Справа № 154/290/15-к Провадження №11-кп/773/383/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: умовно-дострокове звільнення від покаранняДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2017 року щодо нього,
В С Т А Н О В И В:

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2015 на підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.368, ч.1 ст.69, ст.54 КК України до штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, з позбавленням відповідно ст.54 КК України спеціального звання «капітан внутрішньої служби».

Ухвалою, що оскаржується, відмовлено в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 неодноразово допускав порушення порядку відбування покарання, а саме ч.2 ст.34 КВК України, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки засуджений офіційно не працевлаштований, до органів зайнятості населення з приводу пошуку роботи не звертався.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно дострокове звільнення від додаткового покарання. Вказує, що під час відбування додаткового покарання жодних норм права не порушував, від його відбування не ухилявся. Основне покарання у виді штрафу відбув, сплативши штраф повністю.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечив подану апеляцію і просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2015 на підставі угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.368, ч.1 ст.69, ст.54 КК України до штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, з позбавленням відповідно ст.54 КК України спеціального звання «капітан внутрішньої служби».

Основне покарання у виді штрафу ОСОБА_7 відбув повністю 30 червня 2015 року, що стверджується копіями квитанцій про його сплату (а.п.7).
Як вбачається із довідки Володимир-Волинського міськрайонного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №КВІ-1-10-17/С-9 від 01.06.2017 ОСОБА_7 перебуває на обліку відділу з 12.03.2015, як особа засуджена до додаткової міри покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки. Станом на 01.06.2017 відбув 2 роки 2 місяці 27 днів даного покарання (а.п.8).

Згідно довідки з особової справи ОСОБА_7 на час перебування на обліку відділу посад, заборонених вироком суду не обіймав. Однак, було порушення порядку та умов відбуття покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, а саме всупереч вимогам ч.2 ст.34 КВК України перетинав державний кордон України без погодження та відома Володимир-Волинського МРВ з питань пробації (а.п.46).

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

А у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, зокрема в п.2 зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено доказами, ОСОБА_7 не працює, на обліку в органах зайнятості населення не перебуває, порушував вимоги ч.2 ст.34 КВК України, а тому з урахуванням вказаних обставин, місцевий суд прийшов до олбгрунтованого висновку, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, як цього вимагає диспозиція ч.2 ст.81 КК України, що унеможливлює умовно-дострокове звільнення його від відбування додаткового покарання.

Вказані висновки місцевого суду апелянтом в апеляційній скарзі не спростовані.

Таким чином, підстав для зміни чи скасування ухвали місцевого суду, з мотивів наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 22 червня 2017 року щодо нього без змін.

Головуючий:

Судді: