А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.11.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , його представника адвоката ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/400/16 за апеляційними скаргами прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнотисово, Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, раніше не судимого, засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід до ОСОБА_6 не застосовувався.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2127 (дві тисячі сто двадцять сім) гривень, 56 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_6 162 136 (сто шістдесят дві тисячі сто тридцять шість) гривень 00 копійок матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_6 9 676 (дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 56 копійок матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_6 10 травня 2014 року близько 18.20 год., керуючи мікроавтобусом марки «Мерседесспринтер», д/н НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі Київ-Чоп біля автомобільного ринку с. Кінчеш Ужгородського району, у напрямку з с. Розівка Ужгородського району до м. Мукачево, порушивши вимоги п.13.1 «Правил дорожнього руху України», допустив зіткнення з автомобілем марки Шевроле Авео, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався попереду нього в попутному напрямку. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 пасажир автомобіля Шевроле Авео, д/н НОМЕР_2 ,отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок, прийнявши у відповідності до вимог абзацу 5 п.1 ч.4 ст. 374 КПК України рішення щодо речових доказів та виключити посилання у вироку суду на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як на доказ винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом у мотивувальній частині вироку зазначено, що речові докази відсутні, натомість стороною обвинувачення під час проведення судового слідства при поданні письмових доказів суду надані відомості про речові докази (постанова про визнання предметів речовими доказами) та їх місцезнаходження (розписки про отримання речових доказів для зберігання). Крім цього у вироку суд посилається на показання свідків ОСОБА_12 (допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника потерпілого) та ОСОБА_13 (допитаний за клопотанням сторони захисту), як на докази винуватості вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Однак, оскільки сторони кримінального провадження (потерпілий та сторона захисту) не здійснили відкриття відомостей щодо наявності додаткових матеріалів, а саме відомостей про показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 стороні обвинувачення, суд відповідно до вимог частини 12 ст.290 КПК України не мав права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд постановив вирок з суттєвими порушеннями процесуального права, що відобразилось в неповноті судового розгляду; висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і містять припущення зі сторони суду; суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, що є істотним порушенням процесуального закону; суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Крім того, призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує на безпідставне встановлення судом обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Проігнорована судом і обставина що пом`якшує покарання, а саме сприяння у розкритті злочину і як наслідок незастосування ст..69-1 КК України. Крім цього зазначає про неправильне вирішення судом цивільного позову ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, промову прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу захисту, потерпілого ОСОБА_8 , його представника адвоката ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 , які просили вирок суду залишити без змін, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Як вбачається з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та захисту, зокрема, про правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, і дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: