Провадження № 1-кс/520/988/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2013 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси Коротаєва Н.О. при секретарі Максимовій В.В., за участю прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_1, слідчого Бірюкова Є.О., захисника ОСОБА_2, підозрюваного ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області Бірюкова Є.О., погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_1, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання у відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого і мешкаючого за адресою: м. Одеса, вул. Вершинна, 31, раніше не судимого, підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З клопотання вбачається, що 06.01.2013 року приблизно о 23.40 годині, більш точний час не встановлено, водій ОСОБА_3 грубо порушив пункти 2.3. «б»; 8.7.3 «е»; 10.1 Правил дорожнього руху України, які зобовязують водія:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 8.7.3. «Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»;

п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», що заподіяло потерпілому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення виразилися у тому, що в зазначений день та час водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухався у темний час доби по асфальтованому сухому дорожньому покриттю вулиці Марсельської в Суворовському районі міста Одеси, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги руху в кожному напрямку, які позначені дорожньою розміткою, з боку пр-ту Добровольського у напрямку Дніпропетровської дороги у правій смузі свого напрямку руху.

Наближаючись до регульованого перехрестя з вулицею Дніпропетровська дорога, водій ОСОБА_3 мав намір здійснити на перехресті маневр правого повороту у бік Миколаївської дороги, але, оскільки на світлофорі йому було увімкнуто червоне світло, то він зупинив автомобіль перед перехрестям та пішохідним переходом.

У той же час проїзну частину вулиці Марсельської перетинав пішохід ОСОБА_4, який рухався у темпі середнього кроку з лівого боку направо за ходом руху автомобіля у встановленому місці по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофора.

Коли пішохід ОСОБА_4 перетинав проїзну частину перед автомобілем «TOYOTA COROLLA» та ще знаходився на траєкторії руху цього транспортного засобу, а саме: на відстані близько метру від передньої правої частини автомобіля і такої ж відстані від правої, за ходом руху автомобіля, межі проїжджої частини, то водій ОСОБА_3 не оцінив дорожню обстановку, що склалася, своєчасних заходів, які виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, на освітленій міським електроосвітленням ділянці вкрай уважним не був, перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі пішоходу, який рухався по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофора, не переконався у тому, що пішохід ще знаходиться на проїжджій частині і безпечно її не залишив, з місця почав рух на автомобілі вперед та скоїв переїзд правими колесами автомобіля через ноги пішохода ОСОБА_4

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_4, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 218 від 09.09.2013, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритих уламкових переломів малогомілкової і великогомілкової кісток обох гомілок з кутовим зміщенням кісткових відламків верхньої третини і нижньої третини, які не були небезпечними для життя в момент заподіяння, але, оскільки результатом даної травми з'явилася стійка втрата загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менше 33%), то наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження, згідно з п. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоровя, повязаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менше 33%).

Крім того, 06.01.2013 року приблизно о 23.41 годині, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 завідомо залишив без допомоги ОСОБА_4, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати йому допомогу, а також сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, а саме: в зазначений день та час водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA COROLLA», д/н «ВН 3906 СЕ», грубо порушив вимоги п. п. 2.3. «б»; 8.7.3 «е»; 10.1 Правил дорожнього руху та на регульованому перехресті вулиці Марсельської та Дніпропетровської дороги в Суворовському районі міста Одеси скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, який перетинав проїжджу частину вулиці Марсельської, рухаючись у темпі кроку, з лівого боку направо, за ходом руху автомобіля, у встановленому місці, по пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофора.

Після наїзду на пішохода водій ОСОБА_3, в порушення вимог пункту 2.10. «а», «г», «д» Правил дорожнього руху України, які зобовязують водія:

п. 2.10. «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобовязаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції»;

свій транспортний засіб не зупинив, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому не вжив, до медичного закладу та органу міліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив та зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_4, який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, оскільки після наїзду втратив свідомість, хоча мав змогу надати йому допомогу, при цьому сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_4, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 218 від 09.09.2013, заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

10.09.2013 року ОСОБА_3 слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області Бірюковим Є.О. повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання у відношенні ОСОБА_3, разом з тим мотивуючи клопотання тим, що підозрюваний вчинив два кримінальних правопорушення, одне з яких є тяжким та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також тим, що підозрюваний може зникнути та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не має постійного місця роботи та проживання.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на його застосування до підозрюваного.

Вивчивши клопотання та представлені матеріали, вислухавши думку прокурора, підозрюваного і захисника, слідчий суддя вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання з наступних підстав.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні під час розгляду клопотання був ознайомлений з клопотанням і додатками до нього, ознайомлений з правами, надавши пояснення про обставини скоєння кримінальних правопорушень, пояснивши при цьому, що дійсно не має постійного місця проживання та роботи, але в подальшому має намір зявлятись на виклики в звязку з кримінальним провадженням.

Захисник підозрюваного ОСОБА_3 ОСОБА_2 просив не обирати жодного запобіжного заходу щодо його підзахисного, так як він не буде переховуватись від слідства та суду, через те, що перебуває у шлюбі та має хвору матір.

Не можна прийняти до уваги викладені в клопотанні висновки про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, так як ним скоєно два кримінальні правопорушення, одне з яких є тяжким, оскільки скоєння тяжкого кримінального правопорушення саме по собі не може свідчити про можливість переховування від слідства та суду. Інших доказів викладених обставин слідчому судді не надано, в звязку з чим слідчий суддя вважає, що слідчим не доведені ризики, передбачені ст.177 ч. 1 КПК України.

Разом з тим, приймаючи до уваги фактичні дані, які містяться в на даних матеріалах, а саме показаннях потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, показаннях підозрюваного ОСОБА_3, висновку комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 218 від 09.09.2013 року, вважаю доведеною обґрунтованість підозри в скоєні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286 ч. 2, 135 ч. 1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання є найбільш мяким запобіжним заходом.

На підставі ст. 194 ч.2 КПК України слідчий суддя зобовязаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першої цієї статті.

Приймаючи до уваги всі вищезазначені обставини слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного ОСОБА_3 найбільш мякого запобіжного заходу в виді особистого зобов'язання є безпідставним.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя обґрунтовано вважає, що прокурором не доведені обставини, викладені в п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КК України, а вказаний запобіжний захід згідно ст. 178 КК України є невідповідним тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання судом його винним, а також тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 179, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити слідчому ВР ДТП ГУМВС України в Одеській області Бірюкову Є.О. у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання у відношенні ОСОБА_3.

Ухвала слідчого судді про відмову застосування запобіжного заходу в вигляді особистого зобовязання оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Коротаєва Н.< Б >.