Дата документу Справа № 323/3329/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/47/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/3329/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.263 ч.1, 263-1 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001262, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, освіта повна загальна середня, розлученого, має неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України,

в с т а н о в и л а:
Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України та виправдано.

Процесуальні витрати у розмірі 736,56 грн. віднесені на рахунок держави.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочинів за наступних обставин.

В середині липня 2015 року в денний час ОСОБА_7 , маючи умисел на скоєння злочину в сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з металевої трубки та деревинного бруска зробив пістолет, який є пістолетом шомпольного типу, калібру 11 мм, виготовлений саморобним способом, є вогнепальною зброєю, придатним для проведення пострілів, тим самим, без передбаченого законом дозволу, незаконно виготовив вогнепальну зброю.

Крім того, в середині липня 2015 року ОСОБА_7 , маючи умисел на скоєння злочину в сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де сховав саморобний пістолет в шафі прихожої кімнати, де зберігав без передбаченого законом дозволу. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочину діяльність в 2014 році переїхав проживати за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому із собою привіз вищевказаний саморобний пістолет, який сховав у своїх речах в спальній кімнаті, де зберігав до 12.10.2015 року.

12.10.2015 року ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії у сфері незаконного поводження з вогнепальною зброєю, сховав вищевказаний саморобний пістолет під светр за пояс, який носив з собою до моменту виявлення працівниками міліції.

12.10.2015 року під час огляду із 16.10 години до 16.30 години по вул. Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області, біля магазину «Гарячий хліб» під светром за поясом у ОСОБА_7 у ході огляду працівниками міліції було виявлено та вилучено саморобний пістолет, який є пістолетом шомпольного типу, калібру 11 мм, виготовлений саморобним способом, є вогнепальною зброєю, придатним для проведення пострілів, котрий останній носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Проте суд виправдав ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, мотивуючи тим, що:

- протокол огляду місця події від 12.10.2015 року є недопустимим доказом, оскільки він отриманий не у порядку, встановленому КПК України, адже слідчим не було дотримано порядку проведення зазначеного огляду, оскільки під час складання протоколу огляду місця події слідчий не оглядав жодної місцевості, що підтверджується самим протоколом. Більш того, відомості, зазначені в протоколі огляду місця події, вказують на те, що під час його складання слідчий здійснив і інші слідчі дії, такі як обшук обвинуваченого, вилучення і огляд предмету, тоді як відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР внесені ще не були, а були внесені лише 13.10.2015 року, що є неприпустимим. З цих же підстав є недопустимим доказом протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2015 року;

- висновок судово-балістичної експертизи не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки він ґрунтується на відомостях протоколу огляду місця події, який визнаний судом недопустимим.

Таким чином суд дійшов до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10.12.2015 року визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого. Проте після допиту обвинуваченого суддя, проявляючи упередженість, без з`ясування думки учасників судового провадження, за своєю особистою вимогою зобов`язав сторону обвинувачення оголосити матеріали кримінального провадження, які були отримані під час досудового розслідування. Отже, суд, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, не прийнявши рішення про зміну порядку дослідження доказів у провадженні, без з`ясування думки учасників судового провадження, оголосив своє бажання дослідити докази у провадженні.

Крім того, суд безпідставно, порушуючи ч. 2, ч. 3 ст. 89 КПК України, необґрунтовано визнав протокол огляду місця події від 12.10.2015 року недопустимим доказом, який відповідає вимогам ст.ст. 223, 237 КПК України, оскільки суд не зазначив про можливість визнання будь-яких доказів недопустимими, не надав можливості обвинуваченому надавати свої клопотання з цього приводу, а прокурору надати свої заперечення відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК України.

Також є хибним твердження суду про те, що протоколом огляду місця події не оглянуто жодну місцевість, оскільки в протоколі зазначено, що місцем огляду є прилегла територія біля магазину «Гарячий хліб» по вул. Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області. Також суд у вироку зазначив, що працівниками райвідділу було здійснено не огляд місця події, а саме обшук особи. Проте таке твердження суду є необґрунтованим, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_7 витягнув з-під светра пістолет, що підтверджується підписами понятих та показами обвинуваченого.

