Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

27 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
та прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 07 лютого 2017 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_7 відмовила у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 .

Своє рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва обґрунтувала тим, що заявник подав скаргу на бездіяльність прокурора, яка не підлягає оскарженню відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження за його скаргою, поданою на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 та прийняти інше рішення щодо встановлення процесуальних строків на виконання процесуальних дій, про які було зазначено в ухвалах слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року, 31 травня 2016 року та 06 вересня 2016 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстав неоднакового застосування судом однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК України, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, що є порушенням норм процесуального і матеріального права. Неоднакове застосування судом норм процесуального права стосується перш за все вимог ч. 1 ст. 114 КПК України, яка визначає, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог щодо розумного строку, слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки в межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

При цьому, для підтвердження неоднакового застосування судом норм права, заявник посилається на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.03.2016 року, яка є діаметрально протилежною ухвалі слідчого судді, що оскаржується.

Крім цього, посилаючись на вимоги ст.ст. 91,92, 93 та 223 КПК України щодо обов`язків доказування та збирання доказів, а також на норму закону щодо дотримання розумних строків під час досудового розслідування, заявник звертає увагу на те, про які розумні строки можна говорити, якщо на протязі більше ніж 2-х років, неналежне виконання процесуальним керівником своїх обов`язків фактично позбавило його, ОСОБА_6 , права ініціювання та проведення слідчих дій, гарантованого Конституцією та законами України.

Те само, як вважає заявник, про яку процесуальну дію можна сказати, що вона виконана у передбачений КПК України строк, якщо жодної слідчої дії на отримання (збирання) доказів за 3 роки досудового розслідування проведено не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження за скаргою ОСОБА_6 ; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Так, ч. 1 ст. 303 КПК України містить виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування.

Частина 2 ст. 303 КПК України встановлює, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

У відповідності до вимог, передбачених ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Як вбачається зі скарги, з якою ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва, останній оскаржував дії (бездіяльність) прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 , який є процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0002375 від 31.03.2014 року, досудове розслідування якого проводиться слідчим відділом Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві (Оболонського РУ НП ГУ НП у м. Києві) посилаючись на те, що з моменту подання ним заяви про кримінальне правопорушення та відкриття кримінального провадження минуло майже три роки, але до цих пір жодної слідчої дії, відповідно до вимог ст.ст. 92-94 КПК України, безпідставно не проведено.

Крім того, процесуальним керівником у зазначеному кримінальному провадженні не виконуються ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2015 року, від 31.05.2016 року та від 06.09.2016 року, якими слідчого та прокурора зобов`язано, відповідно: прийняти процесуальне рішення за клопотанням ОСОБА_6 про визнання його потерпілим та зобов`язати слідчого розглянути клопотання ОСОБА_6 від 14.10.2014 року про допит свідків у його присутності; розглянути клопотання ОСОБА_6 від 04.05.2016, про що повідомити скаржника в порядку ст. 220 КПК України; розглянути заяву ОСОБА_6 про витребування від Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва повного розрахунку пенсії з щомісячною деталізацією по статтям фінансування, повідомивши потерпілого про результати розгляду.

У зв`язку з цим, посилаючись на положення ст. 11 КПК України про те, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження, скаржник просив, як дослівно зазначено у скарзі: "встановити процесуальний строк виконання процесуальних дій ухвалених постановами слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 05.01.2015 року, 31.05.2016 року та 06.09.2016 року".

Тобто, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, згідно вимог поданої скарги, ОСОБА_6 оскаржував дії (бездіяльність) прокурора, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України, оскарженню не підлягала, оскільки сама скарга не містить в собі посилання на конкретні дії (бездіяльність) прокурора, які він був зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Невиконання прокурором ухвал слідчого судді про які йде мова у скарзі не може розглядатись як бездіяльність, що підлягає оскарженню в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки це не передбачено вказаною нормою закону, а сам по собі факт невиконання судового рішення, в залежності від умислу, може служити підставо для притягнення службової особи, в тому числі прокурора, до дисциплінарної або кримінальної відповідальності.

Що ж стосується посилань в апеляційній скарзі на неоднакове застосування судом однієї і тієї самої норми, а саме ст. 114 КПК України, то колегія суддів не вважає, що це може служити достатньою підставою для скасування хвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, з огляд на таке.

По-перше, національне законодавство України, в тому числі кримінальний процесуальний кодекс, не передбачає такого правового інституту як "прецедент" при застосуванні слідчим суддею чи судом тієї чи іншої правової норми, а тому ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року, на яку посилається скаржник, не може служити підтвердженням незаконності ухвали від 07 лютого 2017 року, яку постановила слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва.

По-друге, твердження скаржника щодо неоднакового застосування судом однієї і тієї самої норми права, з посиланням на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року, взагалі є безпідставним, оскільки питання щодо встановлення процесуальних строків для здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) вирішується слідчим суддею або судом, як це прямо передбачено ч. 6 ст. 28 КПК України, за клопотанням вказаних в законі осіб, в тому числі потерпілого, а не за скаргами на дії чи бездіяльність прокурора, для розгляду яких передбачений спеціальний порядок.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження незаконним, оскільки воно повністю ґрунтується на законі та відповідає обставинам судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 376, 405, 407, 418 і 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-сс/796/1289/2017

Категорія ч. 2 ст. 309 КПК України

Слідчий суддя у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1