Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
30 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0000926 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого,на утриманні має одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України,
з участю прокурора Бернадської- ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох/ років позбавлення волі. Остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 та ч.4 ст.70 КК України визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК _______________________________________________________________________________Справа № 11кп/787/198/2017 Головуючий у І-й інстанції : ОСОБА_9 Категорія : ч.ч.2, 3 ст.185 КК України Доповідач : ОСОБА_1 України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, 12 листопада 2016 року близько 18.00 години , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна , з корисливих мотивів, шляхом відчинення вікна , таємно проник у квартиру ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , звідки викрав ноутбук марки «Lenovo G580Н» вартістю 5650 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 07 грудня 2016 року близько 16.00 години з під`їзду будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав належні ОСОБА_11 дитячі санки марки «Тако» вартістю 427 грн. 50 коп., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Також , 08 грудня 2016 року близько 17.00 години з під`їзду будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно , шляхом вільного доступу таємно викрав належну ОСОБА_12 дитячу коляску марки «Тако Marine» вартістю 5401 грн. 46 коп., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 09 грудня 2016 року близько 03.00 години ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом відчинення дверцят незаконно проник до підсобного приміщення по АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_13 дитячу коляску марки «Baby» вартістю 5178 грн. 77 коп., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Також, 09 грудня 2016 року близько 18.00 години з під`їзду будинку АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав належну ОСОБА_14 дитячу коляску марки «Тамі» вартістю 893 грн. 75 коп., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Судом вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та не оскаржуючи вирок суду першої інстанції в частині доведеності винуватості обвинуваченого, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою незаконне звільнення обвинуваченого від відбування покарання. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що після повідомлення ОСОБА_6 29.11.2016 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, він вчинив ще чотири кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, винуватість останнього у вчиненні даних правопорушень оцінена судом та визнана такою, що повністю доведена. Додає, що суд першої інстанції не врахував, що на розгляді у Здолбунівському районному суді Рівненської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_15 у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України. Крім того, згідно матеріалів досудового розслідування крадіжки вчиненні даними особами 04.12.2016, а саме після повідомлення про підозру у вчиненні первинного злочинного діяння. Зазначає, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 самостійно викупили викрадене у них майно з ломбардів, куди їх здав обвинувачений, проте кошти ОСОБА_6 не повернуто потерпілим, а тому твердження про повне відшкодування завданої шкоди є не обґрунтованими. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого більш суворим у виді 3 років позбавлення волі.
В поданому запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_8 вважає доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними. Зазначає, що за час перебування ОСОБА_6 під судом та слідством він не вчинив ніякого злочину чи правопорушення, завжди вчасно з`являвся за викликом слідчого та суду, щиро розкаявся у вчиненому. Стверджує, що потерпілі претензій до обвинуваченого не мають та ним фактично відшкодовано матеріальну шкоду потерпілим. Додає, що на утриманні у ОСОБА_6 знаходиться малолітня дитина, та він потребує лікування від захворювання гепатиту «С», вважає, що обвинувачений може виправитись без ізоляції від суспільства. Просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Від інших учасників судового провадження апеляційні скарги не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_16 щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не належить до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і обвинуваченого, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України та не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурора.
Також прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється вид та розмір призначених обвинуваченому ОСОБА_6 покарань за кожен із злочинів та остаточного покарання за сукупністю ззлочинів , а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років , враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те , що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України не ґрунтується на законі , а рішення суду є не мотивованим, на думку колегії суддів є безпідставними , оскільки враховані обставини , а саме: засудження обвинуваченого за вчинення злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину до покарання у виді позбавлення волі до п`яти років , наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особа обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, на « Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, позицію потерпілих, викладену в їх заявах про відсутність претензій до обвинуваченого , дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України , вказане рішення суду вмотивоване.
Що стосується доводів прокурора щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що на розгляді у Здолбунівському районному суді Рівненської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_15 у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, на думку колегії суддів суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки відсутні обвинувальні вироки суду по таких фактах у розумінні ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України , то вони не можуть враховуватися судом при ухваленні вироку та призначенні покарання.
За таких обставин , колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 березня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2 , 3 ст.185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора , без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3