Справа №581/489/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/1/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», захисника ОСОБА_7 на вирок Липоводолинського районного суду Сумської області, від 4 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, ОСОБА_9 у строк відбуття покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 1 лютого 2012 року по 28 травня 2013 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_10 3500 грн. матеріальної шкоди та 10656 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 39344 грн. моральної шкоди.

У решті позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 11000 грн. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_9 засуджений у вчиненні такого кримінального правопорушення.

Як вказав суд у вироку, згідно обвинувального висновку, ОСОБА_9 11 липня 2010 року, близько 23 ї години, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21072», реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі напрямком «смт. Липова Долина с. Побиванка» в напрямку до с. Побиванка, порушив вимог п. п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, так як у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, побачивши на своїй смузі руху пішохода ОСОБА_11 , не обрав належну швидкість руху внаслідок чого скоїв наїзд на останнього в результаті якого той помер в ході його транспортування до Липоводолинської центральної районної лікарні.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ставить питання про скасування вироку та повернення справи на новий судовий розгляд.

Прокурор мотивує свої апеляційні вимоги тим, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_9 , допустив істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, що позбавило суд ухвалити законний вирок.

На думку прокурора, суд не дотримався вимог кримінально процесуального закону щодо викладення у мотивувальній частині вироку обставин вчинення ОСОБА_9 злочину, що були встановлені судом.

Прокурор вказує, що суд, вказавши у мотивувальній частині вироку про обвинувачення ОСОБА_9 в порушенні п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що потягло за собою настання наїзду на пішохода ОСОБА_11 , в той же час не визнав ОСОБА_9 винуватим в порушенні вказаного пункту Правил.

Також прокурор вказує, що суд, враховуючи наявність порушень п. п. 4.1, 4.8; 4.14 «а, б, г» Правил дорожнього руху України, в діях пішохода ОСОБА_11 , при вирішенні судом питання про покарання ОСОБА_9 , тим самим поставив під сумнів свій висновок про наявність причинного зв`язку між настанням дорожньо транспортної пригоди та діями ОСОБА_9 .

На вирок суду надійшла апеляція цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», в якій ставиться питання про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , відмовивши ОСОБА_10 у задоволенні позову про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 10656 грн. моральної шкоди.

Апеляційні вимоги страхова компанія обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 , в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є потерпілою, а тому виплати пов`язані з відшкодуванням їй моральної шкоди є неможливі.

Також, на думку страхової компанії, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 , незаконно керувався положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, від 5 лютого 2013 року, оскільки договір страхування між ОСОБА_9 і страховою компанією укладено в 2010 році то до даних правовідносин необхідно застосовувати закон в редакції, що діяв на час укладення страхового договору.

На вирок суду надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_7 в якій ставиться питання про скасування вироку суду та закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_9 за його обвинуваченням за ст. 289 ч. 2 КК України та залишення без розгляду позовної заяви потерпілої ОСОБА_10 .

Свої вимоги ОСОБА_7 мотивує тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та є суперечливим, оскільки. як на її думку, причиною настання дорожньо транспортної пригоди є вихід потерпілого ОСОБА_11 на проїжджу частину.

Захисник ОСОБА_9 вказує, що у вироку суд посилається на наявність у діях потерпілого ОСОБА_11 часткової вини у настанні дорожньо транспортної пригоди останнього. На думку захисника, суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні зазначав про неадекватну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , що передувала настанню дорожньо транспортної пригоди, оскільки ОСОБА_11 в розмові з ним сказав, що не хоче жити, а тому, на думку захисника, причиною настання дорожньо транспортної пригоди могло бути самогубство останнього.

Крім того, захисник ОСОБА_7 звертає увагу на допущені потерпілим ОСОБА_11 порушення правил дорожнього руху, зокрема те, що останній, будучи пішоходом та, рухаючись узбіччям не на зустріч транспорту, як того вимагають правила, поза межами населеного пункту в умовах обмеженої видимості, не вжив заходів для того щоб бути помітним для учасників дорожнього руху.

На думку захисника, судом безпідставно не взято до уваги висновок судово автотехнічної експертизи Полтавського відділення Харківського науково дослідного інституту судових експертиз, від 20 травня 2013 року, в якому експерт вважає, що не обрання водієм безпечної швидкості руху не є причиною настання дорожньо транспортної пригоди, а причиною її настання є допущення пішоходом ОСОБА_11 порушень вимог Правил дорожнього руху України.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думки прокурора ОСОБА_5 , про підтримку апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 , про заперечення апеляції прокурора та підтримку апеляції захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінальної справи, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора, представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», захисника ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з ст.ст. 367; 370 КПК України (в ред. 1960 р.), підставами для скасування вироку є істотне порушення судом вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний вирок.

Так, відповідно до ст. 334 ч. 1 КПК України (в ред. 1960 р.), мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину.

У порушення вимог вказаного кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, ухваливши обвинувальний вирок відносно ОСОБА_9 , в мотивувальній частині вироку не зазначив обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд саме зі змісту обвинувального висновку, відносно ОСОБА_9 , а не з досліджених та оцінених судом доказів, встановив обставини обвинувачення ОСОБА_9 органом досудового розслідування у вчиненні злочину.

Крім того суд, дійшовши до висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненому, у вироку вказав, що до такого висновку він дійшов на підставі дослідження доказів, при цьому суд у вироку посилається на перелік доказів які він дослідив.

Вказана обставина дає підстави для висновку, що суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, в той же час не вказав у вироку які саме обставини вчинення ОСОБА_9 злочину він встановив, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того суд, дійшовши до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, не зробив своїх висновків щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 , а лише вказав у вироку про правильність кваліфікації його дій органом досудового слідства.

Також суд, дійшовши до висновку про безпідставність обвинувачення ОСОБА_9 у порушенні ним п. 12.3 Правил дорожнього руху України, повинен був у мотивувальній частині вироку навести своє рішення щодо цієї частини обвинувачення. У разі такого висновку суд повинен був вирішити питання про виключення з обвинувачення вказаного пункту, навівши про це у вироку відповідні мотиви.

Крім того суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , визнав серед обставин, що впливають на вирішення цього питання, наявність у діях потерпілого ОСОБА_11 порушень вимог п. п. 4.1, 4.8; 4.14 «а, б, г» Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.

Такий висновок суду ставить під сумнів законність висновку суду про доведеність вини ОСОБА_9 за ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки суд у вироку навів суперечливі за своїм змістом висновки які виключають один одного.

За наведених обставин істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, вирок суду не може вважатись законним, а тому, відповідно до ст. 374 ч. 2 КПК України (в ред. 1960 р.) вирок суду належить до скасування з поверненням матеріалів кримінальної справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав, тим самим частково задовольнивши апеляційні вимоги прокурора, представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провадна» та захисника ОСОБА_7 , колегія суддів не вирішує апеляційні вимоги прокурора, представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провадна» та захисника ОСОБА_7 про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а також про вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , оскільки в ході нового судового розгляду суд першої інстанції на підставі встановленого має вирішувати питання про доведеність, чи недоведеність вини ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, юридичну кваліфікацію його дій, призначення покарання, вирішення цивільних позовів.

Керуючись ст. ст. 334; 366; 367; 370; 374; 377 КПК України (в ред. 1960 р.), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Апеляційні скарги цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Провадна», захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Липоводолинського районного суду Сумської області, від 4 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_9 , скасувати.

Кримінальну справу, за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 286 ч. 2 КК України, повернути на новий судовий розгляд до того ж суду іншому складу суддів.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4