Ухвала
іменем україни
30 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року,

встановила:

вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянка України, уродженка
та мешканка

АДРЕСА_1 ,

така, що судимості не мала,

засуджена за частиною 1 статті 119 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор в обґрунтування своєї позиції вказує на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, однак посилається лише на перелічені в ухвалі апеляційного суду доводи, щодо залишення вироку районного суду без змін, про що і вказує в своїй касаційній скарзі.

Крім того, прокурор подає касаційну скаргу щодо засудженої ОСОБА_6 , однак з доданих до касаційної скарги судових рішень убачається, що прізвище засудженої ОСОБА_6 .

До того ж, вимоги прокурора стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції.

Більше того, прокурор вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, при цьому не наводить підстав. які унеможливлювали суд застосувати до засудженої вимоги статті 75 КК України.

Тобто вимоги прокурора, хоч і викладені у відповідності до змісту статті 436 КПК України, однак не відповідають мотивувальній частині його касаційної скарги.

Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, колегія суддів
постановила:

касаційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_6 , залишити без руху, надавши йому триденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3