Дата документу Справа № 333/648/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/277/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/648/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.27, ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0004865 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2013 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, офіційно непрацюючого, розлученого, маючого неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту затримання в порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 17840 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно з вироком, 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою із засудженими вже за вчинення цього кримінального правопорушення ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , за його вказівками, приїхали до будинку АДРЕСА_2 , де мешкала його знайома ОСОБА_7 , яку він заздалегідь запропонував пограбувати.

Знаходячись біля вказаного будинку, ОСОБА_8 відмовився заходити до нього і запропонував ОСОБА_11 і ОСОБА_12 самим скоїти напад, на що останні погодилися, тим самим ОСОБА_8 , організувавши розбійний напад, залишився на вулиці біля двору будинку. Далі, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , підійшовши до вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 ввели потерпілу ОСОБА_7 в оману, і, після того, як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку, де, з метою заволодіння її майном, діючи за завчасно розподіленими ролями задля досягнення свого злочинного умислу, ОСОБА_12 , діючи умисно, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого остання впала на підлогу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, передпліччям своєї правої руки здавив потерпілій шию, чим позбавив її можливості до активного опору, і спричинив насилля, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої у момент нападу.

У цей час ОСОБА_11 направився до однієї з кімнат будинку, де заволодів майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме: кришталевою шкатулкою, вартістю 200,00 гривень, в якій знаходились: срібна каблучка проби 875. вагою 6,74 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 33,70 гривень; срібна каблучка проби 925, вагою 3,8 г. вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 19,00 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 3,5 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 17,50 гривень; срібний браслет, проби 925, вагою 12,2 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 61,00 гривню; срібний браслет, проби 925, вагою 33,1 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 165,50 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 3,26 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 16,30 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 4,68 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 23,40 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 5,56 г вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 27,80 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 2,80 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 14,00 гривень; срібний ланцюжок, проби 925, довжиною 50 см, вагою 11,70 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 58,50 гривень; срібний ланцюжок, проби 925, довжиною 55 см, вагою 12,47 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 62,35 гривень; срібні сережки, проби 925, вагою 0,8 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 4,00 гривні; срібні сережки, проби 875, вагою 8,52 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 42,60 гривень; золотий ланцюжок, проби 583, довжиною 50,00 см, вагою 11 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 2310,00 гривень; золотий хрестик, проби 583, вагою 5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 1050,00 гривень; золотий браслет, проби 583, вагою 6,5 г, із золотим хрестиком, проби 583, вагою 1,5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 1680,00 гривень; золотий хрестик, проби 585, вагою 1,5 г, на люриксовій мотузці, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 315,00 гривень; золота каблучка, проби 585, вагою 3 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 630,00 гривень; одна золота сережка, проби 585, вагою 1,5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 315,00 гривень; глечиком чайного сервізу, що для потерпілої матеріальної цінності не має, у якому знаходились дрібні монети номіналом 50 копійок та 1 гривня, на загальну суму 40,00 гривень.

Після заволодіння вказаним майном потерпілої, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зникли з місця скоєння злочину, і у подальшому розпорядились ним на власний розсуд. У результаті умисних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_7 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 7081,65 гривень. За скоєння вказаного злочину ОСОБА_11 26.06.2014 року, а ОСОБА_12 22.01.2014 року були засуджені вироками Комунарського районного суду м.Запоріжжя, відповідно, за ч.3 ст.187 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для нового розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час судового слідства, прокурор ОСОБА_13 , перед допитом свідка ОСОБА_14 , просив суд оголосити перерву, для того щоб мати можливість узгодити нове обвинувачення з керівником прокуратури. Але цього не зробив, та результати узгодження нового обвинувачення учасникам судового розгляду не повідомив. У відповідності до ст. 341 КПК України, якщо керівник органу прокуратури відмовляє в узгодженні обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням, він відстороняє від участі в судовому розгляді прокурора який приймав участь в судовому розгляді. А в даному випадку прокурор ОСОБА_13 , не був відсторонений від участі, а навпаки приймав участь в судових засіданнях. Більш того, після цього прокурор ОСОБА_13 , приймав участь в судовому засіданні під час допиту свідка ОСОБА_14 , та його свідчення були закладені в основу обвинувального вироку. Отже, вищевикладене дає можливість обґрунтовано вважати, що судові засідання проводилися за участю прокурора, який не мав повноважень підтримувати обвинувачення у відповідності до ст. 341 КПК України. Це є грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Також захисник вказує, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо приймав участь в скоєному злочині. В обвинувальному вироку відносно ОСОБА_8 , суд посилається на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2014р. відносно ОСОБА_12 , яким його визнано винним у скоєнні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7 , де він дає свідчення про те що скоїв злочин разом з ОСОБА_8 . Але це не може бути визнано допустимим доказом, тому що безпосередньо у судовому засіданні відносно ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_12 допитаний не був.

