11-кп/775/259/2017(м)
265/6956/15-к

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_8
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з не повною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_8 08 вересня 2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , у ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, здійснив один постріл із револьвера у раніше йому незнайомого ОСОБА_9 , 1996 року народження, чим завдав останньому тяжких тілесних ушкоджень, які викликали стійку втрату працездатності у розмірі 35%.
На зазначений вирок захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 9, 94, 370 КПК України не враховані обставини поведінки потерпілого та не надано їм належної правової оцінки, не враховано те, що потерпілий був з компанією друзів у кількості 8 чоловік, потерпілий не заперечував факту, що перший пішов у наступ на обвинуваченого та не зупинявся навіть коли обвинувачений дістав пістолет та попередив його про те, що буде стріляти. Тобто у обвинуваченого існували підстави побоюватись за своє життя та здоров`я. Судом належним чином не враховано особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують покарання. Судом не враховано, що обвинувачений має молодий вік, щойно закінчив навчання, не має доходу, оскільки не встиг працевлаштуватись, не має батьків. Не погоджується з висновками суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищені меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. На підтвердження витрат на лікування, потерпілий надає копію чеків з різних аптек без належного доказу того, що ці ліки купував саме потерпілий за призначенням лікаря, а не за власним бажанням. Належним чином не підтверджений факт того, що УЗД проводилося саме потерпілому та за призначенням лікаря. Також не згодна в частині стягнення витрат на проїзд матері потерпілого, оскільки з копій квитків не вбачається на чиє ім`я вони купувались та необґрунтована мета поїздки. Стягнення витрат на оплату договірної форми навчання у ДВНЗ «ПДТУ» також вважає не обґрунтованим, оскільки, потерпілий посилається на довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ № 0599199, однак в даній довідці відсутні протипоказання щодо роботи за комп`ютером. Просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яке покарання, відмовити потерпілому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2016 року вказаний вирок було змінено, обвинуваченого ОСОБА_8 було звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 квітня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2016 року було скасовано та справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Заслухавши доповідача, прокурора, якій частково, в частині застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України підтримав апеляційну скаргу захисника, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника в частині застосування ст. 75 КК України та вирішення цивільного позову, потерпілого, який заперечував проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що під час даного апеляційного розгляду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу тільки в частині цивільного позову та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарння, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині та правильність кваліфікації його дій апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ч. 3 ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Отже, з урахуванням індивідуальних ознак скоєного злочину, даних про особу ОСОБА_8 та обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, однак в умовах контролю за його поведінкою, та вважає за можливе й доцільне звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.
Постановляючи вирок та вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.
Так, потерпілим ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 до початку судового розгляду було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги, які пред`явлені потерпілим в частині матеріальної шкоди визнав повністю.
Під час апеляційного розгляду пояснив, що він визнає вимоги потерпілого про відшкодування витрат на УЗД та про відшкодування втраченого заробітку, витрати, пов`язані з лікуванням не визнає, проте з якої причини пояснити не зміг, не визнає також витрати і на проїзд матері потерпілого, вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в сумі 10 000 грн..
Частково задовольняючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого витрати на оплату договірної форми навчання потерпілого у ДВНЗ «ПДТУ», за напрямком «інформаційна та обчислювальна техніка» на суму 23 160 грн..
Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може та вважає слушними доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки у довідці МСЕК в частині висновків щодо умов та характеру праці потерпілому не зазначено такого протипоказання, як робота за комп`ютером (а.с. 47). Під час апеляційного розгляду потерпілий пояснив, що на навчання він вступив в 2012 р. та закінчив навчання у 2016 р., здобувши кваліфікацію «молодший спеціаліст» за напрямком «інформатика та обчислювальна техніка», отже спричинена потерпілому обвинуваченим травма не завадила потерпілому закінчити обране раніше навчання та здобути диплом за обраною до отримання травми кваліфікацією.
З огляду на наведене, колегія суді вважає, що у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого вказаних витрат на навчання необхідно відмовити і в цій частині вирок слід змінити.
Решта доводів апеляційної скарги стосовно стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи.
Так, витрати на придбання ліків підтверджуються наданими потерпілим копіями чеків, довідкою, в якій зазначено, що УЗД проведено саме ОСОБА_9 , тому колегія суддів погоджується з правомірністю стягнення цих витрат з обвинуваченого. (а.с. 44-46, 105)
Що стосується витрат, пов`язаних з поїздками матері потерпілого, то колегія суддів також вважає правомірним їх стягнення, оскільки ця подорож була безпосередньо пов`язана з наданням допомоги потерпілому внаслідок спричиненої йому діями обвинуваченого травми, потерпілий з огляду на втрату ока та відповідно, втрату зору, через незначний проміжок часу після отримання травми не міг здійснювати подорож на значні відстані одноособово, що він підтвердив під час апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, вважає необхідним врахувати не тільки тривалість страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану, а й дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, не має батьків, тому колегія суддів вважає, що справедливим буде стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. і в цій частині вирок також необхідно змінити.
Ст. 408 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зменшити суму стягнення в частині цивільного позову.

Виключити з вироку стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрат, пов`язаних з навчанням в сумі 23 160 грн.

Зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн..

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: