А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.02.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11кп/777/87/2017 за клопотанням захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, в якому прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016.
Цією ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 і звільнено умовно-достроково ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого, від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 7 місяців і 28 днів.
Суд першої інстанції в ухвалі визнав установленим наступне.
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016 ОСОБА_5 був визнаний винним в учиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. Йому було призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжним заходом щодо ОСОБА_5 було залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з 14.03.2014 року.
У відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_5 було зараховано строк попереднього ув`язнення з дня його затримання 14.03.2014 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 03.11.2016 звернувся до суду з заявою (клопотанням) в інтересах ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, мотивоване тим, що ОСОБА_5 утримується в Закарпатській УВП № 9 з 14.03.2014, вирок щодо нього набирає законної сили 07.11.2016, що за цей період ОСОБА_5 дотримується правил поведінки, трудового розпорядку, не має стягнень, сумлінною поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення і що адміністрація установи та спостережна комісія зауважень щодо нього не мають і проти його умовно-дострокового звільнення не заперечують.
У відповідності до п.2 ч. 4 ст. 81 КК України до ОСОБА_5 , як такого, що був засуджений за умисний тяжкий злочин, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання могло бути застосоване після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, тобто 4 років позбавлення волі.
На день розгляду заяви вирок щодо ОСОБА_5 набрав законної сили, з урахуванням припису ч.5 ст. 72 КК України останній вважається таким, що відбув 5 років 4 місяці і 02 дні позбавлення волі, отже невідбута частина покарання складає 7 місяців і 28 днів.
Згідно з матеріалами особової справи, зокрема характеристикою, наданою начальником Закарпатської УВП № 9, ОСОБА_5 за час перебування в установі зарекомендував себе посередньо, двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, але діючих дисциплінарних стягнень не має, заохочень також не має, в колективі ув`язнених підтримує товариські стосунки, неконфліктний, стриманий, правил санітарії і гігієни, пожежної безпеки дотримується, але правил поведінки і розпорядку дня не завжди. На профілактичному обліку не перебуває.
На підставі цих відомостей суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 відбув дві третини призначеного строку позбавлення волі, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому, враховуючи стан його здоров`я: перенесену в вересні 2012 року хірургічну операцію з приводу аденокарциноми шлунку, може бути на невідбутий строк 7 місяців і 28 днів умовно-достроково звільнений від відбування покарання.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову, якою в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 відмовити. Посилається на те, що Закарпатська УВП № 9 не є колонією і ОСОБА_5 покарання в ній не відбував, а, як ув`язнений, утримувався в секторі слідчого ізолятора цієї установи в період досудового розслідування. Твердить, що в цей час ОСОБА_5 неодноразово допускав порушення режиму, двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав, відомостей про доведення ним свого виправлення немає, що обґрунтування умовно-дострокового звільнення, наведене в заяві і в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам. Окрім цього, суд розглянув заяву захисника без участі представників адміністрації УВП № 9 та без прийняття у цьому питанні рішення спостережною комісією.
Захисник подав на апеляційну скаргу заперечення. Зазначив, що суд першої інстанції дотримав вимоги ст.ст. 537, 539 КПК України, прокурор під час розгляду заяви її підтримав і також просив звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, що ухвала є законною, обґрунтованою, належно вмотивованою, а апеляційна скарга голослівною і містить перекручення фактичних обставин.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої постанови, апеляційної скарги, заперечень захисника, пояснення прокурора на підтримання апеляційних вимог, пояснення засудженого та захисника, які з апеляційною скаргою не погодились, провів судові дебати, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Частиною 2 статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу (КВК) України визначено, що слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом, є установами виконання покарань.
Згідно з ч.3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.
Статтями 89 і 90 КВК України передбачено можливості і порядок залишення в слідчому ізоляторі або переведення до слідчого ізолятора засуджених до позбавлення волі для роботи з господарського обслуговування або тимчасово, в разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.
Виходячи з цих положень, а також зі змісту ч.5 ст. 72 КК України, якою передбачено зарахування строку попереднього ув`язнення, під час котрого особа утримується в слідчому ізоляторі, до покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, визнання утримання в слідчому ізоляторі відбуттям покарання в виді позбавлення волі сумніву не викликає.
З цих підстав з міркуванням прокурора на те, що для ОСОБА_5 Закарпатська УВП № 9 не є колонією і він не відбував у ній покарання, а «як ув`язнений, утримувався в секторі слідчого ізолятора цієї установи в період досудового розслідування», Апеляційний суд не погоджується.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 130 КВК України засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений у ч.3 статті 154 КВК України. Згідно з ним стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Апеляційний суд відзначає, що пунктом другим ч.1 ст. 537 та статтею 539 КПК України передбачено і інший, окрім вказаного у КВК України, порядок умовно-дострокового звільнення засуджених від відбування покарання з підстав, передбачених ст. 81 КК України.
