Провадження №1-кп/761/709/2017
В И Р О К
іменем України
14 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278 від 10.01.2016 року, щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 03.03.1997 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ст.17, ч.3 ст.140; ст.17, ч.3 ст.181 КК України до покарання у виді позбавлення волі стоком на 3 роки, із відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2) 26.11.1997 року вироком Ватутінського районного суду м.Києва за ч.2 ст.140; ст.43 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого з колонії 19.08.1999 року умовно-достроково на 1 рік 23 дні;

3) 06.09.2000 року вироком Шевченківського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 140; ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі, звільненого з колонії 06.03.2003 року по відбуттю строку покарання;

4) 17.11.2003 року вироком Оболонського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, звільненого з колонії 20.07.2004 року умовно-достроково на 3 місяці 28 днів;

5) 19.10.2005 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого з колонії 08.05.2009 року по відбуттю строку покарання;

6) 13.09.2011 року вироком Дніпровського районного суду м.Києва за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 3 роки;

7) 21.03.2012 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст.185; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільненого з колонії 31.05.2015 року по відбуттю строку покарання;

8) 13.07.2016 року вироком Деснянського районного суду м.Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

із участю в судовому розгляді

прокурора: ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
09 січня 2016 року приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля кіоску з продажу в`язаних речей, розташованого на Софіївській площі в м.Києві, побачив як раніше незнайома йому громадянка ОСОБА_6 , закінчивши розмову по телефону марки «Sony Xperia», модель «С2305», білого кольору, поклала телефон всередину рюкзака, який знаходився у неї на плечі, та в цей момент у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , непомітно для оточуючих, підійшов на близьку відстані до рюкзака, який висів на плечах ОСОБА_9 , та розстібнувши замок рюкзака і його внутрішньої кишені, таємно, повторно викрав майно, що належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Sony Xperia», модель «С2305», білого кольору, вартістю 5 000 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Лайф», вартістю 30 грн. та флеш накопичувач об`ємом 4 Gb, вартістю 200 грн.

А всього ОСОБА_10 таємно, повторно викрав приватне майно, яке належить ОСОБА_6 , на загальну суму 5230 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Тобто суд визнає винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненій повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, вказав, що дійсно 09 січня 2016 року приблизно о 20 год. 00 хв. він разом зі своєю знайомою ОСОБА_1 приїхали на площу Софіївська в м.Києві, де проходила Різдвяна ярмарка, та прогулювались між торгівельними рядами, розглядаючи товар, що продається. Так, знаходячись поруч із торгівельним кіоском, де продавались в`язані вироби, його несподівано схопив за руку раніше не знайомий ОСОБА_7 та почав обвинувачувати у викраденні телефону ОСОБА_6 . Він пояснив, що йому не відомо, де телефон останньої. Після цього, з телефону ОСОБА_7 він зателефонував своїй знайомій ОСОБА_1 , яка на той момент відійшла у невідомому для нього напрямку, з метою з`ясування у неї місця знаходження телефону ОСОБА_6 . В телефонній розмові ОСОБА_1 повідомила, що телефон марки «Sony Xperia», модель «С2305», білого кольору, вона знайшла на землі та він знаходиться у неї. Він повідомив ОСОБА_1 , що знайшов власників телефону та попросив її повернути телефон ОСОБА_6 , що остання і зробила. Після чого, він був затриманий працівниками поліції, які прибули за викликом потерпілої.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, його винуватість підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів, які суд враховує та бере до уваги, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_6 , згідно з якими, 09 січня 2016 року, приблизно біля 20 год. 40 хв., вона разом зі своїм хлопцем ОСОБА_7 , перебували на ярмарці, розташованій на Софіївській площі в м.Києві, де знаходячись біля кіоску із в`язаними виробами, після закінчення розмови по телефону, вона поклала телефон до рюкзаку, що був на її плечах. В цей момент вона відчула, як хтось нишпорить всередині рюкзака. Різко обернувшись, вона побачила поруч біля себе ОСОБА_3 , та сказала своєму хлопцю ОСОБА_7 затримати його. Перевіривши вміст рюкзака, вона виявила відсутність у його внутрішній кишені свого мобільного телефону марки «Sony Xperia», модель «С2305», білого кольору. Обвинувачений заперечував щодо своєї причетності до зникнення телефону. Почувши це, продавець повідомив, що дівчина вже побігла. Тоді обвинувачений з телефону ОСОБА_7 став телефонувати дівчині, яка невдовзі повернула телефон. Зазначила, що коли обвинувачений, зрозумів про викриття своїх дій, то прохав не викликати поліцію та повідомив, що поверне телефон. Просила суворо не карати обвинуваченого та повідомила, що не має до останнього ніяких претензій;

