Справа № 572/5841/14-к
Номер провадження 1-кп/555/3/17
УХВАЛА
"11" січня 2017 р.

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м.Березне кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ч.2 ст. 307 КК України

В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 звернувся уданому кримінальному провадженні із клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, в обґрунтування якого вказує на те, що в провадженні Березнівського районного суду Рівненської області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000681 від 22.05.2014 року (справа №572/5841/14-к) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він складений зі значними порушеннями норм КПК України. В обвинувальному акті наявна вказівка, що ОСОБА_4 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КПК України, тобто ОСОБА_4 фактично не пред`явлено обвинувачення та не набуто ним статусу обвинуваченого. Відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинувачених мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, адвокат ОСОБА_5 вказує, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам, встановленим ст.109 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, просить суд повернути обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000681 від 22.05.2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України відносно ОСОБА_4 , прокурору Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області.

Адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, клопотання просить задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання захисника, оскільки обвинувальний акт складнений у відповідності до вимог КПК України.

Заслухавши пояснення захисника , обвинуваченого та прокурора, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення даного клопотання.

В провадженні Березнівського районного суду Рівненської області знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , складений заступником начальника слідчого відділу Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_6 17.11.2014 року та затверджений старшим прокурором прокуратури Сарненського району ОСОБА_7 28.11.2014 року.

В порядку ст.314 КПК України Березнівським районним судом Рівненської області в даному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання.

Відповідно до п.3., ч.3 ст.314 у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР і закінчується направленням до суду обвинувального акта.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Питання форми та змісту обвинувального акту регулюється ст.ст.109, 110, 291 КПК України.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Аналіз норм ст.291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У ст.3 КПК України законодавець дав загальне визначення поняттю «обвинувачення», яке наведено вище.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.

Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (частина перша статті 348 КПК).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (частина перша статті 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом. з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

Наведені теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій.

З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, яка є обов`язковою для усіх судів загальної юрисдикції згідно ст.458 КПК України.

Враховуючи наведені обставини та нормативно правове обґрунтування, обвинувальний акт, затверджений прокурором 28.11.2014 року у кримінальному провадженні №0000681 від 22.05.2014 року відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, а зміст обвинувального акту є дублюванням змісту повідомлення про підозру від 13.10.2014 року, яка вручалася підозрюваному ОСОБА_4 .

При цьому в обвинувальному акті наявна вказівка, що ОСОБА_4 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто ОСОБА_4 фактично не пред`явлено обвинувачення та не набуто ним статусу обвинуваченого.

Відсутність формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинувачених мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, справі «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п.3 ст.6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Крім того, слід зазначити, що слідчим під час досудового розслідування по трьох епізодах вносилися відомості в ЄРДР про порушення кримінальних проваджень, зокрема 22.05.2014 року під №0000681 за ч.2 ст.307 КК України, 07.10.2014 року під №0001299 за ч.2 ст.307 КК України та 07.10.2014 року під №0001300 зач.2 ст.307 КК України.

Прокурором 07.10.2014 року прийнято постанову про об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження під №0000681 від 22.05.2014 року.

Слід зазначити, що по епізоду проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу від 18.04.2010 року (за постановою від 01.03.2010 року), відомості про яке внесені до ЄРДР під №0000681 від 22.05.2014 року, в обвинувальному акті слідчим та прокурором інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Однак, ч.2 ст.307 КК України передбачає таку кваліфікуючу ознаку як повторність вчиненого діяння, в той же час як по епізоду від 18.04.2010 року (збут наркотичних засобів) така кваліфікуюча ознака відсутня, відтак слідчий та прокурор необґрунтовано в обвинувальному акті кваліфікують дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.307 КК України по епізоду 18.04.2010 року.

Відповідно до положень ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити; 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. При цьому, виходячи зі змісту п.4 ч.2 ст.36, ч.2 ст.113, ч.1 ст.116. ч.2 ст.280, ст.561, п.7 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, тощо, зміст процесуальної дії не обмежується поняттям слідчої (розшукової) дії і є значно ширшим.

В той же час, у долученому до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено усі процесуальні дії, проведення яких в ході судового розслідування є обов`язковим, не зазначено реквізити процесуальних рішень. Зокрема, відсутні відомості про вчинення будь-яких процесуальних дій з підозрюваним, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, про завершення досудового розслідування та інше. Реєстр містить подвійну нумерацію процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень.

Зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить дати його складання. Реєстр складається з 3 розділів, а саме: 1) проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії; 2) прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення та 3) заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані в ході досудового розслідування.

Слід зазначити, що більшість процесуальних дій та рішень в кримінальному провадженні №0000681 від 22.05.2014 року, які вказані в Реєстрі, слідчою ОСОБА_6 не були проведені, оскільки такі процесуальні дії та рішення приймалися іншими слідчими в ході досудового слідства по кримінальній справі в порядку КПК України 1960 року (починаючи з 01.03.2010 року по 22.05.2014 року).

Більшість процесуальних дій та рішень в Реєстрі, який долучений до обвинувального акту складені не в хронологічній послідовності, без реквізитів, за відсутності дат (постанова про проведення обшуку, позиція 29, постанова про дозвіл на затримання ОСОБА_4 , позиція 31), з помилковими датами (постанова про направлення к/с для проведення д/с 03.02.2010 року замість 2011 року, позиція 34, постанова про прийняття к/с до свого провадження 03.02.2010 року замість 2011 року, позиція 35), ряд процесуальних рішень повторюються (постанова про відновлення дос.слідства, постанова про порушення к/с - позиції 3,4 з позиціями 16,17), відсутність часу проведення процесуальної дії (позиція 29, протокол обшуку 29.12.2010 р., час початку є, часу закінчення немає).

Відповідно до ч.3 ст.283 КПК України відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, відповідна постанова не внесена до Реєстру.

Відповідно до ч.4 ст.278 КПК України, дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В Реєстрі відсутній час внесення повідомлення про підозру.

В порушення п.3 ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування у розділі III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування», не містить строку застосування підписки про невиїзд, а лише є інформація про дату обрання.

Також, слідчим не внесено до цього розділу відомостей про те, що до ОСОБА_4 обирався раніше інший запобіжний захід Сарненським районним судом - тримання під вартою з 07.01.2011 року (момент затримання) до 26.03.2014 року включно.

Таким чином, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам, встановленим ст.109 КПК України.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, відтак має бути повернутий прокурору.

Керуючись ст.ст.3,109,110,291,314,315 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000681 щодо ОСОБА_4 за ч.2 ст. 307 КК України повернути старшому прокурору прокуратури Сарненського району Рівненської області ОСОБА_7 .

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1