Зокрема, згідно з приписами зазначених норм кримінального процесуального закону під час виконання вироків місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за клопотанням (поданням) не тільки органу або установи виконання покарань, але і прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Таке клопотання (подання) розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України з урахуванням положень розділу VІІІ цього Кодексу «Виконання судових рішень».
Такий порядок, як передбачено в ч. 4 ст. 539 КПК України, вимагає виклику в судове засідання тільки засудженого, його захисника, законного представника, прокурора. Орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого, а також спостережна комісія, в випадку, якщо розглядається погоджене з нею клопотання, тільки повідомляються про час та місце розгляду клопотання (подання). Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
З матеріалів провадження вбачається, що суд повідомив орган виконання покарань про час і місце розгляду заяви (клопотання) захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 .. Про належність такого повідомлення неспростовно свідчать факти надання установою виконання покарань суду особової справи ОСОБА_5 та особистої участі ОСОБА_5 , який утримувався під вартою в УВП № 9, у розгляді клопотання 21.11.2016 (а.п.9,12,16,17,20-22).
Отже посилання прокурора на те, що в розгляді заяви захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання не брали участі представники адміністрації УВП № 9 та спостережної комісії і що у судовому засідання були відсутні відомості про прийняття спостережною комісією рішення «з вказаного питання» Апеляційний суд також визнає безпідставними.
Обговорюючи твердження прокурора про те, що ОСОБА_5 під час утримання в слідчому ізоляторі неодноразово допускав порушення режиму, двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, до суспільно-корисної праці не залучався і заохочень не мав, Апеляційний суд відзначає, що відомості на їх обґрунтування взяті прокурором з характеристики ОСОБА_5 , наданої начальником Закарпатської УВД № 9. Окрім вказаного прокурором в ній зазначено, що діючих дисциплінарних стягнень ОСОБА_5 не має. Це означає, що накладені стягнення на момент підписання характеристики були зняті, а отже він не може вважатись таким, що має дисциплінарне стягнення. Та обставина, що він не залучався до суспільно-корисної праці і не мав заохочень, провиною ОСОБА_5 вважатись не може. Водночас у характеристиці вказується і таке, що ОСОБА_5 підтримує товариські стосунки з ув`язненими, неконфліктний, стриманий у стосунках з представниками адміністрації, не завжди, але дотримується правил поведінки і розпорядку дня, порушень правил санітарії, гігієни, пожежної безпеки не допускає і на профілактичному обліку не перебуває.
Апеляційний суд знаходить, що цих відомостей недостатньо для висновку про доведення ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, отже такий висновок суду першої інстанції є передчасним.
Частиною 3 ст. 539 КПК України, якою мав керуватися суд першої інстанції при розгляді заяви захисника, передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, розглядається суддею згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень його розділу VІІІ (Виконання судових рішень). Це означає, що суд має забезпечити додержання прав кожного учасника судового провадження і процедури судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 37, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу, тобто якщо йдеться про повноваження службових осіб органів прокуратури вищого рівня, або якщо прокурор, який здійснює повноваження прокурора у відповідному кримінальному провадженні, не може їх здійснювати з поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні.
Частина 1 статті 36 КПК України встановлює правило, згідно з яким втручання у процесуальну діяльність прокурора осіб, які не мають на те законних повноважень, забороняється.
Суд, допустивши до участі в розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання прокурора ОСОБА_7 в наявності у нього законних на це повноважень не переконався.
Між тим, з журналу і фонограми судового засідання видно, що відомості про місце тримання ОСОБА_5 під вартою, про його особу, про те, яке, чиє клопотання розглядається і в якому порядку воно подане, прокурор ОСОБА_7 вважав такими, що не перешкоджають задоволенню клопотання. Раптова зміна цим прокурором своєї думки на прямо протилежну, висловлену в апеляційній скарзі, ставить під сумнів законність його повноважень на участь в розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбуття покарання в суді першої інстанції станом на 21.11.2016.
Відповідно до вимог пункту 1 ч.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини 2 статті 412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою. В даному випадку представник органу прокуратури прибув у судове засідання і виявив бажання взяти участь у розгляді клопотання, отже підстави для визнання участі прокурора необов`язковою не було.
Під час нового розгляду провадження за клопотанням захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання суду першої інстанції належить усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, а також ретельно дослідити дані про особу ОСОБА_5 на предмет їх відповідності вимогам ч.2 ст. 81 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2016, якою задоволено клопотання (заяву) захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016, скасувати, призначити новий розгляд провадження за клопотанням захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання в Ужгородському міськрайонному суді.
Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.
Судді :