Справа № 128/1955/16-к
Провадження №11-кп/772/365/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню № 0001773, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України та визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п. п. 1,2 ч. 1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 189900 гривень 90 копійок у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000 гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами та витратами за проведені експертизи.
з участю секретаря: ОСОБА_8 ,
прокурора: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10
потерпілого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України та визнано винним у скоєні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 189900 гривень 90 копійок у відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000 гривень у відшкодування завданої злочином моральної шкоди.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 05.12.2015 року о 21.00 годині, рухаючись по автодорозі сполученням Вінниця-Житомир, в напрямку смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, за кермом автомобіля марки «БМВ 523І» держаний номерний знак НОМЕР_1 » д.н.з. зеленого кольору із пасажиром ОСОБА_7 , не дотримався правил дорожнього руху та не впоравшись із керуванням, з`їхав із проїзної частини та допустив зіткнення із деревом внаслідок чого пасажир ОСОБА_7 був госпіталізований до МКЛ ШМД №2 м. Вінниця з тілесними ушкодженнями у вигляді закритої травми грудної клітки перелом 7-го ребра зліва, які виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) та які згідно висновку судово-медичної експертизи №1963/117 від 09.03.2016 року за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день ) розлад здоров`я.
Згідно висновку автотехнічної експертизи №158а від 02.03.2016 року у дорожній обстановці, що склалася дії водія автомобіля «БМВ 523І» державний номерний знак НОМЕР_1 » з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п.10.1,12.1 Правил дорожнього руху України, зокрема: в дорожній обстановці можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди з боку водія автомобіля «БМВ 523І» д.н.з. НОМЕР_1 » ОСОБА_6 забезпечувалися відповідністю його дій вимогам п.п.10.1,12.1 ПДР, при умові постійного контролю за рухом автомобіля.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п.10.1.,12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та спричинили ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності факту порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ушкодження середньої тяжкості, вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_6 підлягає скасуванню , оскільки неправильно застосовано кримінальнальний закон, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч. 1 ст. 286 КК України і призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вина ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена і підтверджується наданими суду доказами та не заперечується самим обвинуваченим.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту , особою яка керує транспортним засобом , що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження .

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого та на кваліфікацію його дій, не встановлено .

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 рокиз подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, а саме відповідно до вимог ст. 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до злочинів не великої тяжкості, особу засудженого, який являється особою в силу ст. 89 КК України раніше не судимою (т.1 а.с. 175), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с.173-174), за місцем проживання характеризується посередньо (т. 1 а.с. 179)обставиною, що пом`якшує покарання - є визнання вини, щире каяття та обставина , що обтяжує покарання є вчинення злочину особою що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

На думку колегії суддів, з урахуванням наведеного, тяжкості вчиненого злочину , особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, і призначив покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Тому колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання та посилення призначеного покарання ОСОБА_6 не підлягає до задоволення , так як покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено .

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності рішення суду в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, аналізуючи всі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до обґрунтованого висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено подію злочину в якому обвинувачується ОСОБА_6 по епізоду від 05.12.2015 року за ст. 289 ч. 3 КК України виходячи з наступного.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі ( з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо.
Обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду заперечував версію сторони обвинувачення в частині того, що він мав умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом та пояснював, що після неодноразового спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_11 дав йому ключі від автомобіля та дозволив сісти за кермо, а сам сів поруч на пасажирське сидіння та під час поїздки жодного конфлікту в них не виникало.
Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_7 в частині того, що ОСОБА_12 сів за кермо автомобіля в той час, коли він перебував на вулиці та розмовляв по телефону, та скориставшись ключами, які були в замку запалювання, почав рух, в зв`язку з чим йому довелося встрибувати в автомобіль, колегія суддів вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Оскільки, на думку суду стан алкогольного сп`яніння в якому перебував потерпілий не давав йому можливості об`єктивно оцінити обстановку, що склалась. Крім того про відсутність самої події злочину свідчить й те, що потерпілий як на досудовому слідстві так і в суді не заявляв про незаконне заволодіння ОСОБА_13 його автомобілем , а повідомлення про незаконне заволодіння ОСОБА_6 автомобілем марки "БМВ- 523 І" д.н.з. НОМЕР_1 до ЄРДР внесено органом досудового розслідування 21.04.2016 року за 4 дні до предявлення обвинувачення ОСОБА_6 ( а.с. 119 ).
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 повідомляючи про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (06.12.2015 року) (т.1 а.с.119, 121) не повідомляє про викрадення свого автомобіля.
Окрім під час досудового розслідування в суді першої інстанції та в апеляційному суді потерпілий зазначав , що ОСОБА_6 він передав керування автомобілем БМВ 523-І , який йому належить .
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не доведено, які умисні дії ОСОБА_6 вчиняв, щоб незаконно заволодіти транспортним засобом ОСОБА_7 , а тому на підставі досліджених доказів, суд першої інстанції, керуючись ч.1 п.1 ст. 284 КПК України, прийшов до вірного висновку, що в даному випадку відсутня подія злочину передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України: « Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Окрім судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі факти та обставини справи і їм надана повна ,всебічна правова оцінка.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає ,що апеляційна скарга прокурора ґрунтується на його суб`єктивному ставленні до висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині вироку, тому не може бути підставою для її задоволення. Фактів порушення судом норм матеріального та процесуального права прокурором суду не надано, а зазначене ним в апеляційні скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованим.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначене покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивованими у вироку, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407,419 КПК України, Апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0001773 від 06.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.286 КК України залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року у кримінальному провадженні № 0001773 від 06.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців до касаційного суду.

Судді:
з оригіналом згідно
суддя