
Головуючий:
Судді: