Дата документу Справа № 321/1187/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/165/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/1187/16-к
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000353 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянки України, без освіти, не працюючої, незаміжньої, маючої на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 посилається на незаконність вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому зазначає, що їй злочином спричинено моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та матеріальну шкоду, яка виразилася у виді реальної втрати кози вартістю 3 000 грн. та упущеної вигоди в розмірі 9 000 грн., але суд не надавши уваги цьому, безпідставно прийняв в якості доказу суми спричиненої шкоди довідку про вартість тварини з ринку в розмірі 800 грн., та безпідставно зазначив у вироку про повне відшкодування їй завданої шкоди, чим позбавив в подальшому звернутись до суду із позовом про стягнення завданих збитків в порядку цивільного судочинства. Водночас зазначає, що їй шкода в повному обсязі не відшкодована, але із позовом вона не зверталась, оскільки обвинувачена ввела її в оману та обіцяла відшкодувати під час розгляду справи матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі.

Крім того, вказує, що суд не врахував, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 злочину, вона понесла значні майнові втрати, та їй спричинені моральні страждання через втрату джерела існування, які повністю не відшкодовано, що свідчить про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченої, а також, що ОСОБА_6 ніде не працює, живе за рахунок дрібних крадіжок, зловживає спиртними напоями, з потерпілою не примирилася, а тому безпідставно застосував до обвинуваченої норми ст. 75 КК України.

Тому просить вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання без застосування ст. 75 КК України та виключити формулювання про відшкодування шкоди на стадії досудового розслідування, зазначивши, що майнова шкода відшкодована частково.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, зокрема в останньому слові, прокурора, які вважали, що вирок слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і їй призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачену звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Запобіжний захід не обирався.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 01.07.2016 року приблизно о 14.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з неогородженої по периметру території огороду домоволодіння АДРЕСА_3 , таємно викрала дорослу козу віком три роки, вартістю 800 гривень, чим завдала потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки районного суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі прокурора.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи потерпілої про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання вимогам кримінального закону через неправильне застосування ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 місцевим судом було враховано що остання щиро розкаялася у скоєному, за місцем проживання характеризується задовільно, в силу ст. 89 КК України є не судимою, має на утриманні шість малолітних дітей, а тому районний суд визнав можливим не призначати їй реальне позбавлення волі і правильно застосував до неї ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілої про те, що суд безпідставно прийняв в якості доказу суми спричиненої шкоди довідку про вартість тварини з ринку в розмірі 800 грн., та необгрунтовано зазначив у вироку про повне відшкодування їй завданої шкоди, чим позбавив в подальшому звернутись до суду із позовом про стягнення завданих збитків в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунете обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Посилання потерпілої на те, що що ОСОБА_6 ніде не працює, живе за рахунок дрібних крадіжок, зловживає спиртними напоями, з потерпілою не примирилася, була врахована судом першої інстанції при призначенні останній виду і розміру покарання 1 рік позбавлення волі, з чим, зокрема погодилася в апеляційній скарзі і потерпіла.
Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 вчинила злочин середньої тяжкості, має постійне місце проживання, відшкодувала шкоду потерпілій, має на утриманні шістьохмалолітних дітей, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення однорічного іспитового строку та встановлення контролю за її поведінкою, є законним.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4