Дата документу 25.04.2017

Справа № 334/6561/16-к
Провадження № 1-кп/334/124/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тинда Байкало-Амурської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , без місця реєстрації в місті Запоріжжі, раніше судимого:
03.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 299, ч.1 ст. 296, ст.70 КК України засуджений до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
16.07.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 263 КК України засуджений до покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин;
07.10.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 389, ст. 71 КК України, засуджений до покарання у виді арешту строком на 5 місяців 20 днів;
04.12.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 70 КК України, засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений по амністії;
23.07.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України, засуджений до 2 місяців арешту. 16.09.2015 року звільнений з Запорізького СІЗО №10 у зв`язку з відбуттям строку покарання.
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
06.09.2016р., приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи на сходах в під`їзді №2 будинку АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_5 та шляхом ривку, відкрито заволодів жіночою сумкою вартістю 50 гривень, яка перебувала у неї на плечі, в якій знаходився мобільний телефон марки «Нокіа 6080» вартістю 200 гривень. Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 250 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні відкритого викрадення майна ОСОБА_5 визнав у повному обсязі. Пояснив, що біля першої години ночі 06.09.2016р., знаходячись в під`їзді №2 будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 , заволодів її майном, зірвавши з плеча потерпілої сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон марки «Нокіа». З викраденим майном він був затриманий працівниками поліції. Щиро кається у вчиненому, просить суворо не карати.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які обвинуваченим і потерпілою не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила у підготовчому судовому засіданні, що обставини справи не оспорює, спричинена злочином шкода їй відшкодована шляхом повернення викраденого майна, у зв`язку з чим цивільний позов вона не заявляє, просить суворо не карати обвинуваченого. Звернулася до суду із заявою про подальший рзгляд справи за її відсутності.
Згідно з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України, суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин по даному кримінальному провадженню, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 і які ніким не оспорюються.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого злочину повністю доведена, його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує особу винного, який раніше судимий, в тому числі за скоєння злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, на обліку у психіатричній лікарні, у наркологічному диспансері не перебуває, а також приймає до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, зокрема, визнання вини, щире каяття, що визнається судом як обставина, що помякшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України. Приймаючи до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків, особу винного та його ставлення до скоєного злочину, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, і щодо нього є підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язки, що на думку суду буде необхідним і достатнім для досягнення мети його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному пророваженні, які згідно розписки ОСОБА_5 від 13.09.2016р передані їй на зберігання до розгляду справи по суті, мають бути залишені ОСОБА_5 за належністю.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки.

В порядку ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

Речові докази: сумка чорного кольору з речами потерпілої, передані 13.09.2016р. на зберігання ОСОБА_5 , залишити їй за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1