Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________копія:_____
У Х В А Л А
Іменем України
12 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Рівненсьської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001952 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України;

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі прокурор) на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 25 січня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 25 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 змінити в частині вирішення судом питання щодо речових доказів та застосувати спеціальну конфіскацію відносно майна, що належить на праві власності ОСОБА_8 , а саме автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль) та передати вказаний транспортний засіб в дохід держави. В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Вказаним вироком затверджено угоду про примирення від 29 грудня 2016 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником потерпілого ДП" Рівненське лісове господарство" ОСОБА_9 . ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.. Речові докази по справі, а саме - чотири аркуші паперу із друкованими записами про ціни на лісопродукцію вирішено залишити в матеріалах справи, фрагмент лінійки рулетки знищити. Крім того, знято арешт, який було накладено ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2016 року, з автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_8 та із 17 (сімнадцяти) колод деревини породи сосна сироростуча звичайна та передано вказані речові докази власникам.

В обгрунтувння доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що доля речового доказу, а саме автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_8 , судом вирішена невірно. Вказує, що в порушення вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КПК України, суд першої інстанції не застосував спеціальну конфіскацію до транспортного засобу, так як обвинувачений використовував даний автомобіль як знаряддя вчинення злочину а тому вважає, що автомобіль, який перебуває у власності ОСОБА_8 , підлягав конфіскації в дохід держави, що на думку прокурора, є підставою для зміни вироку відносно ОСОБА_4 ..

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 зазначає, що вимоги скарги та підстави, які прокурор ставить в основу для спеціальної конфіскації транспортного засобу, а саме автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_8 ,є необгрунтованими. Зокрема зазначає, що спеціальна конфіскація застосовується для окремої категорії злочинів, а оскільки, він засуджений за ч.1 ст.185 КК України, то підстав для застосування такої конфіскації немає. Крім того, зазначає, що автомобіль, який прокурор просить конфіскувати, не був використаний, як знаряддя вчинення злочину, а сама така конфіскація порушить нормальний ритм його життя та життя його сім`ї. Просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відхилити.

За вироком суду, ОСОБА_4 22 листопада 2016 року, приблизно о 06 год. 00 хв., знаходячись на ділянці суцільної санітарної рубки №1, що в 48 (сорок восьмому) кварталі 11 (одинадцятого) виділу Любомирського лісництва Державного підприємства (далі-ДП) «Рівненський лісгосп», поблизу с.Олександрія, Рівненського р-ну, Рівненської обл., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом вільного доступу, використовуючи належний йому автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , таємно викрав 17 (сімнадцять) колод деревини породи сосни звичайної третього сорту довжиною по 2,5 м кожна, загальною кубатурою 2,22 м вартістю 2602 (дві тисячі шістсот дві) грн. 35 (тридцять п`ять) коп., чим завдав ДП «Рівненський лісгосп» майнової шкоди на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим.

У відповідності до вимог ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) і злочин, передбачений цією нормою закону України про кримінальну відповідальність, згідно ст.12 КК, відносить до злочинів середньої тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження №0001952 відносно ОСОБА_4 вбачається, що після надходження обвинувального акта та матеріалів досудового розслідування по цьому провадженню до Рівненського районного суду Рівненської області, в порядку ст.291 КПК України, разом із цими матеріалами на розгляд суду, в порядку п.1 ч.1 ст.468 КПК України, надійшла угода про примирення, укладена 29 грудня 2016 року між представником потерпілого ДП «Рівненський лісгосп» - ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 , згідно якої, обвинувачений та представник потерпілого за умовами угоди про примирення, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України та погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, як вбачається з вироку, ОСОБА_4 беззастережно визнав обвинувачення у підготовчому судовому засіданні та судом було з`ясовано, що сторони добровільно уклали угоду про примирення, зміст якої відповідає вимогам ст.471 КПК України та розуміють наслідки укладення та затвердження такої угоди, визначені ст.473 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано затвердив угоду про примирення, укладену 29 грудня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником потерпілого ОСОБА_9 та призначив обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З апеляційної скарги прокурора вбачається, що така містить вимоги лише про зміну вироку суду в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме прокурор просить суд апеляційної інстанції застосувати спеціальну конфіскацію до майна, що належить на праві власності ОСОБА_8 а саме - автомобіля та передати вказаний речовий доказ в дохід держави.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами та документами.

Як убачається із вироку суду, речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме чотири аркуші паперу із друкованими записами про ціни на лісопродукцію, суд вирішив залишити в матеріалах справи; фрагмент лінійки рулетки судом було вирішено знищити. Крім того, було знято арешт, який було накладено ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2016 року а саме: з автомобіля, який перебуває у власності ОСОБА_8 та з 17 (сімнадцяти) колод деревини породи сосна сироростуча звичайна та передано вказані речові докази власникам.
Відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Хоча вирок суду, а саме мотивувальна його частина, не містить жодних мотивів, з яких виходив суд, вирішуючи долю речових доказів по кримінальному провадженню, колегія суддів уважає, що вирок суду в цій частині ухвалений судом законно, а апеляційні вимоги скарги прокурора про зміну вироку в цій частині є необгрунтованими.
У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, останній вказує, що судом не застосовано вимоги ст.ст. 96-1, 96-2 КПК України щодо спеціальної конфіскації майна обвинуваченого, а саме автомобіля, що належить на праві власності ОСОБА_8 , який, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 використовував, як знаряддя вчинення злочину. Разом з тим, прокурор в апеляції, ні під час апеляційного розгляду кримінального провадження жодним чином не довів чи знав або повинен був знати власник автомобіля ОСОБА_8 про незаконне використання його автомобіля обвинуваченим ОСОБА_4 .

Пунктом другим частини першої ст.407 КПК України, передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Пунктами третім та четвертим ч.1 ст.408 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок, зокрема і у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З висловленої прокурором вимоги апеляційної скарги вбачається, що він оскаржує вирок виключно, з підстави вирішення судом питання щодо речового доказу, а саме щодо автомобіля, що перебуває у власності ОСОБА_8 , який прокурор просить конфіскувати в дохід держави, всупереч висновкам та мотивам суду першої інстанції про повернення його власнику.

Колегія суддів вважає, що висловлена вимога прокурора, саме щодо зміни вироку з підстав та вимог, запропонованих ним, погіршує становище як обвинуваченого ОСОБА_4 так і власника автомобіля ОСОБА_8 . При цьому прокурор просить вказане питання вирішити ухвалою суду, а не вироком.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2016 року (а.с. 32-33), в рамках даного кримінального провадження, зокрема було накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 .

У вироку суду також зазначено, що вищевказаний автомобіль належить ОСОБА_8 , а не обвинуваченому ОСОБА_4 . Крім того, з довідки про склад сім`ї ОСОБА_4 (а.с.100) вбачається, що до його складу сім"ї ОСОБА_8 не входить.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що у відповідності до п.3 ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, яке було предметом злочину, за винятком того, що повертається власнику (законному володільцю), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було вірно прийнято рішення в частині вирішення питання щодо речових доказів при ухваленні обвинувального вироку, зокрема автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та передачу доказів їх власникам, а доводи прокурора про спеціальну конфіскацію цього доказу та передачу його в дохід держави є безпідставними.

Пунктом першим частини першої ст.407 КПК України, передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 25 січня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1