Жодного доказу, який би вказував на причетність до скоєного злочину його підзахисного, в матеріалах справи не існує. Таким чином, вищевикладене дає можливість обґрунтовано вважати, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами, дослідженими у судових засіданнях та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника, прокурора та потерпілу, які проти апеляційної скарги захисника заперечували та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст. 187 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами.

Так, допитана у судовому засіданні першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_8 вона знає як хлопця, з яким зустрічалася її донька ОСОБА_15 . Обвинувачений неодноразово ночував у неї вдома. Також ОСОБА_8 знайомий їй як сусід її матері, яка мешкає по АДРЕСА_3 . 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-30 годині, вона знаходилася у себе вдома, за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 02-40 годині вона прокинулася від того, що у двері хтось постукав. На її питання чоловік відповів: «Забери своего ОСОБА_16 », після чого вона відчинила вхідні двері та побачила на порозі раніше їй невідомих ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .

ОСОБА_12 одразу ж вдарив її кулаком правої руки в область її обличчя - носа та губи, після чого штовхнув її і, коли вона падала, потягла ОСОБА_12 за собою, в результаті чого вони удвох впали на підлогу у коридорі будинку. ОСОБА_12 знаходився з лівого боку від неї і правою рукою почав давити її за шию, коли вона почала кричати, він схопив її кросівок та намагався останнім закрити їй рот. При цьому ОСОБА_11 переступив через неї та ОСОБА_12 і пройшов через коридор у кімнату.

Приблизно через декілька хвилин він вийшов з кімнати, сказавши ОСОБА_12 : «Все, пішли», після чого вони удвох вибігли з будинку, а вона зателефонувала у поліцію. Будинок обшукували цілеспрямовано, з їх поведінки було зрозуміло, що вони обізнані про місце зберігання коштовностей, адже ОСОБА_11 відразу зайшов до зали, де вони зберігалися. Загалом розбійний напад тривав до десяти хвилин. Вона відчинила двері, адже раніше неодноразово її колишнього співмешканця ОСОБА_17 приводили додому напідпитку сторонні особи. Внаслідок розбійного нападу в неї було викрадено велику кількість ювелірних виробів, зазначених в обвинувальному акті. Заявлений нею цивільний позов вона підтримує повністю, просить суд його задовольнити. Також просить суд покарати обвинуваченого суворо.

Допитана в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що вона підтримувала тісні стосунки з ОСОБА_8 , якого неодноразово запрошувала додому, де живе її матір - потерпіла ОСОБА_7 . У листопаді 2013 року їй посеред ночі зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що на неї було здійснено розбійний напад за наступних обставин. Невідомі подзвонили у двері будинку і попросили забрати ОСОБА_17 . Коли вона відчинила, двоє незнайомих їй чоловіків ускочили у будинок, збили її з ніг у коридорі та викрали шухлядку із золотими виробами.

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_7 на протязі 12 років, до вересня 2013 року, була його співмешканкою, з якою він проживав разом у належному останній житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . На час скоєння злочину щодо потерпілої, він з нею вже не мешкав, а проживав за іншою адресою. ОСОБА_8 знає як хлопця доньки потерпілої, якого він неодноразово, під час сумісного проживання з потерпілою, бачив у гостях у належному ОСОБА_7 будинку за вищезазначеною адресою. У листопаді 2013 році потерпіла повідомила, що в ніч на 05 листопада 2013 року на неї, коли вона знаходилася вдома, було вчинено розбійний напад, в результаті чого грабіжники заволоділи належними їй золотими виробами. Крім того, пояснив суду, що під час його проживання з потерпілою у належному їй будинку за вищезазначеною адресою були випадки, коли його у стані алкогольного сп`яніння приводили додому сторонні особи. Із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 він знайомий не був.

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що з ОСОБА_8 він знайомий з 2012 року, але в близьких дружніх стосунках вони не перебували. У ніч з 04 листопада 2013 року на 05 листопада 2013 року, після 24-00 години, йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_8 і попросив під`їхати на зупинку громадського транспорту «Гортоп», що знаходиться по вул. Красній у м. Запоріжжя. По приїзду на вказане місце, до нього підійшли ОСОБА_8 і ще двоє чоловіків, пізніше він дізнався, що це були ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . На прохання ОСОБА_8 відвезти їх до Комунарського району м. Запоріжжя, він погодився. В автомобілі ОСОБА_12 і ОСОБА_11 сілі на заднє сидіння, а ОСОБА_8 - на переднє пасажирське. Останній показував куди потрібно їхати.