12.10.2015 року відносно ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення, під час якого було виявлено факт незаконного зберігання ОСОБА_7 вогнепальної зброї, у зв`язку з чим відразу було складено протокол огляду місця події о 16.30 год. 12.10.2015 року і негайно після цього, але за часом вже наступної доби, а саме 13.10.2015 року відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, тому твердження суду в цій частині є необґрунтованими.

Визнаючи протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2015 року недопустимим доказом, суд у порушення п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України не навів мотивів з яких він відкинув даний протокол. Більш того, даний протокол підтверджує те, що під час його складання у ОСОБА_7 виявлено пістолет та те, що він передував складанню протоколу огляду місця події.

Суд відкинув такий доказ як висновок судово-балістичної експертизи, оскільки він ґрунтується на відомостях, отриманих під час огляду місця події. Однак згідно висновку експерта №521-ЗТ від 16.10.2015 року на експертизу представлено лише пакет з вилученим предметом, тому виключення цього доказу судом є необґрунтованим.

В порушення вимог ч. 2 ст. 23, ч. 3 ст. 370 КПК України суд зазначив у вироку в якості доказу витяг з ЄРДР, який судом у судовому засіданні не оголошувався і не досліджувався.

Також в порушення п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України у матеріалах судового провадження відсутній журнал судового засідання від 14.12.2015 року та відповідний запис зазначеного судового засідання.

На підставі викладеного, просить вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, під час судового засідання, суд повинен визначити обсяг і порядок дослідження доказів у справі і має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів і стосовно тих обставин, які нікім не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Цією ж нормою закону передбачено, що обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Однак ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, суд першої інстанції, як це випливає зі звукозапису судового засідання зафіксованого на технічному носії інформації, долученого до матеріалів кримінального провадження, вирішуючи питання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, повинен був спочатку виконати вимоги ч. 1 та 2 цього закону, залучити надані сторонами судового провадження до матеріалів провадження докази щодо фактичних обставин, постановити ухвалу про порядок їх дослідження і лише потім визначати доцільність або недоцільність їх дослідження, що судом зроблено не було.
Крім того, суд, у подальшому, після допиту обвинуваченого, не прийнявши рішення про залучення доказів у провадженні, а в подальшому про зміну порядку їх дослідження, без з`ясування думки учасників судового провадження, оголосив про дослідження доказів у провадженні, зобов`язав сторону обвинувачення оголосити матеріали кримінального провадження, які були отримані під час досудового розслідування, чим знову порушив вимоги ч. 1, 2 ст. 349 КПК України.

Отже, суд, порушуючи вимоги ч.ч. 1, 2, 3 ст. 349 КПК України постановив судове рішення на підставі матеріалів, які не були визначені, а в подальшому і фактично не були долучені до матеріалів судового провадження у якості доказів, що є неприпустимим.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями лише за клопотанням учасників судового провадження.

У даному випадку, при відсутності клопотань учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливостей щодо перегляду вироку суду в межах доводів апеляційних скарг через порушення процедури прийняття доказів та визначення їх такими, що підлягають дослідженню, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.

Таким чином, на думку колегії суддів, районний суд, обмежуючи право сторони обвинувачення у обстоюванні своєї позиції, порушив принцип законності, забезпечення права доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, що у свою чергу призвело до того, що весь розгляд справи в цілому набув несправедливого характеру.

Виходячи із передбачених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, з метою реалізації прав усіх учасників судового провадження, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду встановленої процесуальним законом, урахувати наведене у цій ухвалі, а також й доводи апеляційної скарги прокурора, при суворому дотриманні прав усіх учасників кримінального провадження та загальних засад кримінального провадження, ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Оріхівського районного суду Запорізької області.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4