АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2814/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчої групи ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, вилучене 20.03.2017 року в ході проведення обшуку, а саме на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 1 червоного кольору, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував відповідність майна критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 1 ст. 167 КПК України, те, що майно використано як засіб вчинення кримінальних правопорушень та те, що на ньому збереглися сліди їх вчинення, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат вказує на те, що арештований автомобіль належить громадянці ОСОБА_11 , яка статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні не має. Додає про відсутність підстав які б унеможливлювали передання автомобіля власнику на зберігання під розписку.
Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що жодної слідчої дії чи експертизи з використанням арештованого автомобіля проведено не було.
Одночасно автор апеляційної скарги вказує, що ні власник майна, ні його представник участі у судовому засідання суду першої інстанції не приймали, про оскаржувану ухвалу дізналися випадково, копію отримано 03 травня 2017 року, а з апеляційною скаргою звернулися 10 травня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, щовласник майна та його представник в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, копію оскаржуваної ухвалиапелянтом отримано 03.05.2017 року, апеляційна скарга подана 10.05.2017 року, та з урахуванням святкових днів, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0001434, відомості про яке 24.08.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами вчинення розбійних нападів на ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , готування вчинення розбійного нападу на ОСОБА_20 та крадіжки майна з будинку ОСОБА_21 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України.
Слідчий слідчої групи ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 20.03.2017 року в ході проведення обшуку, а саме на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , яке 29 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, внесене в рамках кримінального провадження № 0001434, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про те, що арештований автомобіль належить громадянці ОСОБА_11 , яка у даному кримінальному провадженні статусу підозрюваної не має, не заслуговують на увагу, оскільки у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце у даному випадку.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не проведено жодної слідчої дії чи експертизи із використанням арештованого автомобіля, колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, враховуючи, що постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_22 від 22 березня 2017 року даний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки є знаряддям вчинення розбійних нападів на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та містить інші відомості, які можуть бути використані як докази у даному провадженні. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження автора апеляційної скарги про відсутність підстав, які б унеможливлювали передання автомобіля власнику на зберігання під розписку. Порушень вимог ст. 100 КПК України колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене 20.03.2017 року в ході проведення обшуку, а саме на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчої групи ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене 20.03.2017 року в ході проведення обшуку, а саме на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4