Справа № 373/626/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/889/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 27.07.2017

ВИРОК
Іменем України

« 27 » липня 2017 року Апеляційний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за ича Р. прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В.Яблунівка, Смілянського р-ну Черкаської обл., гр.України, з неповною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні 3 неповнолітніх дітей, непрацюючого, проживаючого
в АДРЕСА_1 раніше судимого: 26.04.2005 р. вироком Смілянського районного суду Черкаської області за ч.3 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
21.04.2015 р. вироком Чигиринського районного суду Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, -
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та засуджено за п.п.1,6,12 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.4 ст.187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно засуджено на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

в с т а н о в и в :
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставин.

ОСОБА_8 17.10.2015 р. близько 23 год. 30 хв., будучи особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою з особою, матеріали провадження щодо якого виділені в окреме провадження і його оголошено в розшук, знаходячись в с. Кавказ Переяслав-Хмельницького р-ну Київської обл., переслідуючи корисливий мотив, з метою заволодіння чужим майном, проникли до будинку АДРЕСА_2 , де долаючи опір господарів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням тупий предмет з обмеженою контактуючою поверхнею та одностороннє-гострий колюче-ріжучий предмет типу клинка ножа, що мав обух «П» подібного перетину і лезо, нанесли удари по життєво важливим органам потерпілих заподіявши ОСОБА_10 відкриту черепно-мозкову травму та два проникаючих колото-різаних поранення живота, які згідно висновку експерта №234 від 17.02.2016 р. відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та призвели до настання смерті ОСОБА_10 та заподіяли ОСОБА_11 відкриту не проникаючу черепно-мозкову травму, проникаюче колото-різане поранення грудної клітки та непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини, які згідно висновку експерта №233 від 17.02.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та призвели до настання смерті ОСОБА_11 .
Після вказаних дій ОСОБА_8 та особа матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, за невстановлених досудовим розслідуванням конкретних дій кожного із них, пов`язаних безпосередньо із заволодінням майном потерпілих, заволоділи мобільним телефоном марки «Sony ericsson xperia» та грошовими коштами в сумі 200 грн., які належали ОСОБА_10 , чим завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 1424,71 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та вірності кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 засудити за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна, за п.п. 1,6, 12 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі із конфіскацією майна; на підставі ст.70 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити довічне позбавлення волі із конфіскацією майна; на підставі ст. 71 КК України, з врахуванням вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.04.2015р., ОСОБА_12 остаточно засудити до довічного позбавлення волі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом І інстанції, в порушення вимог ст. 78 КК України при призначенні покарання, не було враховано те, що ОСОБА_12 був засуджений вироком від 21.04.2015р. та інкриміновані йому злочини вчинив під час іспитового строку, в зв`язку з чим остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначене на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Крім того апелянт вважає призначене ОСОБА_12 покарання таким, що не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого та являється явно несправедливим внаслідок м`якості та вважає, що судом І інстанції не повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, наслідки смерть двох осіб, особу обвинуваченого, який вину не визнав, своїми показами намагався ввести суд в оману, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставин, що обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо осіб похилого віку та як наслідок призначив покарання, яке не відповідає меті покарання та не забезпечить функції загальної превенції та може призвести до вчинення аналогічних злочинів іншими особами.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.07.2017р. апеляційна скарга ОСОБА_8 залишена без задоволення, а вирок Баришівського районного суду від 31.05.2017р. щодо нього частині доведеності вини та кваліфікації дій залишений без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого просила залишити без задоволення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Перевіряючи доводи прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 не було враховано покарання за попереднім вироком, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.04.2015р. ОСОБА_12 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

При цьому, як вбачається з вироку, який є предметом оскарження, інкриміновані ОСОБА_12 злочини за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України вчинено ним 17.10.2015р., тобто в період іспитового строку.

В порушення вказаних вимог закону, суд І інстанції не призначив остаточного покарання за сукупністю вироків, у відповідності до положень ст. 71 КК України.

За таких обставин вирок не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, яким слід призначити ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з позицією прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк і необхідність призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

У відповідності до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч.2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд І інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який не працює,посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні трьох дітей, обставини, що впливають на покарання, в тому числі і ті на які прокурор посилається в апеляційній скарзі, рецидив злочинів, вчинення злочинів щодо осіб похилого віку, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання за п.п.1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на певний строк відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і є домірним скоєному.

Підстав для призначення ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі колегія суддів не знаходить.

Оскільки судом необґрунтовано повернуто речовий доказ мобільний телефон ОСОБА_13 , колегія суддів вважає за необхідне прийняти рішення про повернення викраденого у потерпілого мобільного телефону потерпілому ОСОБА_11 .

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 368, 374, 405, 407, 420 КПК України апеляційний суд,-

з а с у д и в :
Апеляційну скаргу прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині вирок апеляційного суду, яким визнати ОСОБА_8 винним за п.п.1,6,12 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання і 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ч.4 ст.187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_14 призначити покарання - 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.04.2015р. за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 17 років позбавлення волі.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Sony ericsson xperia» повернути потерпілому ОСОБА_11 .
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржений до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня оголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді