Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/569/16-к
У Х В А Л А
11.04.2016 року м.Виноградів
Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника, прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ст.слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного Управління національної поліції України в Закарпатській області ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів матеріали скарги адвоката ОСОБА_5 на неправомірні дії слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ НПУ в Закарпатській області ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні скаржник доводи скарги підтримав повністю з підстав, наведених в ній, а відтак просив її повністю задоволити; прокурор, якого підтримав і слідчий, в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги, в обґрунтування своїх висновків вказали, що діяли в рамках вимог КПК України, оскільки скаржник була 21.03.2016р. допитана в даному кримінальному провадженні в якості свідка, а відтак не може бути захисником підозрюваного ОСОБА_6 .
Зокрема, суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Окрім того, дії слідчого грубо порушують право підозрюваного, обвинуваченого на захист, яке гарантовано ст.129 Конституції України .
Так, ст.59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст.63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.
Згідно зі ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні чи письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права; слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. Невиконання вимог цієї норми є порушенням права особи на захист, передбаченого Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та кримінальним процесуальним законом.
Відповідно до положень ст.48 КПК захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.
Між тим, важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні є також забезпечення ефективності захисту та створення умов для вільного вибору захисника. Недотримання цих складових права на захист навіть за умови участі захисника у провадженні на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та скасування судового рішення.
Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником,... є однією з основних ознак справедливого судового розгляду». Також у п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду». Разом із тим, потрібно враховувати правові позиції ЄСПЛ, які містяться, зокрема, у таких рішеннях: від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України», «Шабельник проти України», від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України», від 03 листопада 2011 року у справі «Балицький проти України», від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», від 12 січня 2012 року у справах «Тодоров проти України», «Довженко проти України», «Іглін проти України», від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» та інші.
Також необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за його бажанням , ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких грунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п.63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 90-91 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).
Крім того, чинним КПК України передбачений вичерпний перелік обмеження та виключення участі в кримінальному провадженні захисника і підстави для його відводу (ст.ст.45-47,50,78), серед яких підстави відводу адвоката з підстав набуття ним статусу свідка не передбачено. Отже, серед переліку осіб, статус яких несумісний зі статусом захисника (потерпілий, цивільний позивач, експерт, спеціаліст тощо) свідок не зазначений. Інші обмеження до визначеного питання стосунку не мають (конфлікт інтересів різних клієнтів, зупинення/припинення адвокатської діяльності, близький родич слідчого, прокурора тощо).
До того ж, питання відводу адвоката відповідно до діючого законодавства вирішується лише судом, а не самостійно слідчим або прокурором (ст. 81 КПК України),
Отже, на сьогодні жодних правомочностей та механізмів усунення адвоката із кримінального провадження або відводу після допиту його як свідка нормами діючого КПК України не передбачено, а відтак, за таких обставин вказані дії слідчого ОСОБА_4 не грунтуються на вимогах закону.
Суд також констатує, що слідчим ОСОБА_4 порушено також і строки розгляду заяви, клопотання про допуск скаржника до справи в якості захисника, оскільки ст.220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Таким чином, суд приходить до переконання про обґрунтованість скарги ОСОБА_5 , а відтак вона підлягає до повного задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303-307,318-380 КПК України, суд-
Скаргу адвоката ОСОБА_5 на неправомірні дії слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУ НПУ в Закарпатській області ОСОБА_4 задоволити.
Визнати неправомірними дії слідчого СВ Виноградівського відділення національної поліції Берегівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 щодо відмови в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про допуск до справи в якості захисника.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора відповідно до приписів ч.3 ст.307 КПК України не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1