АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/527/17 Справа № 695/1006/17 Категорія: ч.2ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, освіта: середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 20.06.2003 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ст.70, ст.76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік; 2) 11.01.2007 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст.308, ст.69, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки, 3) 18.02.2008 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.307, ст.69, ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 5 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України приєднано частково не відбутий строк 1 місяць позбавлення волі до вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2007 року. Кінцеве покарання у вигляді позбавлення волі на 5 років 1 місяць з конфіскацією всього особистого майна; 4) 29.04.2014 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст.321 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 1 рік; 5) 27.05.2016 року вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за ч.І ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт терміном 80 годин;

обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , що засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, 22 липня 2016 року був поставлений на облік Золотоніського МРВ КВІ УДПтСУ. Цього ж дня ОСОБА_7 було роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, а також він був офіційно попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, йому було видано також направлення для відбування покарання до Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району.

Розпорядженням голови Новодмитрівської сільської ради № 91 від 25.07.2016 року ОСОБА_7 був установлений графік роботи: по чотири години щодня, крім суботи, неділі, святкових днів, визначено перелік об`єктів і видів робіт, починаючи з 25.07.2016 року. Однак ОСОБА_7 , не маючи на те поважних причин допустив невихід на відпрацювання громадських робіт в період з 28.07.2016 року по теперішній час, за що йому були винесені офіційні попередження. Незважаючи на попередження ОСОБА_7 не виконав призначене судом покарання у вигляді громадських робіт, станом на 24.03.2017 року невідбута частина яких складає 74 години.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

29 березня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_8 за участю захисника ОСОБА_9 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст., ст. 468, 469, 472 КПК України.

Як вбачається з даної угоди обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_8 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен нести обвинувачений за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Вироком Золотоніського районного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29 березня 2017 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_8 .

Визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання у виді 1 місяця арешту.

Не погодившись з вироком Золотоніського районного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року прокурор звернувся з апеляційною скаргою в якій просить вказаний вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого, який погодився з апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з п. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до злочину невеликої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана державним інтересам, а тому при додержанні зазначених вище вимог та права засудженого на захист, така норма закону може бути застосована.

Пунктом 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано обов`язок суду перевірити угоду на відповідність вимогам цього кодексу (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону.

Проте, суд, прийшовши до переконання про можливість затвердження угоди та ухвалення обвинувального вироку з призначенням узгодженої сторонами міри покарання, вказані вимоги закону не виконав, оскільки затвердив угоду та призначив покарання з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченого ОСОБА_7 засуджено вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2016 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та визначено покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Вказане покарання ОСОБА_7 не відбув, та невідбута частина покарання становить 74 години громадських робіт, судимість за вище зазначеним вироком не знято та не погашено в установленому законом порядку.

Однак, судом при затвердженні угоди та призначенні покарання не враховано, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком.

Правила призначення покарання за сукупністю вироків визначено ст. 71 КК України, згідно з якою якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням положень статті 72 КК України.

При укладенні угоди про визнання винуватості під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, сторони погодилися на призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту строком на 1 місяць, без урахування покарання за попереднім вироком, тим самим не врахувавши вимоги закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

У свою чергу суд першої інстанції в порушення ч. 7 ст. 474 КПК України належним чином не перевірив угоду про примирення на відповідність її вимогам Кримінального процесуального та кримінального законів, та дійшов до помилкового висновку про можливість її затвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 475 КПК України вирок суду на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьої цієї статті.

Але, суд в порушення ст. 413 КПК України не застосував закон, який підлягає застосуванню, що тягне за собою скасування судового рішення та затверджуючи угоду про визнання винуватості, не звернув на її невідповідність вимогам матеріального права та не врахував положення ст.ст. 71, 72 КК України.

Таким чином, суд при ухваленні вироку, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині основних засад призначення покарання, у зв`язку із чим прийшов до передчасного висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до суду першої інстанції з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж суду І інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :