Справа № 346/3107/17
Провадження № 1-кп/346/303/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Коломияматеріали кримінального провадження № 0000132 від 20.06.2017 р.з обвинувальним актом щодо: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ,місце реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, не судимого, громадянина України, українця, проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, депутатом не обирався, якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.408 ч.3 КК України, -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу будучи призначеним з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин: 08.11.2016 обвинуваченим ОСОБА_6 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08.11.2016 № 229-РС солдата ОСОБА_6 призначено на посаду номера обслуги протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону вказаної військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08.11.2016 № 322 солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення вказаної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_6 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак 18.04.2017 о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилення від проходженння військової служби назавжди, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), а продовжував незаконно перебувати поза її межами до 10 год. 00 хв. 02.06.2017, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

02.06.2017 о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 за сприяння працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явився до військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ( АДРЕСА_4 ).

В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості від 29 червня 2017 року.

У підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості укладена 29.06.2017р.між обвинуваченим та прокурором, згідно якої сторони дійшли згоди щодо формування підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного правопорушення. Відповідно до змісту укладеної угоди сторони домовились про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.408 КК України та про узгоджену міру покарання, з урахуванням положень ст.ст. 50,51,52 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки; обвинуваченому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст. 394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.
Прокурор вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального законодавства України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Обвинувачений свою вину у пред явленому обвинуваченні беззастережно визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся; він та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди розуміє,ствердив, що угода укладена добровільно.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження суд вважає, що укладену угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 слід затвердити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.468, ч.ч. 4, 5 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.408 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів.
Надана суду угода відповідає вимогам, які пред`являються до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови у затвердженні угоди, судом не встановлено.
Суд з`ясував ,що обвинувачений розуміє, що у відповідності до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження права на оскарження та відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ст.474 КПК України . У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.3 ст.408 КК України, а узгоджене покарання з врахуванням суспільної небезпеки та ступеня тяжкості вчиненого, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують покарання (визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності), відсутності обтяжуючих обставин, у виді позбавлення волі на строк 5 років з можливістю застосування ст.75 КК України звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком, буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373,374,375,475,476 КПК України, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 червня 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.408 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.408 ч.3 КК України та призначити покарання 5 (п ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу відділу з питань пробації та виконання кримінальних покарань, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1