Справа №484/2831/16-к 19.07.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року у відношенні
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степківка Первомайського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 :

- на користь держави 1337 грн. 04 коп. витрат на лікування потерпілого в стаціонарі Первомайської районної лікарні.

- на користь потерпілого ОСОБА_9 2944 грн. 85 коп. витрат на лікування та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
Прокурор вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На думку прокурора, судом першої інстанції допущено порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним. Зазначає, що суд, хоча і визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, проте обвинувачення не сформулював таким чином, що б дозволило при зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, дійти висновку про їх відповідність.

Посилається на те, що в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини та наслідків вчинення кримінального правопорушення. В обвинуваченні фактично наведені, відповідно до місця та часу,лише дії обвинуваченого щодо нанесення ударів потерпілому без жодного визначення наслідків від цих ударів у виді тілесних ушкоджень (лише констатовано факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 ) та психічного ставлення обвинуваченого до вказаних наслідків.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки судом допущено численні суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, судом першої інстанції допущені наступні порушення:

- обвинувальний акт не відповідає п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки містить вказівку про повідомлення ОСОБА_7 про підозру вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, у зв`язку із чим у ньому не сформульовано обвинувачення. Крім того, в обвинувальному акті не викладені обставини, передбачені ч.1 ст. 91 КПК України, зокрема, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив;

- реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, оскільки не містить усіх процесуальних дій, у зв`язку із чим право на захист обвинуваченого є порушеним;

- стороні захисту не надано доступу до технічного запису судових засідань 23.09.2016р., 11.10.2016р., 20.10.2016р., 21.10.2016р. Фіксування судових засідань 23.09.2016р. та 11.10.2016р. не здійснювалося, однак повинен був здійснюватися. Звукозапис судових засідань від 20.10.2016р. та 21.10.2016р. не зберігся. У журналі судового засідання від 13.10.2016р. зазначені обставини, які не відповідають дійсним;

- судом першої інстанції після проведення підготовчого засідання прийнято цивільний позов, який мав недоліки відповідно до вимог ЦПК. Крім того, судом задоволено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 під час судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання;

- суд першої інстанції належним чином не повідомив потерпілого про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань;

- посилається на те, що прокурор не зазначив, які саме докази слід дослідити суду, а суд лише обмежився словами: «слухати у повному обсязі» без з`ясування яких саме доказів. Таким чином було порушено право обвинуваченого на захист;

- у журналі судового засідання всупереч вимог ст. 108 КПК України не відображений зміст ухвали постановленої без виходу до нарадчої кімнати, а зазначені у ньому відомості різняться з дійсними. Показання свідка ОСОБА_11 не записані у повному обсязі. Відсутній запис допиту у частині приведення до присяги та початок показань свідка ОСОБА_12 (судове засідання 12.12.2016р.).

Зазначає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, у порушення вимог ст. 374 КПК України не мотивував прийняте рішення, оскільки надав оцінку лише висновкам експерта № 329-м від 20.05.2016р., № 67-К від 06.07.2016р., показанням потерпілого ОСОБА_9 , онука потерпілого - малолітнього ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_11 . У той ж час, взагалі не надав оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , лише зазначивши у вироку, що ці особи були допитані та не підтвердили факту нанесення обвинуваченим ударів ОСОБА_9 .

Посилається на те, що не надано оцінки огляду місця події, що проведений за ухвалою суду від 16.01.2017 р., клопотанню сторони захисту про визнання доказів недопустимими від 14.02.2017 р.; даним протоколу проведення слідчого експерименту від 20.07.2016 р.; листу Степківської сільської ради від 03.12.2014 р. № 250; даним протоколу допиту свідка від 04.07.2016 р. та протоколу проведення слідчого експерименту від 12.09.2016 р.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та суд першої інстанції сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, наступним чином.

