Справа № 152/1187/16-к
УХВАЛА

16 грудня 2016 року м. Шаргород
Слідчий суддя Шаргородського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шаргородського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про здійснення приводу,
16 грудня 2016 року слідчий СВ Шаргородського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про здійснення приводу ОСОБА_5 .
У цьому провадженні установлено, що ОСОБА_5 15 липня 2016 року, біля 6 години 20 хвилин, під час суперечки з ОСОБА_6 завдав останньому тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечих для життя в момент заподіяння. Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України.
Під час досудового розслідування, проведено ряд процесуальних дій, спрямованих на розкриття злочину, проте завершити досудове розслідування не можливо, оскільки для проведення слідчих дій на виклик слідчого ОСОБА_5 не з`являється.
24 листопада 2016 року було складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке 30 листопада 2016 року разом з повісткою про прибуття для допиту як підозрюваного було вручено ОСОБА_5 .
Окрім того, 6 грудня 2016 року підозрюваному ОСОБА_5 було відправлено повістку про прибуття для допиту в якості підозрюваного на 9 грудня 2016 року.
Однак, ОСОБА_5 на виклики не з`являвся, про поважні причини неприбуття не повідомив.
13 та 14 грудня 2016 року слідчим було здійснено виїзди до терапевтичного відділення Шаргородської ЦРЛ, де було вручено повістку ОСОБА_5 , проте ставити підпис на корінці повістки останній відмовився, мотивуючи це тим, що не вважає себе винним у вчиненні злочину.
З огляду на викладене, слідчий просить постановити ухвалу про здійснення приводу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на 10 годину 20 грудня 2016 року до слідчого відділення Шаргородського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області за адресою: м. Шаргород, вул. Героїв Майдану, 296, кабінет № 39 до слідчого ОСОБА_3 для допиту в процесуальному статусі підозрюваного, в рамках цього кримінального провадження.
У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, проте його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно із частиною першою статті 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані слідчим до клопотання, установив наступне.
24 листопада 2016 року слідчим було складено повідомлення про підозру, із якого вбачається, що у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підозрюється ОСОБА_5 . Повідомлення про підозру було направлено ОСОБА_5 , яке 30 листопада 2016 року останній отримав (а.п. 12).
Згідно зі статтями 1, 2 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частинами першими статей 8, 9 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 12 під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 22 КПК України).
Частиною першою та пунктом першим частини другої статті 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема є виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.
Статтею 133 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії. Слідчий, прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.
Згідно зі статтею 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.
Відповідно до частини першої статті 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
У статті 138 КПК України наведено поважні причини неприбуття особи на виклик.
Частинами першою та другою статті 139 КПК України передбачено, що якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.
У випадку, встановленому частиною першою цієї статті, до підозрюваного, обвинуваченого, свідка може бути застосовано привід.
Отже, застосування приводу, який полягає у обмеженні особи в праві на вільне пересування, можливе лише до особи, яка має статус підозрюваного та за умови, що він належним чином повідомлений про його виклик, зокрема до слідчого, проте не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття.
При цьому, відповідно до принципу змагальності, на слідчого, який ініціює питання приводу, покладається обов`язок доказати належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами зазначені вище обставини.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим направлено ОСОБА_5 повідомлення про підозру, яке 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 отримав, що підтверджується копією поштового повідомлення (а.п. 12).
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.
Як убачається з протоколів допиту ОСОБА_7 від 29 листопада 2016 року та 7 грудня 2016 року, остання повістки про виклик до слідчого батькові передала, однак чому він не з`являється до слідчого їй невідомо (а.п. 27, 28).
Як убачається з протоколів допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 відмовився від допиту в якості підозрюваного та відмовився від отримання повістки про виклик до слідчого для допиту (а.п. 29, 30).
Отже, з огляду на викладене вище, слідчий суддя вважає висновку, що клопотання слід задовольнити.
Керуючись статтями 1, 2, 8, 9, 12, 22, 40, 131, 133, 135, 136, 140-143 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити.
Згідно зі статтями 309 та 532 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді. Ухвали, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1