АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/10/17 Справа № 204/7491/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

затриманого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах затриманого ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року про залишення без задоволення скарги захисника ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді від 29.11.2016 р. та постановлення нової ухвали, якою скасувати наказ Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року за №3037/5 "Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Російської Федерації".

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_7 щодо скасування наказу Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року за №3037/5 "Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Російської Федерації".

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що на час винесення висновку Департаменту міжнародного права від 21 жовтня 2016 року за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі якого було винесено Наказ Міністерства юстиції України №3037/5 від 24.10.2016 року про видачу ОСОБА_8 з України до Російської Федерації, звернення за заявами ОСОБА_8 про надання йому статусу біженця на розгляді у ДМС не перебували, а усі заяви, що надійшли до ДМС від ОСОБА_8 та його захисника до цього часу, були розглянуті у встановленому законом порядку та на них надані відповіді, а з заявою про надання статусу біженця від 14.11.2016 року ОСОБА_8 звернувся вже після того, як оскаржуваний ним наказ було винесено.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 зазначає, що вищезазначена ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом при вирішенні скарги не було прийнято до уваги письмову інформацію лист ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 23.11.2016 р. за 31201/17486, згідно якої заяви ОСОБА_10 не приймалися до розгляду в зв`язку з порушенням вимог ст. 5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». В ході засідання захистом було надано всі підтверджуючі документи про неодноразові звернення ОСОБА_8 до ДМС України в Дніпропетровській області та доведено до відома суду про направлення підзахисним пакету документів щодо отримання статусу біженця, втім цей факт судом не було взято до уваги.

Крім того вказує, що на даний момент заява ОСОБА_8 від 17.06.2016 року до ДМС України в Дніпропетровській області не вирішена по суті, що свідчить про фактичну наявність заяви ОСОБА_8 про бажання набути статусу біженця.

Заслухавши суддю доповідача; затриманого та його захисника, що на задоволенні апеляційної скарги наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, що проти задоволення апеляційної скарги заперечував; проаналізувавши доводи апеляційної скарги та співставивши їх з наданими матеріалами, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Як вбачається з наданих матеріалів, центральний орган - Міністерство юстиції України - при винесенні оскаржуваного наказу від 24 жовтня 2016 року за №3037/5 "Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Російської Федерації", а слідчий суддя суду першої інстанції - при перевірці законності цього наказу, грунтовно виходили з того, що перешкоди для екстрадиції ОСОБА_8 були відсутні, зокрема його заяви про надання статусу біженця на розгляді в органах Державної міграційної служби не перебували, а раніше подані заяви були розглянуті у встановленому порядку.

Разом з тим, станом на час апеляційного розгляду такі обставини зазнали істотної зміни, оскільки заява ОСОБА_8 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 23.12.2016 р. була прийнята Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до розгляду, а також останньому було видано довідку від 29.12.2016 р. № 003197 про звернення за захистом в Україні, строком дії до 29.01.2017 р.
Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про те, що на час апеляційного розгляду виникла обставина, яка відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України виключає можливість прийняття рішення про екстрадицію ОСОБА_8 до остаточного вирішення по суті заяви останнього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Крім того, оскільки згідно ч. 2 ст. 589 КПК України надання особі статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, або надання їй тимчасового захисту в Україні, виключає можливість видання державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України, - звернення особи за наданням такого статусу, з урахуванням положень гл. 44 КПК України, належить вважати формою реалізації права такої особи на захист у кримінальному процесі.
Можливість реалізації права ОСОБА_8 на захист у цій частині вичерпана не була зважаючи на те, що він, будучи іноземним громадянином, перебував під вартою, а з його заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що подавалися неодноразово, жодна не була вирішена по суті з формальних міркувань (а.с. 46, 47). Таким чином, його екстрадицію до вирішення цього питання належить вважати порушенням його права на захист у контексті практики правозастосування Європейським судом з прав людини положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі.

Викладене тягне задоволення апеляційної скарги захисника та скасування як рішення центрального органу про екстрадицію ОСОБА_8 , так і оскаржуваної ухвали слідчого судді, якою останнє було залишене в силі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422, 589-591 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року про залишення без задоволення скарги захисника ОСОБА_7 про скасування наказу Міністерства юстиції України №3037/5 від 24.10.2016 року про видачу (екстрадицію), скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити, наказ Міністерства юстиції України від 24 жовтня 2016 року №3037/5 "Про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Російської Федерації" - скасувати.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена лише прокурором з підстав, передбачених ч. 7 ст. 591 КПК України.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4