Справа № 314/7488/16-к
Провадження № 1-в/314/67/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.01.2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заява засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Дружелюбівському виправному центрі УДПтСУ в Запорізькій області (№1), 27.11.1990 року народження, уродженця міста Запоріжжя, громадянин України, болгарин, освіта середня, до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимий:

1) 06.09.2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік.

2) 13.01.2006 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 69, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 20.09.2007 року умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 7 місяців 2 доби.

3) 22.08.2011 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 122 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим терміном 2 роки.

По теперішній справі засуджений: 21.12.2012 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 71 КК України до 4 років 10 днів позбавлення волі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.06.2016 року не відбуту частину покарання замінено на обмеження волі, зарахувати в строк відбування покарання період його слідування під вартою до виправного центру згідно ст. 72 КК України у розрахунку 1 день позбавлення волі який відповідає 2 дням обмеження волі з моменту винесення ухвали до застосування покарання у вигляді обмеження волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.04.2016 року на підставі ст. 72 ч.5 ККУ (редакції ЗУ від 26.11.2015 року № 838- VIII) зарахувати строк попереднього ув`язнення з 19.10.2012 року по 06.03.2013 року із урахування 1 дня попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 21.12.2012 року Кінець строку: 13.03.2017 року

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Дружелюбівському виправному центрі УДПтСУ в Запорізькій області (№1), надійшло клопотання, про можливість умовно-дострокового звільнення.

До Дружелюбівського виправного центру прибув 18.05.2015 року із Оріхівської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№88), як особа яка твердо стала на шлях виправлення.

За період відбування покарання характеризується посередньо.

Працевлаштований на контрагентському обєкті ТОВ «Сфера Плюс». До праці ставиться посередньо, виробничу дисципліну не порушує, зауважень з боку виробничого персоналу відносно свого ставлення до праці не має. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має 2 заохочення, допустив 3 порушення правил поведінки, стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, але під наглядом з боку персоналу установи.

Виконує роботи із самообслуговування.

Виконує роботи із благоустрою установи.

Відповідно до ст.59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.

Прокурор клопотання не підтримав і вважає, що подання не належить задовольнити, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Поведінка засудженого за період відбування покарання, за наявності 2 заохочень, та 3 погашених стягнень, на переконання суду не може вважатись сумлінною.

Суд зауважує, що засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, державою в 2006 та 2012 році засудженого звільнялось від відбування покарання в порядку ст.75 КК України, однак у подальшому особа вчинила злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійку направленість в особистості засудженого щодо вчинення кримінальних правопорушень.

На підставі визначеного суд приходить до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст.6 КВК України.

Керуючись ст. 81 КК України , п.2 ч.1 ст. 537 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Дружелюбівському виправному центрі УДПтСУ в Запорізькій області (№1) - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1

16.01.2017