Справа № 127/5982/17
Провадження №11-кп/772/767/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 6 квітня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_8 засуджений 12.07.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі, який відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86), звернувся до суду першої інстанції з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він підпадає під дію ст. 81 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 6 квітня 2017 року відмовлено засудженому ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з огляду на те, що дані на особу засудженого свідчать, що своєю поведінкою він не довів виправлення.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання його підзахисного. Вважає, що для звільнення є всі підстави, оскільки він відбув ? строку відбування покарання, став на шлях виправлення, має заохочення. На його думку, суд безпідставно відмовив ОСОБА_8 у його клопотанні.
Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і апеляційний суд.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 12.07.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі. На даний час відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86).
За час відбування покарання ОСОБА_8 неодноразово був заохочений адміністрацією установи та не має дисциплінарних стягнення. На засіданні комісії установи 31.05.2016 року ОСОБА_8 відмовлено в УДЗ тому, що він засуджений за скоєння особливо тяжкого злочину та йому залишився тривалий строк відбування покарання. 03.02.2017 року ОСОБА_8 порушив режим утримання, за що з ним було проведено бесіду виховного характеру.
Також судом першої інстанції вірно вказано на те, що 27.10.2016 року суд уже розглядав аналогічне клопотання ОСОБА_8 про його умовно-дострокове звільнення та відмовив у задоволенні даного клопотання.
Відповідно до ч. 7 ст. 154 КВК України, у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_8 не підлягає умовно-достроковому звільненню, його поведінка свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків та призначене покарання на даний момент не досягло своєї мети виправлення засудженого.

Доводи апелянта перевірені судом та оцінені в сукупності з матеріалами провадження та обґрунтовано відкинуті.

Колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, належним чином обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 6 квітня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом. Суддя: