1-кп/381/71/17
381/81/17
УХВАЛА
«23» січня 2017 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в залі судового засідання в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0002236 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Санкт Петербург (Російська Федерація), зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , вказаного обвинуваченого, його захисника адвоката ОСОБА_5 , -
У С Т А Н О В И В:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області 10 січня 2017 року надійшов указаний обвинувальний акт, а також угода про визнання винуватості від 28 грудня 2016 року.

Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Прокурор в судовому засіданні також вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені заходи.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, угоду про визнання винуватості, суд вважає, що у затверджені угоди слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору з таких правових підстав.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

ОСОБА_6 обвинувачується прокурором ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 маючи в своєму користуванні автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 23.12.2016 року перебував за місцем свого проживання. 23.12.2016 року приблизно о 23 год. ОСОБА_8 на мобільний телефон зателефонував знайомий та попрохав автомобілем завезти його знайомого на ім`я «Міхо» з вул. Транспортної до залізничного вокзалу м. Фастова, на що останній погодився та прибув до вул. Транспортна 20 в м. Фастові Київської області де на нього очікували дві раніше незнайомі особи.

Прибувши на автомобілі до вказаного будинку, та не будучи свідком чи очевидцем того як особа, матеріали щодо якої перебувають в іншому провадженні вчинила вбивство ОСОБА_9 , в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , тобто заздалегідь не обіцяючи особі, яка вчинила особливо тяжкий злочин, приховати його, з метою приховати сліди вчинення особливо тяжкого злочину (вбивства людини) та завадити органам Національної поліції розкрити злочин, приховав сліди вчинення вбивства ОСОБА_9 , а саме після того як труп ОСОБА_9 поклали йому до салону автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, достеменно знаючи про свій обов`язок повідомити про вбивство людини до органів Національної поліції, самостійно вивіз труп ОСОБА_9 на узбіччя дороги неподалік дачного кооперативу «Ягідка», що в с. Мала Снітинка, Фастівського району Київської області, де вивантажив труп з салону автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 та поклав на узбіччі дороги чим унеможливив подальші ефективні дії працівників Національної поліції на місці події

Зазначені дії ОСОБА_10 мають наступну кримінально-правову кваліфікацію, а саме: за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, ст. 62 Конституції України тлумачить, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому, як видно з формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, воно не містить даних про те, що будь яку особу вже було засуджено за вчинення особливо тяжкого злочину, який ОСОБА_6 безпосередньо приховував, а тому ті висновки органів досудового розслідування, що він вчинив інкримінований злочин є передчасними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Основного Закону та КК України, оскільки під час судового розгляду іншої справи кримінально-процесуальна кваліфікація злочину може бути змінена, або особа взагалі бути виправданою.

Зазначені обставини на переконання суду вочевидь нівелюють принцип правової визначеності, а тому підлягають відповідному корегуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором ОСОБА_7 не висунуто ОСОБА_8 обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

Водночас суд, враховуючи те, що умови угоди з наведених вище мотивів суперечать вимогам КК України (щодо підстав кримінальної відповідальності), відповідно до положень п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє і у затвердженні цієї угоди.

Отже, перевіривши відповідність угоди вимогам КПК та КК України, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості від 28 грудня 2016 року між прокурором Фастівської місцевої прокуратури Київської області юристом третього класу ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_11 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , слід відмовити з підстав п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, оскільки умови цієї угоди суперечать вимогам закону.

Враховуючи викладене, суд, керуючись ст.ст. 314, 369 372, 474 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості від 28 грудня 2016 року між прокурором Фастівської місцевої прокуратури Київської області юристом третього класу ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_11 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002236) з додатками стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, - повернути прокурору Фастівської місцевої прокуратури Київської області юристу третього класу ОСОБА_7 - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_12 БОНЧЕВ