АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу директора Командитного товариства « ОСОБА_7 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на грошові кошти та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських поточних рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_1 (долар США), НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 Командитного товариства « ОСОБА_7 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» (5) у межах суми 7 919, 00 грн., що відкриті в ПАТ «ОТП Банк» (МФО 300528) та заборонено видаткові операції з цих рахунків за винятком виплати заробітної плати, обов`язкових платежів до бюджету.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника мана подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання Заступника начальника першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України ОСОБА_8 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000041 від 12.05.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу посилається на те, що товариства, які є власника арештованого майна, не є у відкритому кримінальному провадженні ні підозрюваними, ні обвинуваченими, ні особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у зв`язку з чим щодо цих товариств, на думку апелянта, не можуть бути застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Крім того, у вказаному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено. Накладення арешту на всі грошові кошти, що знаходяться на рахунках товариств призведуть до зупинки їх діяльності. Таким чином, як зазначає апелянт, жодної правової підстави для накладення арешту на майно на даний час не існує.

Крім того, того враховуючи, що розгляд клопотання проводився без повідомлення власників майна, то строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 09.11.2016 року було постановлено без повідомлення власника майна, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів клопотання слідчого, в провадженні управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.05.2016 за № 0000041 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України.
07.11.2016 рокузаступник начальника 1 відділу управління розслідування кримінальних проваджень ГСУ УФР ДФС України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських поточних рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_1 (долар США), НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 Командитного товариства « ОСОБА_7 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» (5) у межах суми 7 919, 00 грн., що відкриті в ПАТ «ОТП Банк» (МФО 300528) та заборонено видаткові операції з цих рахунків за винятком виплати заробітної плати, обов`язкових платежів до бюджету.

09.11.2016 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання задоволено та накладено арешт на вказане у клопотанні майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність втручання у діяльність Командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» з потребами кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків слідчого судді, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на банківські рахунки, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання заступника начальника першого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на грошові кошти та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських поточних рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_1 (долар США), НОМЕР_1 (українська гривня), НОМЕР_2 Командитного товариства « ОСОБА_7 і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» (5) у межах суми 7 919, 00 грн., що відкриті в ПАТ «ОТП Банк» (МФО 300528) та заборонено видаткові операції з цих рахунків за винятком виплати заробітної плати, обов`язкових платежів до бюджету залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 без задволлення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4409/2016 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1