АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що було вилучено під час обшуку проведеного по АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук «Lenovo» чорного кольору, p/n 59355917 1 шт.; ноутбук «Asus» чорного кольору mobel:p50ij з написом «Каса № 3» - 1 шт.; ноутбук «Dell» Е 6500 чорного кольору з написом «Каса № 4» - 1 шт.; ноутбук «Siemens» № YKBX049426 сірого кольору з написом «Каса № 1» - 1 шт.; ноутбук «Siemens» № YKBX049442 сірого кольору з написом «Каса № 2» - 1 шт; сервер від відеокамер «Partizan» ID: fQDyCA сірого кольору 1 шт.; системний блок «Grand 901D Black» № 1 шт.; грошові кошти у сумі 1 500 грн. та взуттєву продукцію за номерами згідно з номерами штрих-коду, які зазначені у клопотанні прокурора (767 підпунктів).

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так представник зазначає про відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з огляду на ті обставини, що стороною обвинувачення не доведено причетність ФОП ОСОБА_7 до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно. Зокрема апелянт вказує, що відомості про ФОП ОСОБА_7 до ЄРДР не внесено. Також, представник вважає безпідставними висновки слідчого судді з приводу того, що вказане майно може бути використано як доказ в кримінальному провадженні, оскільки надані слідчим матеріали не містять жодних даних, які б вказували, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Також в поданій апеляційній скарзі зазначається про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, оскільки власник майна про дату розгляду клопотання прокурора про арешт майна не повідомлявся, а копію оскаржуваного рішення вони отримали 16 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення його власника, а копію оскаржуваного рішення представник ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , отримав 16 грудня 2016 року, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні СВ Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008754 від 10 жовтня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

До Київської місцевої прокуратури № 2 надійшла письмова заява офіційного представництва «Puma SE» в Україні з приводу реалізації невстановленими особами контрафактної продукції компанії «Puma SE» на території Дарницького району міста Києва, зокрема компанією ТОВ «ПУМА Україна» виявлено, що у місті Києві функціонує магазин під назвою «Склад Конфіскат», а саме за адресою: м. Київ, пр. Бажана, 3/д, в якому зберігається з метою продажу, пропонується до продажу та продається продукція, маркована брендами Компанії «Puma».

Органом досудового розслідування встановлено, що до компанії ТОВ «ПУМА Україна» звернувся споживач, який повідомив, що купив рюкзак вказаної торгівельної марки у магазині за адресою м. Київ, пр. Бажана, 3/д, та має сумніви щодо його справжності. Після проведення візуального огляду придбаного рюкзака, співробітниками ТОВ «ПУМА Україна», було встановлено, що він є фальсифікованою продукцією, тобто такою, що не виготовлялась Компанією, та хто є її виробником невідомо.

27 листопада 2016 року співробітниками УЗЕ у м. Києві ДЗЕ НП України на підставі доручення Київської місцевої прокуратури № 2, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року проведено обшук у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснювалась реалізація контрафактної продукції, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Бажана, 3/д. В ході проведення обшуку було виявлено та вилучено речі та документи.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку 27 листопада 2016 року майно, прокурор зазначив, що застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження зумовлене необхідністю збереження даного майна, як речового доказу.

Дослідивши доводи клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на вказане в ньому майно з метою забезпечення збереження речового доказу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, та вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КРПК України та може бути використано, як доказ у даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

На думку колегії суддів, надані суду матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного в клопотанні прокурора майна вимогам вказаної норми закону, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вилучене майно має ознаки речових доказів.

Крім того, постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 від 29 листопада 2016 року вказане майно визнано ревучим доказом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу помилковості висновків слідчого судді про те, що вилучене майно може бути використано, як доказ у кримінальному провадженні, є безпідставними та спростовуються наданими слідчим матеріали.

Що стосується посилань апелянта з приводу того, що ОСОБА_7 не відноситься до кола осіб, до яких, у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, оскільки про підозру в рамках кримінального провадження № 0008754 їй не повідомлено, а відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ФОП ОСОБА_7 не внесено, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, арешт на майно був накладений з метою збереження речових доказів, тобто на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого суддіДарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що було вилучено під час обшуку проведеного по АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук «Lenovo» чорного кольору, p/n 59355917 1 шт.; ноутбук «Asus» чорного кольору mobel:p50ij з написом «Каса № 3» - 1 шт.; ноутбук «Dell» Е 6500 чорного кольору з написом «Каса № 4» - 1 шт.; ноутбук «Siemens» № YKBX049426 сірого кольору з написом «Каса № 1» - 1 шт.; ноутбук «Siemens» № YKBX049442 сірого кольору з написом «Каса № 2» - 1 шт; сервер від відеокамер «Partizan» ID: fQDyCA сірого кольору 1 шт.; системний блок «Grand 901D Black» № 1 шт.; грошові кошти у сумі 1 500 грн. та взуттєву продукцію за номерами згідно з номерами штрих-коду, які зазначені у клопотанні прокурора залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/230/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1