03 травня 2016 року близько 20 години в АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_7 , між ним та його сусідом ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків стався конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_7 декілька раз вдарив його в область голови невстановленим твердим предметом, який мав обмежену контактуючу поверхню.
В результаті цих ударів ОСОБА_9 присів та нахилився, а ОСОБА_7 продовжував свої протиправні дії. Коли ОСОБА_9 намагався захиститися, закриваючи руками голову, ОСОБА_7 умисно зі значною силою наніс йому удар вказаним твердим предметом в життєво важливий орган - в область тім`яної частини голови, від чого ОСОБА_9 впав на місці побиття та втратив свідомість на декілька хвилин. В цей час ОСОБА_7 пішов у власний двір та сховав предмет, яким наносив удари по голові ОСОБА_9 .
Наступного дня, 04.05.2016р. ОСОБА_9 звернувся до Первомайської ЦРЛ зі скаргами на головний біль. При його огляді лікарем була виявлена забійна рана розмірами до 2 см в області лівого тімяного бугра, там же синець та набряк м`яких тканин. При ревізії рани діагностовано вдавлений оскольчастий перелом в області рани діаметром біля 2-х см, проведено видалення двох кісткових фрагментів з перелому довжиною до 1 см.
Згідно з висновком експерта № 329-М від 20.05.2016 р. (додаткова експертиза) у ОСОБА_9 виявлено відкриту черепно-мозкову травму, вдавлений оскольчастий перелом тімяної кістки зліва, епідуральна гематома, забійна рана голови. Дані тілесні ушкодження могли виникнути у строк, вказаний у постанові, від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею дії і відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Діагноз стаціонару ПЦРБ відповідає тілесним ушкодженням, виявленим у ОСОБА_9 . Дані ушкодження при падінні з висоти власного зросту виникнути не могли.
Згідно з висновком експертів № 67-К від 06.07.2016 р. (комісійна експертиза) та з медичними документами, які представлені на експертизу, у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді рани та синця в тімяній ділянці зліва, вдавленого перелому тімяної кістки зліва, крововиливу між твердою мозковою оболонкою і тімяною кісткою. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті, як мінімум, одноразового ударного впливу тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Утворення вказаних тілесних ушкоджень в результаті удару ногою виключається. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в інтервалі від декількох десятків хвилин до 2-3 діб до моменту звернення потерпілого за медичною допомогою. Утворення зазначених тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи на тупі тверді предмети малоймовірно.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, яка подана прокурором Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, а також заперечення потерпілого, який просив вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, визнавши доведеним висунуте ОСОБА_7 органами досудового слідства обвинувачення, суд першої інстанції при формулюванні обвинувачення сформулював лише обставини його вчинення, зокрема, місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення.

При цьому, щодо наслідків кримінального правопорушення, суд першої інстанції лише послався на дослівник зміст висновків судово-медичних експертиз № 329-М від 20.05.2016 р. та № 67-К від 06.07.2016 р., тобто лише констатував факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 .

Між тим, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо форми вини та наслідків вчинення кримінального правопорушення.

Відсутність належного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, унеможливлює якісний і повний захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, суд першої інстанції у вироку не навів аналізу та оцінки наявним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Так, у вироку наведені пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував вину, а також пояснення потерпілого ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи вирок, зазначив, що свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та малолітній свідок ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_9 по голові предметом, схожим на металеву палку.

Проте, у вироку взагалі не наведені показання цих свідків щодо фактичних обставин.

Незважаючи на те, що обвинувачений заперечував вину у вчиненні злочину, суд першої інстанції, допитавши свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суд першої інстанції обмежився лише посиланням на те, що ці свідки фактично підтвердили факт бійки між обвинуваченим та потерпілим у визначений в обвинувальному акті час та у вказаному місці. Але також не зазначив, які саме показання надали ці свідки стосовно фактичних обставин.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, не навівши показань допитаних свідків у вироку, не надавши аналіз їх показанням, суд першої інстанції не мотивував прийняте рішення, оскільки в порушення вимог ст. 94 КПК України не навів аналізу та оцінки цим доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку. Формально пославшись на неприйняття показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , суд не мотивував, чому він надав перевагу показанням свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновки щодо відповідності закону судового рішення, оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою судом.

Згідно вимогам п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст. 412 КПК України.

Як передбачено ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, забезпечення права на захист, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційних скарг, необхідно ретельно перевірити зібрані у кримінальному провадженні докази та інші докази, які можуть бути подані під час нового судового розгляду, дати їм належну оцінку.

З огляду на наведене, подані апеляційні скарги підлягають задоволенню, оскільки містять вимогу про скасування вироку з призначенням нового судового розгляду.

Інші доводи захисника апеляційний суд не обговорює, оскільки вирок підлягає скасуванню з процесуальних підстав.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 410, 412, 415 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3