печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.12.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0007157 від 04.11.2015, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта повна загальна середня, який неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судимий:

27.09.2001 Апеляційним судом м. Києва за ст.ст. 93 п. «е», ч.3 ст. 206, 42 КК України в редакції 1960 року на 14 років позбавлення волі, звільнився 16.06.2015 по відбуттю строку покарання,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 04 листопада 2015 року, приблизно о 12 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою м. Київ, бул. Дружби Народів, 24/2, підійшов до припаркованого автомобіля «Фольксваген поло» д.н.з. НОМЕР_1 . Дочекавшись виходу з вказаного автомобіля водія ОСОБА_10 , ОСОБА_7 почав вимагати від неї грошові кошти, на що ОСОБА_10 не відреагувала, зачинила автомобіль та пішла з двору в напрямку вул. Підвисоцького.

В подальшому ОСОБА_7 , діючи з корисливим мотивом, спрямованим на заволодіння чужим майном, вирішив вчинити розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 почав наближатися до потерпілої ОСОБА_10 , а коли остання почала тікати від нього, наздогнав її та схопив за ліве передпліччя, спричинивши фізичний біль, тим самим зупинив потерпілу та став вимагати в неї грошові кошти. Почувши від ОСОБА_10 відмову надати кошти, ОСОБА_7 дістав зі своєї кишені ніж та, тримаючи ніж в правій руці лезом донизу, декілька разів замахнувся ним таким чином, що лезом міг поранити ОСОБА_10 в область шиї або передпліччя. Застосувавши погрозу насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 висунув ОСОБА_10 вимогу негайно віддати йому наявні в неї грошові кошти, на що остання почала кричати та звати сторонніх на допомогу.

При появі неподалік від місця вчинення злочину невстановленого автомобілю, ОСОБА_7 відпустив ОСОБА_10 та втік в напрямку будинку № 30/1 по бул. Дружби Народів в м. Києві, проте в цей же день був затриманий працівниками поліції.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, по суті фактичних обставин справи пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі в червні 2015 року він працевлаштувався в пункт прийому склотари, що розташований по бул. Дружби Народів, 46 в м. Києві. 04 листопада 2015 року, приблизно о 12.00 год. він вийшов з магазину «Новус» по бул. Дружби Народів. Коли проходив по міжбудинковій території, побачив як двоє чоловіків кавказької зовнішності руками били жінку, проте він вирішив не привертати до себе уваги та пішов далі в напрямку станції метро «Дружби народів». Вже біля метро до нього підійшли працівники поліції, які без законних на те підстав посадили його до свого службового автомобілю, протягом дня до 20.00 год. возили у ньому, постійно схиляючи визнати вину в розбійному нападі, який він не вчиняв, після чого доставили до районного управління поліції, де йому повідомили про підозру у в чиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

В обґрунтування процесуальної позиції захисту ОСОБА_7 категорично заперечував факт вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_10 за обставин викладених в обвинувальному акті, стверджував, що автомобілю «Фольксваген поло» в цей день не бачив, ножа при ньому не було.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого, суд, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин, яка підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що 04 листопада 2015 року, приблизно о 12.30 год. вона на службовому автомобілі «Фольксваген поло» заїхала в двір будинку АДРЕСА_2 . Коли під`їжджала до вказаного будинку, то помітила чоловіка, який став наближатися до її автомобіля. Вказаний чоловік, який на той час мав неохайний вигляд та ознаки зловживання спиртними напоями, в якому вона впізнає обвинуваченого ОСОБА_7 , підійшов до її автомобілю. Вона не звернула на це уваги, взяла речі та попрямувала в бік вул. Підвисоцького, закривши автомобіль. Але метрів через 10 вона помітила, як ОСОБА_7 став щось робити біля її машини, на що вона зробила йому зауваження, щоб він відійшов від автомобіля. Після чого ОСОБА_7 впритул наблизився до неї і почав просити гроші, посилаючись на те, що його син знаходиться у лікарні, при цьому схопив її за ліве передпліччя, від чого потім в неї лишились синці. Розуміючи, що ОСОБА_7 потрібні гроші і намагаючись пом`якшити ситуацію, вона сказала йому "добре". Після цього ОСОБА_7 опустив свою праву руку вниз, а коли підняв її, то тримав в руці ніж лезом донизу, після чого підняв руку так, що ніж опинився на рівні її обличчя та зробив декілька різких рухів ножем в її сторону, намагаючись завдати ушкодження. Побачивши в руках нападника ніж, вона почала відбиватися від нього сумкою, голосно кричати. В цей час неподалік від місця події зупинився автомобіль, після чого ОСОБА_7 відпустив її та залишив місце вчинення злочину. Через декілька хвилин, після того, як вона зателефонула в поліцію, до неї під`їхали патрульні, яким вона розповіла про усі вищевказані обставинами, та разом з ними почала об`їжджати прилеглу територію в пошуках злочинця. Через деякий час вони під`їхали до групи людей, серед яких вона впізнала ОСОБА_7 як особу, яка на неї напала. Версію ОСОБА_7 повністю заперечила як надуману, зауваживши, що до подій 04.11.2015 вона ОСОБА_7 не знала і не має підстав його обмовляти.

