Справа № 161/9997/15-к
Провадження № 1-кп/161/98/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 26 травня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002554 від 02.10.2014, та №0002027 від 08.08.2014, про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого завідувачем складу у розподільчий склад ПП «ТД «Салют», розлученого, судимого 17.07.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин,
- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст.164 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 01 жовтня 2014 року, близько 20 годин 30 хвилин, знаходячись на кухні за місцем свого проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту з неповнолітньою падчеркою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник на побутовому ґрунті, наніс останній долонею лівої руки декілька ударів в ділянку обличчя, після чого ОСОБА_5 схопив потерпілу обома руками за волосся та утримуючи її таким чином, потягнув з кухні до кімнати, де штовхнув, від чого вона впала та вдарилася правою попереково-ягодичною ділянкою об підлогу. Продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_5 знову схопив потерпілу ОСОБА_7 обома руками за волосся та почав вдаряти головою потерпілу об підлогу близько 15 разів, а саме лобною та волосяною частиною голови, вирвавши під час цього пасмо її волосся.
Таким чином, вище вказаними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив неповнолітній ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку судово-медичного експерта №1093 від 10.10.2014 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше шести діб, а також травматичної епіляції волосся на волосистій частині голови, синець поперекової ділянки з права, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_5 , згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року, зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 30 серпня 2012 року і до досягнення останнім повноліття на користь його матері ОСОБА_6 у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку.
Однак, ОСОБА_5 , будучи працездатною особою, перебуваючи на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості з 25 березня 2013 року по 27 березня 2014 року і отримуючи державну допомогу по безробіттю, яка в загальному склала 8034, 88 грн., аліменти взагалі не сплачував, з метою ухилення від сплати аліментів, державного виконавця про її отримання, не повідомляв. Внаслідок чого, в період з липня 2013 року по березень 2014 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2696, 4 грн.
В подальшому, ОСОБА_5 , будучи працездатною особою, з грудня 2014 року по липень 2015 року продовжував свідомо злісно ухилятися від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина, оскільки будучи працездатною особою на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості, як шукаючий роботу не перебував, з метою ухилення від сплати аліментів офіційної роботи не шукав, однак отримав доходи від заробітків з яких аліменти взагалі не сплачував та які приховував від державного виконавця, чим свідомо вчинив дії, спрямовані на умисне злісне ухилення від сплати встановлених вищевказаними рішенням суду коштів, внаслідок чого з грудня 2014 року по липень 2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 6 163, 25 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 умисно злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 6 грудня 2012 року коштів (аліментів), внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів за 17 місяців на загальну суму 8 859, 65 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вищевказаних злочинів заперечив.

З приводу обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України суду дав показання, що він 1 жовтня 2014 року близько 20 год. 40 хв. прийшов додому за адресою АДРЕСА_1 , де в той час перебувала ОСОБА_7 . На кухні вказаної квартири між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого остання посковзнулась, а він намагаючись її втримати від падіння хотів схопити за плече, однак схопив за волосся, яке в результаті вирвав. Після цього, конфлікт між ним та ОСОБА_7 продовжився, він намагався пояснити останній, що не хотів виривати її волосся, а намагався втримати її від падіння, однак вона почала кричати та дзвонити своїй мамі ОСОБА_6 . Він пішов до себе в кімнату, будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив, умислу на їх нанесення потерпілій ОСОБА_7 не мав.

З приводу обвинувачення за ч.1 ст.164 КК України суду дав показання про те, що дійсно з 25.03.2013 по 27.03.2014 перебував на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та з липня 2013 року отримував допомогу по безробіттю, однак сума коштів, яку отримував була незначною та її не вистачало на сплату аліментів за рішенням суду. З грудня 2014 року не знаходився на обліку в центрі зайнятості, тому що закінчився термін перебування на обліку, однак продовжував самостійно шукати роботу, яку не міг знайти. Будь-яких доходів не отримував, жив за рахунок коштів, які йому давали друзі та його мати. За можливістю допомагав сім`ї, купував продукти харчування, іграшки та одяг дітям, сплачував комунальні послуги. Умислу ухилятися від сплати, встановлених рішенням суду, аліментів ніколи не мав та не має, не сплачує аліменти через скрутне матеріальне становище.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, ч.1 ст.164 КК України, його винність у вказаних кримінальних правопорушеннях підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, винність ОСОБА_5 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, стверджується наступними доказами.

Допитана в присутності законного представника неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 суду дала показання, що 01.10.2014 вона ввечері перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час додому прийшов ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, від нього був запах алкоголю, між ними виник конфлікт. Згодом вона почула, що ОСОБА_9 перебуває на кухні квартири, а тому вона пішла туди подивитись що саме він робить. Коли вона прийшла на кухню, між нею та ОСОБА_5 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого останній вдарив її в обличчя, після чого схопив її двома руками за волосся та потягнув до кімнати, де штовхнув її на підлогу, від чого вона впала. Далі ОСОБА_5 підійшов до неї та обома руками схопив за волосся, вирвавши при цьому пасмо волосся, та почав бити її головою об підлогу, вдаривши близько 15 разів. Після цього, ОСОБА_5 залишив кімнату, а вона зателефонувала мамі ОСОБА_6 та про все розповіла. Окрім неї та ОСОБА_5 в цей час в квартирі нікого не було, однак невдовзі прибули працівники міліції. Від нанесених їй ОСОБА_5 в цей день побоїв, у неї було виявлено, зокрема, струс мозку, травми на голові, синці по тілу. Просила суворо покарати обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що працює дільничим інспектором міліції Луцького МВ УМВС України у Волинській області. Перебуваючи на чергуванні в опорному пункті міліції, до нього надійшов виклик про те, що по пр.Молоді в м.Луцьку відбувається сварка. Прибувши за вказаною адресою в складі оперативної групи, двері квартири відчинила дівчина, яка повідомила, що її побив батько, зайшовши до квартири він також побачив ОСОБА_5 , який повідомив, що він виховував дитину. Дівчина їм принесла вирване пасмо волосся та сказала, що батько бив її головою об підлогу.

