Справа № 214/442/17
1-кп/214/361/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

за участю законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

за участю потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_9

за участю законних представників неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

за участю педагога ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000734 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з базовою середньою освітою, студента Криворізького гірничо металургійного ліцею, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч.1, 186 ч.2 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2016 року приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись на території стадіону «КЦРЗ» поблизу КЗШ № 41, яка розташована по вул. Співдружностів Саксаганському районі м. Кривого Рогу, дез метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що його протиправні дії очевидні для малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та оточуючих, відрито шляхом ривку вихватив із рук малолітнього потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Fly», вартістю 1083 грн. 33 коп., який ОСОБА_5 утримуючи при собі зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним на свій розсуд, звернувши його на свою користь. У результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_9 був завданий збиток на загальну суму 1083 грн. 33 коп.
17 березня 2016 року приблизно о 16.00 годині ОСОБА_5 , діючи повторно, знаходячись на території стадіону «КЦРЗ» поблизу КЗШ № 41, яка розташована по вул. Співдружностів Саксаганському районі м. Кривого Рогу, дез метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи, що його протиправні дії очевидні для малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та оточуючих, попросив надати мобільний телефон для здійснення дзвінка, використовуючи обман як спосіб доступу до майна, в свою чергу ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 , належний потерпілому ОСОБА_8 мобільний телефон марки «LG L 65» вартістю 1484 грн. 58 коп., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 40 грн., на якій грошових коштів не було. При цьому, ОСОБА_7 через малолітній вік не міг правильно оцінювати і розуміти зміст, характер і значення своїх дій, передаючи мобільний телефон ОСОБА_5 , у зв`язку з чим таку передачу майна не можна вважати добровільною.
Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи в своїх руках мобільний телефон, розмовляючи по телефону, знаходячись на відстані 1 метру від ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , нічого не кажучи, раптово почав тікати в бік будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 побігли за останнім, вигукуючи, щоб ОСОБА_5 зупинився, повернув телефон, однак наздогнати його не змогли. ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, розуміючи, що його дії є очевидні для ОСОБА_7 та оточуючих, не реагуючи на вимогу потерпілого зупинитись та повернути мобільний телефон, утримуючи його при собі зник з місця скоєння злочину, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, звернувши його на свою користь. У результаті злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_8 був завданий збиток на загальну суму 1484 грн. 58 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 належить кваліфікувати: за ст. 186 ч. 1 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж); за ст. 186 ч. 2 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що винним себе визнає повністю, позови визнає, у вчиненому кається. При цьому показав, що вчиняв дії з заволодіння майном неповнолітніх потерпілих. 14 березня 2016 року підійшов до хлопців та попросив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон з метою подзвонити, коли набрав потрібний номер, ніхто не відповів і він, обвинувачений з цим телефоном втік. Зазначений телефон продав в комісійному магазині за 150 грн., гроші були потрібні щоб поїсти разом з другом. 17 березня 2016 року він грав у футбол, у одного з хлопців попросив мобільний телефон, щоб подзвонити. Останній дістав з куртки телефон, який, він обвинувачений взяв та втік. Цей телефон через знайомого однокласника на ім`я « ОСОБА_15 », якому пообіцяв 200 грн., здав в ломбард. В ломбарді за телефон отримав 600 грн., які використав на їжу. Вказаний однокласник мав паспорт, знав, що телефон викрадений з його, обвинуваченого, слів. Далі уточнив, що 14 березня 2016 року, коли брав мобільний телефон, то вже мав намір не повертати його, коли убігав, за ним бігли, просили віддати телефон. 17 березня 2016 року до того, як взяв мобільний телефон, мав намір його не повертати, розмовляв по телефону, за ним бігли та просили віддати телефон, але цього не зробив. Після допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , обвинувачений показав, що згоден з показаннями останнього.

Будучи допитаним додатково після зміни обвинувального акту, обвинувачений показав, що фактичні обставини справи визнає. Йому дійсно обидва рази кричали, щоб зупинився, але цього не зробив. У потерпілого ОСОБА_9 він, обвинувачений, брав мобільний телефон двічі, перший раз повернув, а коли взяв другий раз, то вирішив не повертати, так як телефон сподобався. Уточнивши показання вказав, що думка не повертати телефон ОСОБА_9 виникла до того, як другий раз взяв у останнього телефон. На стадіон в той день йшов просто погуляти.

Як показав малолітній потерпілий ОСОБА_9 , що 14 березня 2016 року він проводив час з знайомими, слухали музику на стадіоні КЦРЗ. В цей момент підійшов обвинувачений та запитав чи не бачили вони якогось хлопця та попросив, якщо побачать зателефонувати йому, обвинуваченому. Потім обвинувачений попросив записати номер його мобільного телефону і коли, він, потерпілий це зробив, то обвинувачений вихопив належний йому, потерпілому телефон і втік. Обвинуваченому кричали, щоб той зупинився, але обвинувачений цього не зробив.

