Справа № 357/6579/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/565/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
11 травня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 17.05.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року, остаточне покарання визначено у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО УДПС України в м. Києві та Київській області, постановлено забрати останнього під варту негайно у залі суду. Строк покарання обвинуваченому рахувати постановлено з 12.07.2016 року.

Зараховано обвинуваченому в строк відбутого покарання час тримання під вартою з 17.05.2016 року по 12.07.2016 року за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого 7000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за крадіжку чужого майна, повторно скоїв ряд аналогічних злочинів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у період з 29.11.2015 року по 12.12.2015 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, приблизно опівночі, перебуваючи за місцем свого проживання у с. Михайлівці, Білоцерківського району Київської області, з метою викрадення чужого майна, таємно від оточуючих через металеву огорожу переліз на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до розташованого на подвір`ї будинку, звідки таємно від оточуючих викрав телевізор «SAMSUNG CS-14F3R», вартістю 665 грн. та мішок з цукром вагою 50 кг., вартістю 1000 грн., після чого з місця злочину втік. Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1665 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 у період з 10.03.2016 року по 01.04.2016 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, також опівночі, з метою викрадення чужого майна, таємно від оточуючих через забор переліз на подвір`я домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , де за допомогою зазделегідь заготовленого для цієї мети металевого лому, шляхом віджиму проник у приміщення гаража, де таємно від оточуючих викрав два електродвигуни змінного струму, потужністю 1 кВт. та вартістю 432 грн. кожен; три електродвигуни змінного струму, потужністю 3 кВт. та вартістю 645 грн. кожен; набір гайкових ключів (10 штук), вартістю 105 грн.; електроподовжувач, довжиною 25 метрів, вартістю 72 грн.; набір мечиків (7 штук), вартістю 160 грн., та набір різьборізів (5 штук), вартістю 120 грн. Спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3256 грн.

Викрадене майно обвинувачений відніс до свого домоволодіння і розпорядився на свій розсуд.

Окрім цього, 14 квітня 2016 року, о півночі, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з не встановленою слідством особою, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , приїхали до території Узинської районної лікарні, розташованої по вул. Калиновій, 52 у м. Узині, Білоцерківського району Київської області. Після чого ОСОБА_7 , відповідно до попередньої домовленості, залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою обстановкою, а невстановлена слідством особа, прихопивши з собою заздалегідь підготовлений металевий лом, таємно від оточуючих перелізла через огорожу на територію лікарні, де за допомогою металевого лому, шляхом демонтажу цеглин, розібрала частину стіни розташованої на території лікарні котельні, таємно від оточуючих проникла через отвір до приміщення вказаної котельні і викрала звідти бензиновий генератор «GPS-2800 2,4 Квт.», вартістю 9149 грн. 50 коп., котрий перебував на балансі вказаного медичного закладу. Після цього близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа під`їхали автомобілем до центрального входу лікарні, завантажили викрадений бензиновий генератор до багажника автомобіля і покинули місце скоєння злочину, спричинивши Узинській районній лікарні майнову шкоду в сумі 9149 грн. 50 коп. Викрадене погрузили на автомобіль та зникли з місця злочину, розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, оскаржуваний вирок вважає таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного та особі засудженого внаслідок його суворості. Просить призначити більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі на строк (чотири) роки 1 (один) місяць. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданих збитків та те, що на його утриманні перебуває старенька мати.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції врахував повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції встановлено не було.

При призначенні покарання ОСОБА_7 міськрайонний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини протиправних діянь, їх кількість, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не має постійного місця роботи, сталого самостійного заробітку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до злочинної діяльності.

Оскільки дані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 скоєно до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2016 року, яким останнього засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, остаточне покарання обвинуваченому суд першої інстанції обґрунтовано визначив за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.

Відповідно до абз.1 п.8 постави Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційних скарг про призначення більш м`якого покарання є такими, що не ґрунтуються на законі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо суворості призначеного йому покарання є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий:

Судді: