Справа № 367/8013/16-к
У Х В А Л А
08 грудня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 302 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303, ч.2 ст.302 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303, ч.2 ст. 302 КК України, -

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 12.01.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000100 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 302 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303, ч.2 ст.302 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303, ч.2 ст. 302 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Обвинувачені підтримали думку прокурора.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 12.01.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000100 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 302 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303, ч.2 ст.302 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303, ч.2 ст. 302 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення кожного з обвинувачених та містить суперечності.

Так, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинувачень не зазначено кого, коли, де, за яких обставин, у який спосіб було втягнуто в зайняття проституцією.

Не вказано також хто з обвинувачених, коли, які саме дії вчиняв по забезпеченню заняття проституцією і якої особи.

До того ж, двічі обвинувачуючи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, їм вміняється одна і та ж сама дія, а саме: втягнення у зайняття проституцією ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , тому залишається незрозумілим чи це є одна й та ж сама дія, чи різні. Якщо різні, то коли кожна з них, за яких обставин і ким була скоєна.

Залишається незрозумілим також які були вчинені обвинуваченими дії, направлені на сутенерство, а які на звідництво для розпусти, оскільки у кожному із обвинувачень викладені одні й ті ж самі обставини.

Не зазначено також коли (в який період) ОСОБА_4 створив та утримував місця розпусти, в чому полягали дії по створенню, а в чому по у триманню таких міст, коли вони були вчинені.

Залишається також незрозумілим формулювання обвинувачення ОСОБА_4 : «організація втягнення в зайняття проституцією та сутенерство» та «організація створення та утримання місць розпусти».

Наведені вище недоліки обвинувального акту позбавляють можливості обвинувачених розуміти в чому саме вони обвинувачуються і від чого необхідно захищатись.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 12.01.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000100 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 302 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303, ч.2 ст.302 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 303, ч.2 ст. 302 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 13.12.2016 р. о 08год 30хв.

Суддя: ОСОБА_1