Справа № 640/5625/17
н/п 1-кс/640/4216/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,
29.05.2017 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, погоджене прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , в якому просить суд:
поновити строк на подачу клопотання про арешт тимчасово вилученого майна;
накласти арешт шляхом тимчасового позбавлення права володіння, розпорядження та користування на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: предмети зовні схожі на револьвери з маркуванням РФ 431 3 шт.; предмети зовні схожі на револьвери з маркуванням «Сафарі РФ444» - 4 шт.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за невстановлених в ході досудового слідства обставин, але не пізніше 28.04.2017, вступили у попередню змову між собою на переміщення через митний кордон з приховуванням від митного контролю вогнепальної зброї.
Далі, не пізніше 28.04.2017, ОСОБА_8 , реалізуючи виниклий злочинний умисел, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , підшукав громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким домовився про те, що останній перемістить через митний кордон України кілька упаковок з автомобільними запчастинами. ОСОБА_9 на вказану пропозицію погодився. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 насправді планували помістити у вказані упаковки вогнепальну зброю з метою її переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, про що ОСОБА_9 поінформований не був.
28.04.2017 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати описаний вище злочинний умисел, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , передав ОСОБА_9 тринадцять упакованих та опечатаних предметів, схожих на пістолети, з тим, щоб останній перемістив їх до Російської Федерації в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Гоптівка». При цьому, ОСОБА_9 було повідомлено, що в опечатаних упаковках знаходяться автомобільні запчастини.
28.04.2017 під час проведення огляду місця події на території МАПП «Гоптівка» за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н, 38-й кілометр траси «Харків-Бєлгород», серед речей, які переміщував громадянин України ОСОБА_9 , виявлено та вилучено: 13 предметів чорного кольору, схожих на пістолети. В результаті огляду із залученням спеціаліста 30.04.2017 встановлено, що два з них можуть відноситись до вогнепальної зброї.
Крім того встановлено, що ОСОБА_7 на території Харківської області здійснював діяльність, пов`язану із незаконним обігом вогнепальної зброї, боєприпасів, вибухових речовин з метою їх збуту.
Слідчий вважає, що характер вилучених предметів свідчить про те, що вони мають значення для розслідування даного провадження. Так, дані предмети могли використовуватись підозрюваними, ОСОБА_4 та іншими особами у своїй злочинній діяльності, пов`язаній з контрабандою зброї. В той же час, для остаточного вирішення даного питання необхідно проведення відповідної експертизи, строк виконання якої явно перевищує передбачений законом строк тимчасового вилучення майна, а тому предмети, вилучені за результатом проведення обшуку відповідають критеріям, визначеним в статті 98 КПК України, що, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є підставою для накладення на них арешту з метою збереження речових доказів.
В судовому засіданні слідчий підтримала подане клопотання, просила його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 та представник власника майна адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на його незаконність, безпідставність, необґрунтованість та поданим з порушенням процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України. Вважали, що вилучення майна порушує права власника, обшук проведено незаконно та протиправно.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Всупереч ч.2 ст. 171 КПК України, в клопотанні слідчого, погодженого прокурором, про арешт майна, не зазначено підстави і мета, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Так, до ЄРДР слідчим були внесені відомості про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 201 КК України, яке передбачає відповідальність за закінчений замах на вчинення контрабанди, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю зброї за попередньою змовою групою осіб.
Підставами для внесення цих відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.
Однак, слідчий не обґрунтував клопотання та не довів обставин щодо необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_4 майна.
Ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Проте, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку. У клопотанні не зазначено про те, чи це майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, воно необхідно для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Із клопотання не вбачається, чи набув власник вилученого майна ОСОБА_4 статусу підозрюваного, обвинуваченого.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Слідчим не надано даних, що вказане вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 201, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 15, ч.2 с т. 201 КК України, а тому підстави для задоволення клопотання про арешт майна - відсутні.
Так, із даних в судовому засіданні власником майна ОСОБА_4 випливає, що він є фізичною особою підприємцем, перебуває на обліку як платник єдиного податку, займається роздрібною торгівлею на ТЦ «Барабашова» в м. Харкові, а саме продажем зброї, яка сертифікована та не має заборони для продажу. Вилучену зброю він придбав для продажу.
Зазначені доводи підтверджуються наданими копіями відповідних документів, а саме: витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, податковими деклараціями, сертифікатами відповідності на вилучену зброю, накладними щодо придбання вилученої зброї.
Доводи слідчого про те, що вилучені у ОСОБА_11 предмети могли використовуватись підозрюваними, ОСОБА_4 та іншими особами у своїй злочинній діяльності, пов`язаній з контрабандою зброї, не обґрунтовані та не підтверджуються наданими доказами в обґрунтування клопотання.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Крім того, слідчий суддя поновлює строк на подачу клопотання, який пропущений з поважних причин, оскільки 30.04.2017 слідчим шляхом поштового відправлення «Укрпоштою» на адресу суду було подано клопотання про арешт майна. Ухвалою слідчого судді від 11.05.2017 подане клопотання слідчого повернуто процесуальному керівнику для усунення недоліків та отримано прокурором 29.05.2017.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Поновити строк на подачу клопотання, як пропущений з поважних причин.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Слідчий суддя - ОСОБА_1