Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/174/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався 17 жовтня 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 1 статті 150 Кримінального Кодексу України до 150 годин громадських робіт,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
17 жовтня 2013 року ОСОБА_4 був засуджений Центральним районним судом міста Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України до 150 годин громадських робіт.

06 грудня 2013 року він був поставлений на облік до МВ КВІ Центрального району міста Миколаєва УДПтС України в Миколаївській області /надалі - органу виконання покарання/, ознайомлений з порядком та умовами відбуття покарання та попереджений про наслідки ухилення від його відбуття. При цьому йому було оголошено постанову про встановлення днів явок для реєстрації, відповідно до якої його було зобов`язано з`являтись на реєстрацію до органу виконання покарання в перший, другий та четвертий понеділок місяця.

10 червня 2014 року орган виконання покарання видав йому направлення № 2391 від 10 червня 2014 року до ТОВ "Центральний 1" для відбуття призначеного вироком суду покарання у вигляді громадських робіт.

Не зважаючи на таке, ОСОБА_4 до виконання громадських робіт не приступив, жодної години не відпрацював, до органу виконання покарань 17 червня, 24 червня, 8 липня, 15 липня та 22 липня 2014 року на реєстрацію не з`явився.

Таким чином від відбуття покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_4 ухилився.

До того ж, 17 вересня 2014 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , через віконну хвіртку проник до сусідньої квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно протиправно вилучив належні ОСОБА_6 :

-велосипед марки "RINCON" вартістю 7.490 грн.,

-металеві інструменти вартістю 100 грн.

-чавунну раковину вартістю 400 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду у загальному розмірі 7.990 грн.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за вказаних обставин визнав повністю.

Зокрема, він пояснював, що дійсно 17 жовтня 2013 року був засуджений за вчинення крадіжки до 150 годин громадських робіт, йому був роз`яснений порядок їх відбування, але він не вважав за необхідне їх відбувати.

До того ж 17 вересня 2014 року він після вживання спиртних напоїв вирішив заволодіти майном сусіда - ОСОБА_6 . Для цього він переліз по балконах, заліз у хвіртку та викрав з квартири сусіда велосипед, металеві інструменти та чавунну раковину. Це майно він здав, а виручені кошти - приблизно 500 грн. - витратив у гральних автоматах, а, коли до його прийшли працівники міліції, сам вказав, куди збув викрадене майно.

Обвинувачений також вказував, що у содіяному він кається, зобов`язується в подальшому утримуватись від вчинення злочинів.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України за такого суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо вчинення ОСОБА_4 вказаних дій, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З залученої до матеріалові кримінального провадження копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2013 року у справі № 490/9510/13-к вбачається, що цим вироком ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України до 150 годин громадських робіт.

За такого суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за наведених вище обставин доведеною.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд доходе такого.

Кримінальна караність ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт є встановленою частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України.

При цьому на момент закінчення інкримінованого обвинуваченому злочину - у вересні 2014 року - ця норма передбачала кримінальну відповідальність лише за ухилення від цього покарання особою, засудженою до цього покарання. Отже, кримінальна відповідальність за вчинення цих дій була встановлена лише для спеціальних суб`єктів - осіб, які вироком суду засуджені саме до цього виду покарання, але не осіб, яким це покарання було призначено ухвалою суду в порядку заміни на нього інших видів покарань.

7 вересня 2016 року був прийнятий Закон № 1492-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", який набув чинності 8 жовтня 2016 року. Цим законом норма частини 2 статті 389 Кримінального Кодексу України була змінена та вже передбачала кримінальну відповідальність за ухилення від виконання покарання у вигляді громадських робіт, вчинене будь-якою особою. Тобто, нова редакція вказаної норми встановлювала злочинність діяння для більш широкого кола осіб.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України за такого редакція частини 2 статті 389 Кримінального Кодексу України, введена в дію Законом № 1492-VIII від 7 вересня 2016 року не має зворотної дії у часі, отже - не може застосовуватись до злочину, що є предметом розгляду цієї справи.

За такого дії обвинуваченого щодо ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт слід кваліфікувати за частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України у редакції, що діяла на час закінчення інкримінованого ОСОБА_4 злочину (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року) - як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Дії обвинуваченого щодо вилучення чужого майна слід кваліфікувати за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його каяття, сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та у суді встановлені не були, через що суд вважає, що такі обставини є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкцій відповідних статей Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості кожного з вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених ОСОБА_4 , суд враховує те, що він, ухиляючись від відбування покарання, вчинив новий аналогічний злочин проти власності, та вчинений ним злочин є тяжчим за попередній та відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії тяжких.

