АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/7682/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/182/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000668 від 20 вересня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кедайняй, Кедайнського району, Литва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:
У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, ставить питання про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, з ухваленням нового вироку, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, не врахувавши, що підстави для застосування ст. 75 КК України у цьому провадженні відсутні, оскільки засуджений грубо порушив Правила дорожнього руху України і вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого загинула людина.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн., а також на користь держави - витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, в сумі 439,80 грн.
Цим вироком вирішено питання про долю речових доказів.
За обставин викладених у вироку суду, 19 вересня 2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин у світлий час доби, при денному освітленні, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував у напрямку пр. 200-річчя Кривого Рогу по проїзній частині дороги вул. Співдружності у м. Кривому Розі та, виїхавши на пр. 200-річчя Кривого Рогу, зупинив керований ним автомобіль, пропускаючи транспортні засоби.
В цей час, проїзну частину дороги пр. 200-річчя Кривого Рогу з права на ліво від правого краю частини дороги, призначеної для руху в напрямку пр. 30-річчя Перемоги, під кутом в напрямку дорожньої розмітки нерегульованого пішохідного переходу, перетинала пішохід ОСОБА_10 , наближаючись до автомобіля «DAEWOO LANOS», видимість якої для водія ОСОБА_6 нічим не обмежувалася.
Водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість бачити пішохода ОСОБА_10 , що перетинає проїзну частину, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та не впевнившись, що здійснюючи маневр він не створить небезпеки, або перешкоди іншим учасникам руху, відновив рух автомобіля виконуючи маневр лівого повороту до траєкторії руху пішохода, чим порушив вимоги п.п. 2.3. б), 10.1. та 1.10. Правил дорожнього руху України, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .
Порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішоходу ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до її смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та вважав за необхідне вирок в частині призначеного покарання обвинуваченому скасувати і постановити новий вирок, яким призначити покарання у відповідності до вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок залишити без змін, а в задоволенні скарги відмовити.

Потерпіла ОСОБА_9 заперечувала проти апеляційної скарги прокурора й просила залишити її без задоволення, а вирок без змін, посилаючись на відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого можливість його перевиховання без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах, проти яких не заперечували учасники судового провадження та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в поданій апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
За змістом ст. ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Разом з цим, аналізуючи доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання та від його відбування. Втім, обов`язковою умовою застосування кримінально-правового інституту звільнення від покарання та його відбування, що належить до дискреційних повноважень суду, є наявність тієї сукупності обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд врахував, що вчинений ним злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем навчання та роботи, на спеціальному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують йому покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування спричиненої злочином шкоди, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з обставин провадження та враховуючи відомості щодо особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а також доцільність застосування до винного і додаткового покарання в межах розміру санкції статті інкримінованого злочину.

При цьому, визнавши, що встановлені у провадженні обставини у їх сукупності доводять можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, суд обґрунтовано застосував щодо нього положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що на думку колегії суддів відповідає загальним засадам кримінального провадження та меті покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує, що після ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_6 вжив заходів до повного відшкодування спричиненої злочином шкоди, що свідчить про його становлення на шлях виправлення, а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка підтвердила відсутність у неї будь-яких претензій до обвинуваченого та не наполягала на призначенні йому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
Отже, колегія суддів вважає, що при звільненні обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд з дотриманням вимог, передбачених ст. 75 КК України, належним чином обґрунтував висновок про можливість його виправлення без відбування основного покарання з покладенням на нього обов`язків, в силу ст. 76 КК України, та жодних підстав вважати призначене покарання несправедливим унаслідок м`якості, з мотивів, зазначених у апеляційній скарзі, не має.

З огляду на наведене, колегію суддів підстав для скасування або зміни вироку під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено, тому вважає вирок законним, вмотивованим, обґрунтованим і справедливим, а апеляційну скаргу прокурора такою, яку слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4