ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року засуджено
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, не працюючого, розлученого, раніше не судимого,
- за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі статей 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком на 3 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 скасовано у частині призначеного йому покарання та визначено вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 вересня 2014 року по 21 травня 2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, спільно з невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, маючи злочинний намір, спрямований на придбання права на чуже майно шляхом обману, вчинене у великих розмірах, вчинив наступні дії.
У 2013 році, особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, у невстановленому місці отримали інформацію про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , тривалий час ніхто не проживає та, з метою придбання права на чуже майно шляхом обману, забезпечили наявність підроблених правовстановлюючих документів на квартиру на ім`я ОСОБА_8 , а саме: підробили свідоцтво про право власності, довідку з БТІ, довідку з ЖЕП №53.
Далі, ОСОБА_8 , вступивши у невстановлений слідством час та у невстановленому слідством місці у злочинну змову з невстановленими слідством особами, щодо яких матеріали виділені у окреме провадження, 18.11.2013 року, зустрівся біля приміщення нотаріальної контори на вул. Харківській, 3 у м. Дніпропетровську з однією з цих осіб, отримав від неї підроблені правоустановлюючі документи на квартиру на своє ім`я та повідомив приватному нотаріусу ОСОБА_9 , що він є власником квартири та бажає видати право на розпорядження цією квартирою. Приватний нотаріус ОСОБА_9 , на підставі наданих їй документів, а саме оригіналу паспорту, ідентифікаційного коду ОСОБА_8 та підроблених документів, які вона вважала за достовірні, посвідчила довіреність від ОСОБА_8 видану на ім`я ОСОБА_10 на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , скориставшись якою невстановлені слідством особи продали квартиру ОСОБА_5 .
Своїми умисними діями, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з групою невстановлених слідством осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, шляхом обману придбав право власності на квартиру АДРЕСА_1 , спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 212 260 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального, просить провадження щодо нього закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення. Звертає увагу, що не мав наміру заволодіти чужим майном шляхом обману.
У запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_5 просять залишити судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишитибез задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу засудженого без задоволення, а рішення судів без зміни, думку потерпілого ОСОБА_5 та його представника, які підтримали прокурора, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі та запереченнях доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , винесено законне, обґрунтоване рішення та надано належну оцінку дослідженим доказам.

Висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, суд першої інстанції обґрунтував посиланнями на досліджені у встановлений спосіб докази, які вмотивовано визнав достовірними.
Так, суд обґрунтовано прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_5 , які він підтвердив у касаційному суді, про те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому. 19 січня 2014 року він прийшов до квартири та помітив, що замок змінений і звернувся до міліції. Через деякий час йому зателефонував незнайомий чоловік та повідомив що він є новим власником квартири ОСОБА_5 , при цьому вказану квартиру господар нікому не продавав, жодної довіреності на вчинення будь-яких дій від свого імені не віддавав.
Показання потерпілого узгоджуються та логічно стверджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , письмовими доказами у провадженні, висновками експертів, висновком судової почеркознавчої експертизи та іншими доказами.
Суд першої інстанції, правильно врахував і надав оцінку вищевказаним доказам, а тому, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає наведені ОСОБА_8 доводи про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення необґрунтованими.
Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання врахував, як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, наслідки скоєного, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, так і дані про особу засудженого, який вину не визнав, ніде не працює. З огляду на це, обґрунтованим є висновок про безпідставне застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.
Таким чином, призначене покарання у виді реального позбавлення волі, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Зважаючи на вищенаведене, судові рішення є законними і обґрунтованими, призначене покарання справедливим, а відтак касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає. Матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення інших вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.
З урахуванням наведеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3