Таке певною мірою збільшую суспільну небезпеку його особи, а за такого - вчинених ним злочинів.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він з 2010 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: "зловживання каннабіоїдами, алкоголем".

Разом із цим суд враховує, що на момент вчинення злочинів негативної характеристики за місцем проживання він не мав.

Суд також враховує, що після вчинення вказаних злочинів - 27 жовтня 2014 року - обвинувачений отримав важку травму, внаслідок якої був визнаний інвалідом ІІ групи; з 2014 року до теперішнього часу нових злочинів не вчинював, антигромадський спосіб життя не вів.

Оцінюючи усі обставини, що впливають на призначення покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за кожен з вчинених ним злочинів покарання у межах санкцій відповідних частин відповідних статей Кримінального Кодексу України, а саме:

-за частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року) - у вигляді арешту строком на 3 місяці;

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

При цьому враховуючи, що вказані злочини стали проявом єдиної направленості особи винного, суд вважає, що за сукупністю цих злочинів на підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України обвинуваченому слід призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 4 років позбавлення волі.

Далі. вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_4 було призначене покарання у вигляді 150 годин громадських робіт, наразі це покарання обвинуваченим не відбуте.

Більше того, як встановлено вище, від відбуття цього покарання протягом станом на вересень 2014 року обвинувачений ухилявся.

Відповідно до частини 3 статті 80 Кримінального Кодексу України за такого строк давності виконання цього вироку, передбачений у частині 1 цієї статті, був перерваний, він відновлюється з дня закінчення злочину та подвоюється. Таким чином, строк давності виконання вироку від 17 жовтня 2013 року становить 4 роки та на час винесення цього вироку не сплинув.

За такого невідбуте покарання за вироком суду від 17 жовтня 2013 року слід частково приєднати до покарання, що визначається вироком за цією справою за сукупністю злочинів.

При цьому відповідно до статті 72 Кримінального Кодексу України покарання за вироком від 17 жовтня 2013 року слід перевести в покарання у вигляді позбавлення волі в співвідношенні 8 годин громадських робіт за 1 день позбавлення волі.

Отже:

-невідбута частина покарання за вироком від 17 жовтня 2013 року становить (150 : 8) - 18,75 днів позбавлення волі.

-за наслідками приєднання частини з цього покарання до покарання, визначеного цим вироком за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді 4 років 18 днів позбавлення волі.

При цьому враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, зокрема - його щире каяття у вчиненні злочину, а також - стан його здоров`я, суд вважає, що його виправлення та перевиховання на цей час є можливим без застосування покарання, через що на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує, що злочини були вчинені обвинуваченим протягом 2013 - 2014 років.

На момент їх вчинення діяла норма статті 76 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 1254-VI від 14 квітня 2009 року, яка передбачала право, але не обов`язок суду у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого певні обов`язки; покладення таких обов`язків не визначалось за обов`язкове.

7 вересня 2016 року був прийнятий Закон № 1492-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", який набув чинності 8 жовтня 2016 року. Цим законом норма статті 76 Кримінального Кодексу України була змінена та вже передбачала обов`язок суду у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого певні обов`язки. Тобто, нова редакція вказаної норми встановлювала обов`язкові додаткові обмеження щодо особи, яка звільняється від покарання з випробуванням, погіршуючи таким чином становище такої особи.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України за такого редакція частини 2 статті 389 Кримінального Кодексу України, введена в дію Законом № 1492-VIII від 7 вересня 2016 року не має зворотної дії у часі, отже - не може застосовуватись в межах цієї справи.

За такого питання про покладення на ОСОБА_4 обов`язків слід вирішувати відповідно до статті 76 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 1254-VI від 14 квітня 2009 року.

Вирішуючи питання про покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до вказаної норми, суд враховує стан здоров`я обвинуваченого, зокрема - те, що він є обмеженим у пересуванні та спілкуванні, а також - тривалість часу, протягом якого він не вчиняв нових злочинів.

За такого суд вважає за можливе, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, не покладати на нього додаткові обов`язки, оскільки їх покладення не призведе до досягнення мети встановлення випробування, а лише потягне за собою додаткові та вкрай обтяжливі для обвинуваченого наслідки.

Речові докази у справі слід повернути потерпілому.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року).

Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

-за частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 5 квітня 2001 року) - у вигляді арешту строком на 3 місяці;

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі частини 1 статті 71 Кримінального Кодексу України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрального районного суду України від 17 жовтня 2013 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки 18 /вісімнадцять/ днів.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

Речові докази у справі - велосипед марки "RINCON" та металеві інструменти - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

13.03.2017