АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 621/658/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/116/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 621/658/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст.357ч.1, 185ч.1, 186ч.2 КК України
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, не працюючої, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу сі.89 КК України, не судимої,
її визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень і призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст.357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч.2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, згідно ст.76 КК України на обвинувачену покладено певні обов`язки, а саме: не виїжджати на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Вирішено долю речових доказів. Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи. Запобіжний захід домашній арешт змінено на особисте зобов`язання.
На вирок суду заступником прокурора Харківської області ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій порушено питання про скасування вироку, постановлення нового вироку, яким апелянт пропонує визнати ОСОБА_7 винною та призначити покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст.357 КК України штраф 850гривень,, за ч.2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі; відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинувачену, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Згідно оскаржуваного вироку суду 10.02.2016 року у ОСОБА_7 , яка перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , виник умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, а саме банківської картки банку ПАТ «Ощадбанк», яка залежить ОСОБА_9 з подальшим викраденням грошових коштів за допомогою зазначеної банківської картки. Реалізуючи свій умисел, направлений на викрадення офіційного документа, у той же день близько 14 год. 30 хв.. ОСОБА_7 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, протиправно, з метою наживи, з корисливих мотивів вчинила крадіжку офіційного документа, а саме банківської картки банку ПАТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_9 , привласнивши вказану банківську картку, ОСОБА_7 залишила приміщення вищевказаної квартири.
Ці дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України, як викраденні офіційного документа.
Крім того, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 10.02.2016 року в період часу з 15 год. 00 по 16 год. 45 хв. за допомогою раніше викраденої банківської картки, до якої знала пароль доступу, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, здійснила крадіжку грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_9 , в сумі 2650 грн. шляхом зняття готівкових грошових коштів з рахунку.
Крім того, 08.04.2016 року близько 02 год. 50 хв. у ОСОБА_7 , яка перебувала в приміщенні квартири АДРЕСА_3 за місцем проживання свого колишнього співмешканця ОСОБА_9 , виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна. ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, протиправно, з метою наживи, з корисливих мотивів, в присутності потерпілого ОСОБА_9 відкрито викрала планшет Lenovo ТАВ 2 A7-30DC б/в, вартістю 2654 грн. і, не реагуючи на заперечення ОСОБА_9 , залишила приміщення вищезазначеної квартири. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185ч.1 та 186ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку, щодо кваліфікації її дій ґрунтуються на матеріалах справи і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Що стосується засудження за чю1 ст.357 КК України, колегія суддів уважає, що обвинувачену було визнано винуватою за цією нормою кримінального закону без достатніх на те підстав.
Частина 1 ст.357 КК України передбачає відповідальність за викрадення, привласнення, вимагання офіційних документів, штампів чи печаток або заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання особи своїм службовим становищем, а так само їх умисне знищення, пошкодження чи приховування, в також здійснення таких самих дій відносно приватних документів, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах.
Орган досудового слідства, а за ним - суд першої інстанції, кваліфікуючи дії обвинуваченої за ч.1 ст.357 КК України, виходили з того, що банківська картка є офіційним документом.
Разом з тим, документом визнається передбачена законом матеріальна форма одержання, зберігання, використання і поширення інформації, зафіксованої на папері, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці, оптичному диску або на іншому носієві. Під документом як предметом цього злочину слід розуміти: ділові папери, які підтверджують факти, що мають юридичне значення та інші матеріальні об`єкти, наділені, здатністю посвідчувати такі факти (фотографії, фотоплівки, аудіо та відеоплівки, відтиски тощо).
Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, виступають будь-які офіційні документи, а не лише ті, які надають права або звільняють від обов`язків. Банківська платіжна картка використовується для ідентифікації її користувача (власника), як спосіб фіксації інформації і як аналог платіжних засобів. Ідентифікування забезпечується нанесенням на картку її номера (відповідно ISO/IEC 7812 стандартизованої нумерації), строку дії, та прізвища, ім`я і зразка підпису власника картки або інших ідентифікаційних даних. Цей платіжний засіб має назву "пластикові гроші" і призначений для оплати покупок товарів чи послуг, оплати інших зобов`язань та отримувати готівкові кошти з власного банківського рахунку або рахунків. Як правило, платіжна картка пов`язана з електронним рахунком або рахунками, що належать держателю картки. Власником картки є банк-емітент, що випустив картку, про що домовлено у відповідному пункті договору про відкриття картки. Таким чином, банківська картка фактично є електронним ключем до рахунку особи, яка є клієнтом відповідного банку, належить цьому банку, і не є документом.
Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

А згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Тому колегія суддів уважає за необхідне скасувати вирок у частині засудження за ч.1 ст.357 КК України і закрити кримінальне провадження в цій частині.

У решті вирок суду є законний і обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити. Скасувати цей вироку у частині визнання ОСОБА_7 винною за ч.1 ст.357 КК України і призначення покарання за цією нормою, а кримінальне провадження в частині обвинувачення її за ч.1 ст.357 КК України закрити в зв`язку зі встановленням відсутності в діянні складу цього кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою: за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання в виді 4/чотирьох/років позбавлення волі.

У решті вирок суду від 31 травня 2016 року залишити буз змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий -
суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12