АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1271/17 Справа № 194/87/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши 22 серпня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження внесене № 0000637 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Селідово Донецької області, громадянина України, працюючого прохідником ВСП «Шахта Західно-Донбаська» ШУ «Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», освіта середня, одруженого, маючого на утриманні дитину 2006 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого за ч. 2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на три роки. та відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 відповідні обов`язки. Додаткове покарання у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на три роки підлягає самостійному реальному виконанню.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної засобом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, - залишено без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної засобом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, грошові кошти в сумі 17 тис. 212 грн. 99 коп., та на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, грошові кошти в сумі 70 тис. грн., а разом стягнуто 87212 (вісімдесят сім тис. двісті дванадцять) грн. 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь державного бюджету в рахунок відшкодування процесуальних витрат за залучення експертів для проведення експертиз (висновки №№ 70/29-709, 70/27-737, 70/27-854), грошові кошти в сумі 1228 (одна тис. двісті двадцять вісім) грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат за залучення експерта для проведення експертизи, (висновок № 3109/3110-15), грошові кошти в сумі 5913 (п`ять тис. дев`ятсот тринадцять) грн.60 коп.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

ОСОБА_7 , 30 вересня 2014 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи у тверезому стані, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_11 , рухався по сухому асфальтному покриттю по вул. Маяковського з боку вул. С.Маркова в напрямку вул. Дніпровської в м. Тернівка Дніпропетровської області.

У зазначений час в районі будинку № 18 вул. Маяковського в м. Тернівка, попереду автомобіля «ВАЗ- 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в попутному з ним напрямку, рухався неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи мопедом марки «ALFA LUX» без реєстраційного номеру.

Виявивши попереду по ходу руху неповнолітнього водія мопеда «ALFA LUX» ОСОБА_12 , який рухався з меншою швидкістю та, з порушення вимог п. 9.2.б), 9.4 Правил дорожнього руху України, здійснював зміну напрямку руху ліворуч у межах габаритної ширини автомобіля, водій автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , всупереч вимогам п.1.7 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності», не виявив особливу уважність, своєчасно не оцінив небезпеку для руху, створювану дитиною, яка знаходилася на проїжджій частині як учасник дорожнього руху, не дотримуючись безпечної дистанції, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не застосував екстрене гальмування та допустив зіткнення правою боковою частиною автомобіля з лівою боковою частиною вказаного мопеда.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда «ALFA LUX» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в міській лікарні № 4 м. Павлоград.

Оскільки технічна можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди визначалася однобічними діями водія автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , тому невідповідності в діях неповнолітнього водія мопеда «Alfa-Lux» ОСОБА_12 вимогам п. 9.2 б), 9.4. Правил дорожнього руху України, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_7 своїми діями грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5., 1.7, 2.3. (б), 12.1., 12.3. 13.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7 «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Порушення пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вимог вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якого водію мопеду марки «ALPHA LUX» ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: - синців у внутрішніх кутів правого та лівого ока, на спинці та на кінчику носа, у волосистій частині голови в потиличній області, на внутрішніх поверхнях правої та лівої гомілок у верхніх третинах, на передньо-внутрішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу; саден на тильній поверхні правої кисті в проекції 2-3-ї голівок п`ясних кісток та 2-3-4-ї голівок п`ясних кісток проксимальних фаланг, на передньо-внутрішній та на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, на передньо-внутрішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, у верхній частині правої сідниці; перелому склепіння та основи черепу з субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку, правостороннім гемотораксом та забоєм легень (гостра емфізема), яка ускладнилась комбінованим шоком, що й призвело до безпосередньої причини смерті, та дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, що діяли за ударно-струсуючим механізмом з достатньою силою для їх спричинення та такими предметами могли бути виступаючі частини транспортного засобу, що рухався при можливих наступних фазах автотравми: удар виступаючими частинами транспортного засобу, що рухався, відкиданням тіла, падінням, ударом його об дорожнє покриття. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації та доведеності дій обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню оскільки він не відповідає вимогам КК України, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, так як, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд не врахував що ОСОБА_7 під час судового слідства свою вину визнав частково, у скоєному не розкаявся, вибачився перед потерпілою лише під час останнього слова, за спливом майже 3-х років з моменту ДТП. Також вказує, що судом не враховано суспільно-небезпечні наслідки дій обвинуваченого у вигляді настання ДТП, внаслідок якої загинув неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 , та не бажання обвинуваченого вжити заходів спрямованих на відшкодування завданої злочином шкоди, лише під кінець судових розгляду, під тягарем досліджених судом доказів винуватості, ОСОБА_7 відшкодовано частину завданої шкоди. Тому прокурор, вважає, призначене судом покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України є необґрунтованим та несправедливим внаслідок м`якості і є недостатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників апеляційного провадження, прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, потерпілу, яка також підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, просила призначити обвинуваченому реальний строк відбуття ним покарання, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, просили вирок залишити без змін та дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та обставини справи в поданій апеляційній скарзі та іншими учасниками кримінального провадження не оспорюються, тому ці висновки суду перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора відповідно призначеного судом покарання, то колегія суддів приходить до висновку про підтвердження їх наявності та необхідності скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , в зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості та постановлення по справі нового вироку в цій частині.

За положеннями статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК України, суд призначає покарання, зокрема, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказані вимоги закону належним чином не виконав, не навів достатніх переконливих обставин і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а також ті обставини, що обвинувачений винуватість визнав частково, у вчиненому розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину.

Однак, разом з цим, суд не навів переконливих доказів в підтвердження існування обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс - щире каяття у вчиненому, однак обвинувачений свою вину визнає частково, також частково всього у розмірі 5 тис. грн. перерахував потерпілій грошові кошти в рахунок погашення спричиненої злочином шкоди, що на переконання колегії судів не є суттєвим при даних обставинах і непоправності наслідків цього злочину, і, що ставить під сумнів висновки суду першої інстанції щодо щирого каяття обвинуваченого.

Колегія суддів також зважає на те, що потерпіла спростувала зазначення в оскаржуваному вироку, що вона не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, потерпіла навпаки в апеляційній інстанції підтримала апеляцію прокурора та просила визначити обвинуваченому реальний строк відбування ним покарання.

Суд першої інстанції, хоча і послався на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують й обтяжують його покарання, але фактично не врахував їх в повній мірі.

Так, поза увагою суду залишилось те, що обвинуваченим вчинено злочин, який відноситься до категорії тяжких та належним чином не враховано суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_7 , внаслідок якого загинув неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 , а також те, що ОСОБА_7 за весь період досудового розслідування та судового розгляду не вчинено достатніх і належних дій, щодо відшкодування шкоди потерпілій.

Сам факт наявності соціальних зв`язків, часткове визнання своєї вини, відшкодування 5 тис. грн. потерпілій і відсутність судимості в обвинуваченого, як на це вказує і сторона захисту самі, по собі дані обставини не є переконливими для висновку, щодо доцільності застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання зі звільненням його від відбування, на підставі ст. 75 КК України, не відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання, особі винного, тяжкості вчиненого, вимогам кримінального закону, а отже не є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку в частині призначеного покарання з ухваленням, згідно ст. 420 КПК України, нового вироку судом апеляційної інстанції.

Згідно викладеного, колегія суддів, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і, вважає необхідним вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання в виді позбавлення волі, враховуючи обставини справи і особу обвинуваченого в межах ближче до мінімального розміру, встановленої санкцією цієї статті з позбавленням права керування транспортним засобом, так як такий вид і міра основного та додаткового покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим та іншими особами. Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом 3 місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:
______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4