показаннями свідка ОСОБА_7 , згідно з якими, 09 січня 2016 року, приблизно біля 20 год. 40 хв., він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_6 , перебували на ярмарці, розташованій на Софіївській площі в м.Києві та знаходячись біля кіоску із в`язаними виробами. ОСОБА_6 після закінчення розмови по телефону, поклала його до рюкзаку, що був на її плечах. В цей момент він відчув, що хтось їх штовхнув, а ОСОБА_6 відразу крикнула затримати обвинуваченого, який знаходився поряд з ними. Коли ОСОБА_6 перевірила свій рюкзак та виявила відсутність мобільного телефону, то висловила претензії до обвинуваченого з приводу повернення телефону. Обвинувачений заперечував свою причетність до зникнення телефону, однак після того як продавець повідомив, що дівчина, яка була з ним побігла, то погодився зателефонувати останній. Згодом після дзвінка обвинуваченого, повернулася дівчина та віддала ОСОБА_6 мобільний телефон;

показаннями свідка ОСОБА_8 , згідно з якими, 09 січня 2016 року, у вечірній час, він разом з дружиною та дитиною знаходились на Софіївській площі в м.Києві. Він бачив, як обвинуваченого схопив за руку хлопець, при цьому, чув розмову про те, що в разі повернення телефону, останній та дівчина, що була поряд, не викликатимуть поліцію. Потім підійшла інша дівчина та повернула мобільний телефон, повідомивши, що вона його знайшла на землі;

показаннями свідка ОСОБА_1 , в тій частині, що 09 січня 2016 року, у вечірній час, вона разом з ОСОБА_3 знаходились на Софіївській площі в м.Києві. В якийсь момент, їй зателефонував ОСОБА_3 та попросив підійти до нього. Після чого, вона підійшла до ОСОБА_3 та побачила, що його в цей час тримав за руку охоронець, після чого вона віддала ОСОБА_6 мобільний телефон;

даними, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 09 січня 2016 року, згідно з якими, ОСОБА_6 заявила, що 09 січня 2016 року, приблизно о 20 год. 50 хв., за адресою: м. Київ Софіївська площа, в неї таємно викрадено мобільний телефон марки«Sony Xperia», модель «С2305», вартістю 5000 грн.;

даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 09 січня 2016 року та фото таблиці до нього, згідно з якими, слідчим оглянуто ділянку місцевості, а саме, пішохідну частину Софіївської площі, на якій розташована святкова ярмарка з торгівельними будиночками, які на момент огляду зачинені;

даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 серпня 2016 року, згідно з якими, потерпіла ОСОБА_6 вказала на фото під № 2, на якому зображений обвинувачений ОСОБА_3 , який вчинив щодо неї протиправні дії.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою.

Показання свідка ОСОБА_1 про те, що вона знайшла та підняла мобільний телефон із землі, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , які дали показання зміст яких розкрито вище, що узгоджуються між собою.

Також суд ставиться критично до показань самого обвинуваченого ОСОБА_3 , сприймає їх як спосіб захисту від висунутого обвинувачення та як намагання ухилитися від відповідальності за вчинене, оскільки його показання повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів, зміст яких розкрито вище.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням положень ст. ст. 65-68 КК України вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, характер вчиненого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_3 судом враховується ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, те що він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, суспільно-корисною працею не займається, характеризується за місцем мешкання посередньо, має незадовільний стан здоров`я.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а саме, те що він не розкаявся у вчиненому, належних висновків щодо своєї протиправної поведінки не зробив, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, повторно вчинив корисливий злочин, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки обвинувачений на шлях виправлення не став, а тому його виправлення не можливе без реального відбування покарання.

З огляду на те, що ОСОБА_3 злочин у даній справі вчинив до постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців, то остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання у виді арешту строком п`ять місяців призначеного за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 13 липня 2016 року більш суворим покаранням призначеним за даним вироком ОСОБА_3 остаточно визначити до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 13 листопада 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в період з 13 листопада 2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Sony Xperia» модель «С2305» передати у розпорядження потерпілої ОСОБА_6 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:
суддя