У х в а л а
іменем україни

24 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коло Михайлівки Вінницького району Вінницької області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21 січня 2016 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

в с т а н о в и в :

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 26 січня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22 лютого 2016 року приблизно о 04.00 год. на АДРЕСА_2 шляхом зриву замка проник до підсобних приміщень, звідки викрав майно потерпілих ОСОБА_5 на суму 3257,10 грн, ОСОБА_6 на суму 1205,70 грн, ОСОБА_7 на суму 1350 грн, ОСОБА_8 на суму 1197,50 грн.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягає у розгляді кримінального провадження без участі захисника. Вважає, що суди першої і апеляційної інстанцій, встановивши наявність у ОСОБА_4 діагнозу «розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів», повинні були забезпечити обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення права засудженого на захист, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.
Стаття 242 КПК зобов`язує слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
Проте, як убачається з копій судових рішень, під час досудового розслідування ні прокурор, ні слідчий не звертались до експерта для визначення психічного стану ОСОБА_4 і під час судового розгляду відповідного клопотання учасники кримінального провадження не заявляли. При цьому, судом було встановлено, що засуджений у лікаря психіатра на обліку не перебуває, а згідно з «Міжнародною класифікацією хвороб МКХ-10» розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів не являється психічною хворобою, а відноситься до хвороб наркологічного характеру.
Крім того, ч. 2 ст. 332 КПК передбачає право суду доручити проведення експертизи незалежно від наявності клопотання лише у разі, якщо суду надано кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності, та якщо під час судового розгляду виникли підстави, передбачені ч. 2 ст. 509 цього Кодексу.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, під час розгляду справи судами не було встановлено обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК, а тому доводи прокурора про порушення права засудженого на захист не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок районного суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3