За вказівкою ОСОБА_8 , вони зупинилися у провулку нижче Комунарського відділу поліції. Потім ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вийшли. ОСОБА_8 згодом повернувся. Приблизно через двадцять хвилин у збудженому стані повернулися і ОСОБА_11 з ОСОБА_12 Хтось із них двох попросив поїхати до ломбарду по вул. Іванова у м. Запоріжжя. Під час руху через вікно автомобіля хлопці, які перебували на задньому сидінні автомобіля викидали якісь речі. Згодом він зрозумів, що ці речі скоріше за все крадені.

На вул. Іванова в м. Запоріжжя він з ОСОБА_12 пішли в ломбард, де на його водійське посвідчення, оскільки у ОСОБА_12 не було при собі документів, що посвідчують особу, під заклад золотого хрестика і ще якогось ювелірного виробу, ОСОБА_12 отримав грошові кошти, з яких, повернувшись в автомобіль, передав йому 50 гривень на бензин. Після чого усі поїхали на вул. Красна у м. Запоріжжя, де з автомобіля вийшли ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Далі він з ОСОБА_8 поїхали на Критий ринок у м. Запоріжжя, де у ломбардному ларьку ОСОБА_8 продав якийсь ювелірний виріб, а з виручених грошей віддав йому 50 гривень на бензин. Далі він відвіз ОСОБА_8 додому і поїхав до себе.

Допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що він раніше працював касиром у ломбарді «Топаз», який знаходиться по вул. Іванова у м. Запоріжжя. Обвинуваченого ОСОБА_8 не пам`ятає. За механізмом скупка ювелірних виробів відбувалася після надання особою документу, що посвідчує особу. Також свідок підтвердив покази, надані ним під час досудового розслідування, згідно з яких на час допиту у 2013 році він повідомив, що в ніч з 04 листопада 2013 року на 05 листопада 2013 року, приблизно о 03-00 годині, у приміщення ломбарду зайшли двоє невідомих чоловіків, один з яких пред`явив водійське посвідчення НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_21 . Хтось із чоловіків заклав у ломбард золоте кільце і золотий хрестик.

Засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.06.2014 року за ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_11 у судовому засіданні від дачі показань в якості свідка відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

Крім показів потерпілої і свідків судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.11.2013 року суд встановив, що 05.11.2013 року, о 04-10 годині, ОСОБА_7 звернулася до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомих, які 05.11.2013 року, приблизно о 02-40 годині, знаходячись у її будинку, із застосуванням фізичного насилля відкрито заволоділи її майном (том 2 а.с.40).

Із досліджених в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 05.11.2013 року та ілюстративної таблиці до нього, суд встановив, що 05.11.2013 року слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, в присутності двох понятих, за участю потерпілої, здійснив огляд будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , і зафіксував вигляд коридору, кімнат вказаного будинку, а також те, що у кімнаті №3 обстановка порушена лише на верхній полиці серванту, у кімнаті №2 обстановка не порушена. У ході проведення даної слідчої дії вилучено: у кімнаті №1 - одну резинову медичну рукавицю, змиви РБК (на підлозі), контрольний змив, мікрочастинки із вхідної двері, два сліди структури тканини із вхідної двері, два сліди пальців рук і 1 слід долоні, футболка з РБК (том 2 а.с.45-46, 47-51).

Із досліджених у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 24.12.2013 року та ілюстративної таблиці до нього суд встановив, що ОСОБА_7 , в присутності понятих, розповіла про події, що мали місце 15.11.2013 року, зокрема, що вона прокинулася о 02-40 годині від стуку у вхідні двері, на запитання «Хто там?», чоловічий голос відповів «Забери своего ОСОБА_22 », а також детально описала, які тілесні ушкодження нанесли їй невідомі після того, як вона відчинила двері (том 2 а.с.63-68).

Із досліджених у судовому засіданні висновків судово-медичних експертиз ОСОБА_7 №5051 від 27.12.2013 року і №5052Д від 27.12.2013 року суд встановив, що забій правої стопи (синець з набряком м`яких тканин в області правої стопи, набряк м`яких тканин в області правого гомілковостопного суглоба) у ОСОБА_7 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Синець в області шиї, садна в області носа, в області правої щоки, в лівій підочноямковій області, набряк м`яких тканин в області верхньої губи у ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ці ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмета і могли утворитися за обставин, зазначених оглянутою. Давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному оглянутою, а саме: 05.11.2013 року (том 2 а.с.75-76).

Із досліджених в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання віт 07.11.2013 року та доданої до нього фототаблиці, суд встановив, що 07.11.2013 року слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, у присутності двох понятих, пред`явив свідку ОСОБА_23 для впізнання чотирьох осіб. У ході проведення даної слідчої дії свідок ОСОБА_23 впізнав особу №4 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка в ніч з 04.11.2013 року на 05.11.2013 року збула йому золотий браслет (том 2 а.с.116-118).

