Єдиний унікальний номер 725/2225/17
Номер провадження 1-кп/725/118/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000072 від 18.05.2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Сторожинець, Чернівецька область, проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 у квітні 2017 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 149 від 01 серпня 2016 року солдата ОСОБА_6 , призначеного наказом Командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України №35-РС від 26 липня 2016 року на посаду стрільця номера обслуги 1 аеромобільно десантного відділення 1 аеромобільно десантного взводу 2 аеромобільно десантної роти, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , з 30 липня 2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Положенням ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно положення ст. 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року оголошено часткову мобілізацію, у тому числі в Чернівецькій області, що є підтвердженням особливого періоду, крім воєнного стану, на момент вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, по теперішній час.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 70 від 12 квітня 2017 року солдат ОСОБА_5 з 12 квітня 2017 року вибув у відпустку терміном 5 діб, тобто до 17 квітня 2017 року включно.

Поряд із цим, близько 08 год. 00 хв. 18 квітня 2017 року солдат ОСОБА_5 з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , після відпустки не прибув та перебував за місцем свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до 08 год. 00 хв. 19 травня 2017 року та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 11, 16, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 18 квітня 2017 року близько 08 год. 00 хв. з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , після відпустки не прибув та перебував за місцем свого постійного проживання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 до 08 год. 00 хв. 19 травня 2017 року та проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у тому, що невчасно з`явився на службу, без поважних причин визнав повністю. У вчиненому щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення те, що даний злочин відноситься до категорії тяжких, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, має на утриманні одну малолітню дитину, по місцю проходження служби характеризується позитивно.

Суд враховує, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведену обставину суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції статті обвинувачення.
При цьому суд враховує положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Тому, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст.75,76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_5 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 484 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1