Провадження № 11-кп/795/564/2017
Категорія - ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0007903 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше судимий:

1) 22.09.2009 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст.186, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з іспитовим строком 2 роки;

2) 29.12.2011 року тим же судом за ч.2 ст. 185; ч.2 ст.15, ч.1 ст.153, ч.1 ст. 70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;

3) 22.07.2015 року тим же судом за ч.1 ст.309, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з іспитовим строком 1 рік;

4) 09.11.2016 року тим же судом за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці,

засуджений:

- за ч.2 ст.15, ч.2, ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.2 ст.185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч.2 ст.186 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2016 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з 29.12.2016 року, з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 25 січня 2017 року по 06 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 704,80 грн. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 16 серпня 2016 року, близько 03:00 год., ОСОБА_8 , діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку № 205 по проспекту Перемоги в м. Чернігові, відкрито викрав у ОСОБА_10 належні останньому грошові кошти у сумі 750 грн., мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», вартістю 700 грн., в комплекті з сім-карткою мобільного оператора «Life», вартістю 30 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1480 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09 вересня 2016 року, близько 14:20 год., ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні гіпермаркету «Вена», що по вул. 77-ї Гвардійської Дивізії, буд.1 в м. Чернігові, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «HOMTOM HT3», вартістю 2012,75 грн., в комплекті з сім-карткою мобільного оператора «Life», вартістю 30 грн., та сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 25 грн., що належать ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2067 грн. 75 коп.

Також, 16 вересня 2016 року, близько 13:00 год. ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні магазину «АТБ» за адресою: м. Чернігів, вул. Ринкова, буд.10, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, намагався таємно викрасти пачку розчинної кави «Jacobs Monarch», вагою 400 г, вартістю 251 грн. 30 коп., тобто виконав всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, однак не довів свій злочинний умисел на викрадення вказаного товару та злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як при виході з магазину був зупинений охоронцем магазину.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що він повністю визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, активно сприяв розкриттю злочинів, проте свою вину за ч.2 ст.186 КК заперечив. Вказав, що не викрадав телефон у потерпілого ОСОБА_10 , лише допоміг останньому піднятися із землі після падіння. А телефон носив продавати на прохання його знайомого ОСОБА_12 , який і передав йому викрадений телефон.

Захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 і ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання, з урахуванням вимог ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці. Також просив визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати за ч.2 ст.186 КК України, посилаючись на відсутність прямих доказів вини його підзахисного у скоєнні відкритого заволодіння майном ОСОБА_10 .

Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.2 ст.15, ч.2, 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2016 р., остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Обґрунтовуючи скаргу, вказав на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів та особі обвинуваченого. Крім того, зазначив, що місцевий суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 згідно ч.4 ст.70 КК України, безпідставно застосував принцип поглинення покарань замість часткового складання покарань, не взявши при цьому до уваги негативні дані про особу обвинуваченого та кількість вчинених ним кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, а скаргу прокурора залишити без задоволення; прокурора, котрий підтримав свою апеляційну скаргу, а скарги сторони захисту просив залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у крадіжці мобільного телефону ОСОБА_11 та у намаганні викрасти розчинну каву з магазину «АТБ» визнав повністю, заперечуючи при цьому факт відкритого викрадення ним 16.08.2016 року мобільного телефону та грошей у потерпілого ОСОБА_10 . Пояснив, що був тільки свідком того, як його знайомий ОСОБА_12 побився з ОСОБА_10 , а він допоміг останньому піднятися з землі. Наполягав на тому, що нічого у потерпілого не викрадав. Наступного дня ОСОБА_12 приходив до нього додому і пропонував матері ОСОБА_8 в якості подарунка викрадений у ОСОБА_10 мобільний телефон, але вона відмовилась. Потім, на прохання ОСОБА_12 , обвинувачений продав вказаний вище телефон.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його вина знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 показав, що 16.08.2016 р., в нічний час, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 біля свого будинку АДРЕСА_2 побачив потерпілого ОСОБА_10 , який сидів на лавці. Так як у нього з ОСОБА_10 були неприязні стосунки, то він підійшов до потерпілого і вдарив його рукою в обличчя, від чого останній впав на землю. В цей час до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_8 , взяв мобільний телефон, який лежав на землі, та намагався підняти потерпілого, але той встав сам і побіг від них. Наступного дня ОСОБА_8 продав мобільний телефон, що належав потерпілому.

