У Х В А Л А
іменем України

"21" лютого 2017 р. Справа142/1228/16-к

Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Ямпіль Вінницької області
клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження місто Київ, місце проживання до засудження: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
представника «Покровської ВК №17 Спеціалізована туберкульозна лікарня» - начальника відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В :

У поданому клопотанні ОСОБА_3 посилається на те, що він засуджений Оболонським районним судом міста Києва від 15.04.2013 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком два роки. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.08.2014 на підставі ст.. 78 КК України направлений у кримінально-виконавчу установу для відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 21.10.2014, закінчення строку відбування покарання 21.10.2017. Засуджений пояснив, що в місцях позбавлення волі у нього виявлені захворювання ВІЛ та туберкульоз, за час відбування покарання заохочень та стягнень не має, у зв`язку із хворобою працювати не має змоги, за час відбування покарання характеризується позитивно. Також зазначив, що він є єдиним годувальником у родині для неповнолітньої сестри і батька пенсійного віку. Просив суд задовольнити його клопотання та звільнити умовно-достроково від відбування вказаного покарання.
Представник установи виконання покарань «Покровської ВК №17 Спеціалізована туберкульозна лікарня» ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_3 за весь період відбування покарання стягнень та заохочень не мав. За увесь час відбування покарання характеризується посередньо. Засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, вважав можливим звільнення засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково від відбування вказаного покарання.
Даними, які містяться у досліджених письмових доказах, які є матеріалами особової справи засудженого встановлено такі обставини.
Із копії характеристики, затвердженої начальником установи начальником арештного дому Покровської ВК №17 в Харківській області встановлено, що ОСОБА_3 за весь період відбування покарання В Київському слідчому ізоляторі (№13), У Піщанській виправній колонії (№59) та Стрижавській виправній колонії (№81) характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, за час відбування покарання у Покровській виправній колонії №17 характеризується задовільно, стягнень та заохочень не має, дотримується правил внутрішнього розпорядку установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. За рішенням суду має позов на суму 1568 гривень. Висновок: засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання не довів свого виправлення. Застосування до нього ст.81 КК України адміністрація «Покровської ВК №17 Спеціалізована туберкульозна лікарня» вважає недоцільним. Із копії довідки, виданої начальником соціально-психологічної служби «Покровської ВК №17 Спеціалізована туберкульозна лікарня» про заохочення та стягнення встановлено, що засуджений ОСОБА_3 заохочень та стягнень не має. Із копії витягу з протоколу №34 від 26.10.2016 комісії «Покровської ВК №17 Спеціалізована туберкульозна лікарня» по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81. КК України встановлено, що засудженому ОСОБА_3 відмовлено в представленні матеріалів до районного суду щодо умовно-дострокового звільнення, як особі, яка не доказала свого виправлення. Із копії вироку Оболонського районного суду міста Києва від 15.04.2013 встановлено, що ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі, остаточну міру покарання ОСОБА_3 визначено на підставі ст. 70 КК України у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку два роки, відповідно до ст.76 КК України ОСОБА_3 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи. Із копії ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 11.08.2014 встановлено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.04.2013 скасоване та направлено ОСОБА_3 у кримінально-виконавчу установу для відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Оцінюючи усі досліджені докази у їх сукупності, заслухавши пояснення усіх учасників цього судового провадження, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 ).
Відповідно до положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
ОСОБА_3 засуджений вироком Оболонського районного суду в м. Києві від 15.04.2013 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, початок строку відбування покарання - 21.10.2014, кінець строку - 21.10.2017.
На час звернення засудженого до суду з клопотанням ОСОБА_3 відбув відповідну частину 2 / 3 строку призначеного судом покарання, за весь період відбування покарання стягнень та заохочень не мав. За увесь час відбування покарання характеризується посередньо та задовільно. Доводи засудженого про відсутність у нього стягнень, наявність тяжкої хвороби та утриманців, а також дотримання ним режиму відбування покарання у своїй сукупності не дають підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Дані, які містить характеристика засудженого та витяг із протоколу №34 від 26.10.2016 не відображають процесу беззаперечного виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання. Аналіз даних про поведінку ОСОБА_3 за весь період відбування покарання не дає підстав вважати, що засуджений на цей час довів своє виправлення.
Дотримання засудженим режиму відбування покарання та відсутність стягнень є нормою поведінки в умовах відбування покарання, однак, ці обставини не дають підстав вважати, що засуджений беззаперечно довів своє виправлення, що полягає у позитивних змінах, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
З урахуванням наведеного, суд вважає клопотання засудженого ОСОБА_3 необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий ОСОБА_6