АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2064/16-к Номер провадження 11-кп/786/359/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11.09.2016 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджений:

- за ч.2 ст.286 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 600 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави витрати процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 1759,20 грн.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, прохає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити через невідповідність призначеного за ч.2 ст.286 КК України основного та додаткового покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, а також просить зменшити суму стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 злочин вчинив вперше, щиро розкаюється у вчиненому, є особою молодого віку, має позитивні характеристики, частково відшкодував завдану шкоду, раніше до відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався. Крім того, на думку захисника, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не дотримався вимог розумності та справедливості, визначивши занадто великий її розмір.

Зі змісту письмових заперечень потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що він просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

За вироком суду, 11.09.2016 року приблизно о 02 год., в темну пору доби, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «CHERY AMULET» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Полтавська в м. Кобеляки від центру міста в напрямку с. Кунівка, Кобеляцького району Полтавської області. Доїжджаючи до перехрестя з вулицею Ярмаркова по вказаній автодорозі в м. Кобеляки, рухаючись із швидкістю, яка є більшою ніж дозволена в межах населеного пункту, а саме 70-75 км/год., ОСОБА_7 допустив наїзд лівою передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_12 , 1996 року народження, який стояв у межах його видимості на правому узбіччі по напрямку руху транспортного засобу. У зв`язку з отриманими травмами потерпілий ОСОБА_12 помер о 22.42 год. 11.09.2016 року у реанімаційному відділенні Кобеляцької ЦРЛ. Смерть ОСОБА_12 наступила в результаті автотравми, наїзду легкового автомобіля на пішохода з відкритою черепно-мозковою травмою, переломами кісток склепіння основи черепу, масивними крововиливами під тверду та м`яку мозкові оболонки, крововиливами в тканину мозку і забоєм мозку, від набряку головного мозку.

Окрім того, безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 11.09.2016 року після 02.00 год. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , поставивши тим самим потерпілого у небезпечне для життя становище, умисно залишив потерпілого у небезпеці, зникнувши з місця пригоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисника ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника; потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_6 , які заперечувала проти апеляційної скарги; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України також не оскаржується.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, тяжкі наслідки від його дій, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується. Обставин, що обтяжують покарання винного судом не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав молодий вік обвинуваченого та часткове відшкодування заподіяної шкоди. Пославшись на вище наведене суд дійшов висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Хоча з вище наведеного вбачається , що суд намагався дотриматись вимог ст.65 КК України при призначенні покарання, однак, колегія суддів вважає, що розмір основного покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не відповідає основним засадам призначення покарання та сталій судовій практиці.

Так, хоча суд послався на те, що призначаючи покарання він врахував не тільки тяжкість вчинених злочинів та спричинених ним наслідків, а й дані щодо особи винного та відсутність обтяжуючих покарання обставин однак, фактично, в повній мірі цих обставин не врахував та призначив обвинуваченому надто суворе покарання не спів розмірне з вчиненим ним діянням.

Так, хоча судом і зазначено у вироку, але фактично не враховано, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України віднесений законодавцем до злочинів, вчинених з необережності. Також не враховано, що обвинувачений вчинив злочин вперше; відсутні обставини, що обтяжують його покарання; частково відшкодована шкода потерпілому.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного основного покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.286 КК України є слушними. За таких обставин, апеляційні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, а призначене судом покарання пом`якшенню.

В той же час, враховуючи, що при скоєнні наїзду на потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений допустив ряд грубих порушень Правил дорожнього руху України (перевищив дозволену швидкість руху, не надав допомогу потерпілому, покинув місце ДТП) вирок суду в частині призначеного додаткового покарання зміні не підлягає .

Хоча колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності пом`якшення призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, в той же час, апеляційні вимоги щодо зменшення сум відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Так, незважаючи на часткове відшкодування шкоди, глибина моральних страждань потерпілого внаслідок трагічної загибелі сина не зменшилась.
Так, згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд частково задовольнив позовні вимоги потерпілого щодо розміру відшкодування моральної шкоди. Потерпілим вирок суду в цій частині не оскаржений, отже він погодився з тим, що визначений судом розмір відшкодування є розумним та справедливим. Доводи апелянта щодо необхідності зменшення цього розміру є непереконливими, а тому апеляційна скарга в цій частині також не підлягає до задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405,407,408,409,414 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 частково задовольнити.

Змінити вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення основного покарання.
Пом`якшити призначене Кобеляцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за ч.1 ст.135 КК України більш суворим покаранням, призначеним за ч.2 ст.286 КК України визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

В іншій частині вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 перебування під вартою з 27.12.2016 року по 30.05.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:
ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15