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 показала, що 16 серпня 2016 року, у вечірній час, коли вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_15 повертались із магазину, останній зустрів біля магазину «Сіверський» свого знайомого і залишився з ним, а вона пішла додому. Приблизно о 3 год. ночі вона з вікна своєї квартири побачила, як її знайомий ОСОБА_12 , що проживає по сусідству, на вулиці підійшов до ОСОБА_10 і вдарив його рукою в обличчя, від чого той впав. Після цього, до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_8 , та нахилившись до нього, став його мацати. Вона відразу вибігла з квартири на вулицю і ОСОБА_10 їй сказав, що у нього викрали мобільний телефон «Samsung Galaxy», а також зникли гроші. В подальшому працівники поліції викрадений мобільний телефон повернули її співмешканцю.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що у серпні 2016 року, в обідній час, біля будинку № 43 по вул. Рокосовського у м. Чернігові, він зустрів свого знайомого ОСОБА_17 , який запропонував придбати у нього мобільний телефон в корпусі чорного кольору. ОСОБА_16 йому відповів, що у нього немає грошей. Тоді ОСОБА_8 запропонував за його паспортом здати той мобільний телефон до ломбарду та попити пива, на що він погодився. У ломбарді вони заклали мобільний телефон, отримавши за нього більше 500 грн., які забрав собі ОСОБА_8 . Потім останній купив йому пива і вони розійшлись.

Окрім показів свідків, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, також підтверджується наступними письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 23.08.2016 р., згідно якого в приміщенні кабінету № 115 Чернігівського відділу поліції, ОСОБА_18 добровільно видав мобільний телефон «Samsung Galaxy», ІМЕІ: НОМЕР_1 , в корпусі чорного кольору, з сім-карткою мобільного оператора «Life», яким він відкрито заволодів у невідомого чоловіка (а.к.п.67-68);

- висновком експерта № 3033/3034/16-24 від 13.09.2016 року, згідно якого вартість мобільного телефону «Samsung» модель Galaxy Ace 4 Lite SM-G313H, за умови його функціонування, на вторинному ринку України станом на 16.08.2016 року може складати 700 грн. Середня ринкова вартість стартового пакету оператора мобільного зв`язку «Лайф» станом на 16.08.2016 року складає 30 грн. (а.к.п.68-70);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , який 16.08.2016 року відкрито викрав у нього з кишені гроші в сумі 750 грн. та мобільний телефон «Самсунг» (а.к.п.33-34).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, тобто умисні дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчинений повторно, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах кримінального провадження прямих доказів вчинення ОСОБА_8 грабежу є непереконливими, так як покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами та іншими фактичними обставинами справи, і повністю спростовують версію обвинуваченого про те, що він нібито лише допоміг потерпілому піднятися з землі, а викрадений мобільний телефон йому наступного дня приніс ОСОБА_12 і він його продав на прохання останнього.

Відтак, позицію обвинуваченого та його захисника щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих ними апеляційних скарг.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, його ставлення до скоєного; особу винного, який за місцем проживання характеризується формально позитивно, перебуває на обліку у Чернігівському обласному наркологічному диспансері, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, його молодий вік, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов правильного висновку про необхідність призначити покарання саме у виді позбавлення волі, з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Твердження прокурора, що місцевим судом при призначенні остаточного покарання, відповідно до вимог ч.4 ст.70 КПК України, безпідставно застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, замість часткового складання покарань, є безпідставним з огляду на таке.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 є раніше судимою особою, зокрема, востаннє вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.11.2016 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, за які засуджено ОСОБА_8 оскаржуваним вироком від 06 березня 2017 року, останнім вчинено у період з 16 серпня 2016 року по 16 вересня 2016 року.

Статтею 70 КК України, визначено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів, зокрема, ч.4 цієї норми закону встановлено: за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, при визначенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України, принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції правильно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, та визначив остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком від 09.11.2016 року, більш суворим покаранням за цим вироком, врахувавши при цьому тяжкість кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, кількість злочинів у сукупності, відсутність тяжких наслідків, тощо, з чим погоджується і колегія суддів.

Тож, призначене судом першої інстанції покарання колегія суддів, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, і таким, що відповідає меті покарання, визначеній ст.50 КК України.

Відтак, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання, а сторони обвинувачення - про м`якість покарання, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та прокурора - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 07 березня 2017 року по 15 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4