Як і на стадії досудового розслідування, так і в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_10 вказувала на ОСОБА_7 як особу, яка 04 листопада 2015 року, погрожуючи ножем, намагалась заволодіти її майном.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що перебуваючи на службі в складі екіпажу патрульної служби поліції по Печерському районі м. Києва, о 13.03 год. 04 листопада 2015 року отримала виклик про те, що за адресою: м. Київ, вул. Підвисоцького, невідомий чоловік погрожував ножем та намагався забрати гроші у заявника ОСОБА_10 , але втік з місця пригоди. Разом з потерпілою на службовому автомобілі екіпаж поліції почав їздити по прилеглим вулицям з метою знайти чоловіка, прикмети якого описала ОСОБА_10 . Приблизно через 15 хвилин їй (свідку) зателефонував черговий, який повідомив, що оперативні співробітники по бул. Дружби Народів, 28 в м. Києві затримали чоловіка, який підпадає під орієнтування (Том 2, а.с. 15-21).

Аналогічні за змістом показання в судовому засіданні надали свідки - о/у ВКР Печерського УП ГУНП України в м.Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ( Том 2, а.с. 15-21), при цьому останній стверджував, що коли патруль поліції підвіз до них потерпілу, вона відразу вказала на затриманого ними ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила відносно неї злочин. При цьому в одній з кишень ОСОБА_7 ними було виявлено ніж, погрожуючи яким він намагався вирвати сумку та заволодіти майном потерпілої жінки.

Потерпіла ОСОБА_10 ідентифікувала ОСОБА_7 через незначний проміжок часу після вчинення злочину, детально описавши зовнішність обвинуваченого, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави сумніватися в об`єктивності її показань.

До того ж, згідно даних протоколу огляду місця події від 04.11.2015, під час поверхневого огляду за адресою: м. Київ, бул. Дружби народів, 30/1, тобто на місці затримання, у ОСОБА_7 серед іншого був вилучений ніж з пластмасовою рукояткою з лезом на якому міститься напис «нерж» (т.1 а.с. 98-105), що в суді також підтвердили свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ..

Вказаний ніж потерпіла ОСОБА_10 впізнала на досудовому розслідуванні як такий, з яким ОСОБА_7 вчинив на неї розбійний напад. (т.1 а.с. 165-167)

Визнавши вищевказані докази допустимими та належними, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Позицію захисту щодо необхідності виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 суд розцінює як надуману і безпідставну.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої.

ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, відбував покарання у виді позбавлення волі, проте після звільнення не працював, неодружений, має згідно довідки СІЗО від 07.10.2016 задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що в силу ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом під час розгляду справи не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, з передбачених ст.67 КК України, суд визнає рецидив вчинення злочину.

Суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, після звільнення з місць позбавлення волі не працював, під час не знятої і не погашеної судимості знов вчинив умисний злочин, що в своїй сукупності свідчить про суспільну небезпечність обвинуваченого, а тому, приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, справедливе й достатнє для досягнення цілей покарання.

Судові витрати, речові докази та цивільний позов у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 370, 371, ч. ч. 2,3 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 з 04 листопада 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1