Із дослідженого в судовому засіданні запису з камери відеоспостереження з ломбарду «Капітал», який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, 81-а, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 розписувався у квитанціях і отримував грошові кошти після 04-00 години ранку 05 листопада 2013 року. Після перегляду зазначеного відеоматеріалу, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що це дійсно він знаходився у приміщенні ломбарду по вул. Іванова у м. Запоріжжя, але коли і з приводу чого, згадати не зміг.

Згідно з квитанцією від 13.01.2015 року, долученою захисником обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_24 у судовому засіданні 14.01.2015 року, ОСОБА_8 відшкодував потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 2400,00 гривень (том 1 а.с.233, 234-235).

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 22 січня 2014 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, на підставі якої призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком - 2 роки. За зазначеним вироком встановлено, що 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_12 маючи умисел на напад, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний з проникненням у житло, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ввели потерпілу ОСОБА_7 в оману і після того, як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку за вищевказаною адресою, де застосовуючи фізичну силу, вчинили розбійний напад, з метою заволодіння майном (том 1 а.с.230-231).

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 26 червня 2014 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, на підставі якої призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, згідно з ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.06.2014 року до нового призначеного покарання, остаточно призначено покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі. За зазначеним вироком встановлено, що 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_11 , маючи умисел на напад, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний з проникненням у житло, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , за пропозицією та вказівками ОСОБА_8 , приїхали до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає його знайома ОСОБА_7 , яку ОСОБА_8 заздалегідь запропонував пограбувати останнім.

Знаходячись біля вказаного будинку, ОСОБА_8 відмовився йти до будинку, запропонував ОСОБА_11 і ОСОБА_12 самим скоїти вказаний злочин, на що останні погодились. Далі ОСОБА_8 залишився на вулиці біля будинку, а ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , підійшовши до вхідних дверей будинку, ввели потерпілу ОСОБА_7 в оману, і після того як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку за вищевказаною адресою, де застосовуючи фізичну силу, вчинили розбійний напад, з метою заволодіння її майном.

Діючи за завчасно розподіленими ролями, задля досягнення свого злочинного умислу після того, як потерпіла ОСОБА_7 відкрила вхідні двері будинку, ОСОБА_12 , діючи навмисне, наніс їй один удар кулаком в її обличчя, від якого потерпіла ОСОБА_7 впала на підлогу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, передпліччям своєї правої руки здавив потерпілій шию, чим позбавив її можливості до активного опору, та спричинив насилля, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої у момент нападу. У цей час ОСОБА_11 , з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 , направився до кімнат будинку, де заволодів майном потерпілої ОСОБА_7 , на загальну суму 20240,00 гривень. Після заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_12 з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину та розпорядились ним на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.187 КК України, визнав повністю, погодився з обсягом і кваліфікацією вчиненого, щиросердечно розкаявся у скоєному. При цьому ОСОБА_11 пояснив суду, що у листопаді 2013 року, точну дату він не пам`ятає, його знайомий ОСОБА_8 запропонував йому і ОСОБА_12 пограбувати потерпілу. Вони приїхали до її будинку на машині, і ОСОБА_8 залишився чекати їх у автомобілі. ОСОБА_12 постукав в двері будинку, коли потерпіла відчинила, останній повалив її на підлогу в коридорі та утримував, а він зайшов у будинок і з кімнати забрав скриньку з ювелірними виробами. Потім він окликнув ОСОБА_12 та вони разом вийшли із будинку. Ювелірні вироби вони здали в ломбард, гроші використали на власні потреби (том 1 а.с.228-229).

Під час судового слідства суд першої інстанції дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, із дотриманням принципу змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, судова колегія вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Посилання захисника на те, що судові засідання проводилися за участю прокурора, який не мав повноважень підтримувати обвинувачення у відповідності до ст. 341 КПК України, не береться колегією суддів до уваги.

Так згідно положень ст.ст. 338, 341 КПК України, зміна прокурором обвинувачення в суді допускається за умови, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, після відкладення судового засідання з метою надання прокурору часу для складення та погодження відповідних процесуальних документів з прокурором вищого рівня.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор ОСОБА_13 в судовому засіданні 30.06.2016 р. заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для зміни обвинувачення та надання часу для складення та погодження відповідних процесуальних документів з процесуальним керівником.

В наступному судовому засіданні, а саме 25.08.2016 р. прокурор відкликав своє клопотання про зміну обвинувачення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині також немає.

На переконання судової колегії покарання обрано з належним урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4