Як вбачається з показань малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , 17 березня 2016 року до нього підійшов обвинувачений та попросив дати мобільний телефон щоб подзвонити. Він, потерпілий надав свій мобільний телефон і обвинувачений, зробивши дзвінок, повернув телефон. Коли виходили зі стадіону, обвинувачений знов попросив дати мобільний телефон і він, потерпілий дав обвинуваченому свій мобільний телефон. Після цього обвинувачений йшов поряд, а потім став швидко тікати, наздогнати обвинуваченого він зі своїми друзями не зміг, на крики зупинитися обвинувачений цього не зробив. Другий раз дав телефон обвинуваченому тому, що після першого разу обвинувачений телефон повернув.
Як показав потерпілий ОСОБА_8 , раніше у його сина ніхто нічого не відбирав, син свідомо надав телефон, сподіваючись, що телефон буде повернутий, не думав, що обвинувачений може втекти.

В силу ст.349 ч 3 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого та потерпілих вважає що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає що цей доказ прямо підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений двічі відкрито заволодів майном потерпілих.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , вважає що цей доказ прямо підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений відкрито заволодів мобільним телефоном цього потерпілого.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , вважає що цей доказ прямо підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений відкрито заволодів мобільним телефоном цього потерпілого.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , вважає що цей доказ прямо підтверджує обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, яким чином міг сприймати потерпілий ОСОБА_7 дії обвинуваченого.

Суд вважає показання малолітнього потерпілого ОСОБА_9 , достовірними, так як вони не спростовуються будь яким іншими доказами.

Показання малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , суд вважає достовірними, так як вони не спростовуються будь яким іншими доказами.

Показання потерпілого ОСОБА_8 , суд вважає достовірними, так як вони не спростовуються будь яким іншими доказами.

Оцінюючи показання обвинуваченого з точки зору їх достовірності, суд виходить з наступного. Показання обвинуваченого щодо обставин відкритого заволодіння майном, вчиненого 14 березня 2016 року, суд знаходить достовірними, так як вони узгоджуються з показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_9 . Показання обвинуваченого щодо фактичних обставин відкритого заволодіння майном, вчиненого 17 березня 2016 року суд також знаходить достовірними, так як вони узгоджуються з показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_7 . Показання обвинуваченого про те, що умисел на заволодіння майном потерпілих в нього виник до того, як останні передали йому мобільні телефони, суд вважає достовірними, так як після заволодіння майном потерпілих він відразу убігав. Показання обвинуваченого в тій частині, що він вирішив заволодіти мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_7 суд вважає недостовірними, наданими з метою пом`якшити відповідальність за вчинене.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого, потерпілих містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення злочину щодо малолітнього.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керуючись ст. ст. 50, 65, 103 КК України приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, враховує обставини, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, навчається, не одружений, виховувався обома батьками, має задовільний стан здоров`я та розвитку, задовільно характеризується за місцем попереднього навчання, позитивно характеризується за місцем навчання на даний час, та з урахуванням усіх зазначених обставин, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування призначеного судом покарання. Також суд враховує висновки досудової доповіді наданої органом пробації, згідно якого існує середня імовірність вчинення повторного правопорушення та виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Тому, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, суд на підставі ст. ст. 104, 75 КК України, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України.

Потерпілий ОСОБА_9 пред`явив к обвинуваченому позов, в якому просив стягнути заподіяну шкоду у сумі 1083 гр. коп.33 В подальшому потерпілий ОСОБА_9 відмовився від позову і ухвалою суду провадження по справі в цій частині закрито.

Потерпілий ОСОБА_8 пред`явив к обвинуваченому позов, в якому просив стягнути заподіяну шкоду у сумі 1484 гр. 58 коп. В подальшому потерпілий ОСОБА_8 відмовився від позову і ухвалою суду провадження по справі в цій частині закрито.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 186 ч.1, 186 ч.2 КК України.

ОСОБА_16 услану ОСОБА_17 призначити покарання: за ст. 186 ч.1 КК України у вигляді ОДНОГО (1) року позбавлення волі; за ст. 186 ч.2 КК України у вигляді ЧОТИРЬОХ (4) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточне покарання ОСОБА_16 услану ОСОБА_17 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням - у вигляді ЧОТИРЬОХ (4) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням тривалістю на ОДИН (1) рік ШІСТЬ (6) місяців.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_11 обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Строк покарання ОСОБА_16 услану ОСОБА_17 обчислювати з моменту оголошення вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Матеріали кримінального провадження залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя : ОСОБА_1