АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420 від 03.09.2016 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Садгірського районного суду від 17.06.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком на три роки,-
та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Магдалинівка Чаплинського району Херсонської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого, -
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2016 року,
Єдиний унікальний № 726/1701/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_7
Провадження № 11-кп/794/446/16 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
за участю: прокурора ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено: - ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.06.2016 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.
Змінено запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили з домашнього арешту на взяття під варту, взявши останнього під варту в залі суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання ОСОБА_5 зараховано попереднє ув`язнення.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.11.2016 року.
- ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.
Змінено запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили з особистого зобов`язання на взяття під варту, взявши останнього під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 02.11.2016 року.
Цивільний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , солідарно, на користь ПАТ «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Чернівецька дистанційна сигналізація і зв`язок» регіональної філії «Львівська залізниця» (ЄДРПОУ регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 40081195, п/р НОМЕР_1 в Чернівецькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк» - ТВБВ 10025/057, МФО банку 356334, одержувач - виробничий СП «Чернівецька дистанційна сигналізація і зв`язок» регіональної філії «Львівської залізниці»), матеріальну шкоду 4730,74 гривень.
Вирішено питання пов`язане з речовими доказами та судовими витратами.
На вказаний вирок суду 1-ї інстанції обвинуваченим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, у якій він, не заперечуючи кваліфікації своїх дій, доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить вирок районного суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, та призначити покарання більш м`яке, ніж передбачено санкцією статті.
Інших апеляційних скарг від учасників судового розгляду не надходило.
Як зазначив районний суд у своєму вироку

ОСОБА_5 02 вересня 2016 року о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи на перегоні станції Чернівці Північна Садгора 3 км пікет 5, переслідуючи корисливу мету, реалізуючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шляхом перепилювання пилою для різання металу, викрали кабель призначений для роботи АТС та комп`ютерного зв`язку марки ТЗБ-12-4-09 довжиною 16 метрів. В подальшому з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на свій розсуд, спричинили своїми діями Чернівецькій дистанції сигналізації і зв`язку регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», матеріальних збитків на суму 3942, 28 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та апеляційної скарги, міркування прокурора, який вважає, що вирок суду, як законний слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану - без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненої за попередньою змовою групою осіб та за кваліфікуючою ознакою вчинено повторно, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не оскаржує обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації своїх дій, колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі та вважає їх доведеними.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.
При обранні ОСОБА_5 виду та міри покарання суд, у відповідності

до правил ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, зокрема, те, що обвинувачений неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває.
До пом`якшуючих обставин районний суд відніс щире каяття, сприяння в розкритті злочину.
Обтяжуючих вину ОСОБА_5 обставин районним судом не встановлено.
На підставі зазначеного, районний суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі в наближених до мінімальних меж, передбачених в санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначене судом першої інстанції реальне покарання, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, мету покарання, призначене судом покарання ОСОБА_5 за своїм видом та розміром є обґрунтованим та необхідним, а тому підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про яке йдеться в апеляційній скарзі, останнього, колегія суддів не вбачає.
Крім того, не допустив районний суд помилки і при приєднанні невідбутого покарання за вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 17.06.21016 року, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. 71 КК України.
У роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 26 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.
Остаточне покарання визначене у такому випадку, за сукупністю вироків, повинно бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 02 листопада 2016 року щодо

ОСОБА_5 , засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя