н/п 1-кп/640/628/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" грудня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мельникове, Валківського району, Харківської області, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 21.11.2007 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України до іспитового строку на 2 роки, судимість не знята та не погашена
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.3 ст.28,ч.3,4 ст. 358 КК України,
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальна справі відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.3 ст.28, ч.3,4 ст. 358 КК України.
В порядку вимог ст. 331 КПК України щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою, враховуючи що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та визначені під час їх обрання слідчим суддею не відпали, продовжують існувати і підстав для їх скасування та зміни немає. Також, вказував, що відсутні підстави для визначення застави, оскільки ОСОБА_6 порушив умови застави та був оголошений у розшук.
Обвинувачений заперечував щодо позиції прокурора, вважаючи його доводи недоведеними та безпідставними, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем мешкання його батьків у Харківській області, оскільки при визначенні йому міри запобіжного заходу були порушені норми КПК України, підозру йому також вручили з порушеннями, заставу він не порушував, наміру переховуватись в нього немає.
Захисник обвинуваченого заперечував щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та підтримав клопотання обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт, виходячи з того, що ризики прокурора є необґрунтованими та недоведеними.
Представник потерпілого підтримав позицію обвинувачення та заперечував щодо клопотання обвинуваченого та його захисника.
Судова колегія, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
При вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу та клопотання про зміну запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.1, п.2, п. 3, п.4, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків, засуджених співучасників; знищити,сховати, або спотворити речі чи документи, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення; а також оцінюючи сукупність обставин, передбачених в ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, характер злочинів, що інкриміновані проти власності та в сфері службової діяльності та професійної діяльності з наданням публічних послуг.
Також, судом враховані всі дані по особистості обвинуваченого та те, що він офіційно не працевлаштований, раніше судимий за скоєння умисних та корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена, фактично мешкав до затримання в м. Києві, переховувався від органу досудового розслідування, був оголошений у розшук, розлучений, тобто не має стійких соціальних зв*язків, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не доведено та є необґрунтованим, і суд продовжує строк запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_6 до 60 днів.
Суд, досліджуючи вищевказані посилання виходить з того, що доводи сторони захисту на відсутність перелічених ризиків є безпідставними та недоведеними станом на теперішній час в даному судовому засіданні, оскільки підставою для зміни запобіжного заходу може бути лише обґрунтоване підтвердження того, що ризики, які були зазначені в ухвалі слідчого судді та суду при його обранні та продовженні запобіжного заходу на теперішній час відпали, що в свою чергу доведено не було, а тому суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу більш м*ягкий, ніж утримання під вартою, в т.ч. і на домашній арешт.
Також, судом враховано, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 14.07.2016 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без визначення застави з відповідними доводами та обґрунтуваннями слідчого судді залишена без зміни в апеляційному порядку та є чинною. Порушень КПК України при врученні підозри та при обранні запобіжного заходу, на які посилається обвинувачений матеріали справи також не містять.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного та обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.
Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
На підставі вищевикладеного, суд продовжує строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 діб, відхиливши клопотання захисту та задовольнивши клопотання сторони обвинувачення.
Підстав для визначення застави суд не вбачає на підставі вимог п.3 ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки відносно ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був ним порушений згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.07.2016 року. Посилання захисника на наявність висновків в ухвалі апеляційного суду від 24.10.2013 року суд вважає необґрунтованим, оскільки 24.10.2013 року суд апеляційної інстанції скасував ухвалу слідчого судді від 17.10.2013 року лише в частині визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, судова колегія
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 17 лютого 2017 року.
В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3