Свідок ОСОБА_11 суду дав показання про те, що працює міліціонером фельдшером роти міліції громадської безпеки особливого призначення при УМВС України у Волинській області. Перебуваючи на маршруті патрулювання по пр.Молоді в м.Луцьку, він отримав повідомлення про виклик, прибувши за адресою, в квартирі він побачив падчерку, яка повідомила, що її побив вітчим ОСОБА_5 та принесла пасмо вирваного волосся. В квартирі, окрім працівників міліції, також перебував ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що працює міліціонером в Луцькому МВ УМВС України у Волинській області. У жовтні 2014 року, він у складі оперативної групи прибув за викликом у квартиру в районі ЗАГСу м.Луцька. Двері квартири відчинила дівчина, яка повідомила, що батько її побив та вирвав пасмо волосся, в квартирі перебував ОСОБА_5 , який відповів, що виховував доньку.

Свідок ОСОБА_13 суду дала показання, що 01.10.2014 до неї зателефонувала ОСОБА_6 , яка повідомила, що ОСОБА_5 побив її доньку ОСОБА_7 , а тому попросила приїхати забрати сина. Коли вона приїхала за адресою, де проживає ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , то в квартирі, серед інших, побачила ОСОБА_5 , який перебував там разом з працівниками міліції. ОСОБА_6 їй повідомила, що ОСОБА_5 побив ОСОБА_7 та вирвав волосся.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 суду дав показання, що восени 2014 року в складі групи швидкого реагування Луцького МВ УМВС України у Волинській області прибув на виклик за адресою АДРЕСА_3 . В квартирі він побачив жінку, яка повідомила, що чоловік побив її дитину. На підлозі квартири він бачив пасмо волосся. Вони, як працівники міліції, забрали ОСОБА_5 на освідування в наркодиспансер, а потім відвезли останнього в міськвідділ міліції.

Свідок ОСОБА_15 суду дав показання про те, що восени 2014 року, перебуваючи в складі патрульно-постової служби прибув на виклик за адресою по пр.Молоді в м.Луцьку, де відбулася сімейна сварка. На місці бачив працівників міліції, які розбирались по суті інциденту.

Допитана в судовому засіданні як експерт ОСОБА_16 суду дала показання, що закрита черепно-мозкова травма є тілесним ушкодженням та не може виникнути внаслідок попередніх захворювань. Струс головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та не міг виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Окрім того, винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст. 125 КК України, також об`єктивно підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Так, згідно висновку експерта №1093 від 10.10.2014 при огляді та згідно даних представленої медичної документації у ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх лікування необхідний час більше шести діб, а також травматична епіляція волосся на волосистій частині голови, синець поперекової ділянки справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів /предмету/.
Консультативним висновком спеціаліста № 2571 стверджується, що ОСОБА_5 01.10.2014 перебував у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.10.2014 стверджується, що ОСОБА_6 повідомила орган досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 , злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

На підставі п.1 ч.2 ст. 87 КПК України суд визнає недопустимими докази сторони обвинувачення, що були досліджені в ході судового розгляду, а саме протокол огляду місця події від 01.10.2014, проведений у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , а також протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 від 28.10.2014, проведений у приміщенні зазначеної квартири. На думку суду, вищевказані докази стороною обвинувачення отримані з грубими порушеннями вимог ст.ст. 233, 237, 240 КПК України, оскільки проникнення до зазначеного житла для проведення у ньому слідчих дій відбулося за відсутності на це письмової згоди його власника ОСОБА_5 , а також за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на огляд житла та проведення в ньому слідчого експерименту. Визнання судом недопустимими вказаних доказів тягне за собою також визнання недопустимим доказом жмуток волосся, який був вилучений 01.10.2014 в ході ОМП, та який постановою слідчого 02.10.2014 визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні та приєднаний до матеріалів. Доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 є співвласницею зазначеної квартири та надала свою згоду на проникнення до неї та проведення слідчих дій, на думку суду, не спростовує наведені порушення норм кримінального процесуального закону.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не наносив та умислу на це не мав. Такі показання суд вважає намаганням обвинуваченого уникнути передбаченої законом кримінальної відповідальності. Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_5 об`єктивно спростовуються показаннями безпосередньо допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , показаннями самої потерпілої ОСОБА_7 , а також висновком експерта №1093. Показання вищенаведених свідків, та потерпілої суд вважає правдивими та послідовними, а тому покладає їх в основу обвинувального вироку. Підстав сумніватися у правильності висновку експерта у суду немає, оскільки він проведений у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, компетентним спеціалістом, та повністю узгоджується з показаннями неповнолітньої потерпілої та свідків.
З врахуванням зазначеного, суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Окрім цього, винність ОСОБА_5 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) стверджується наступними доказами.

Допитана в судовому засіданні як потерпіла ОСОБА_6 суду дала показання, що у 2012 році Луцьким міськрайонний судом було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_8 , однак, незважаючи на це, ОСОБА_5 , будучи працездатною особою, та отримуючи доходи, жодного разу добровільно аліменти не сплачував, на утримання дитини коштів не виділяв, в результаті чого у ОСОБА_5 виник значний розмір заборгованості по сплаті аліментів. Під час розгляду кримінального провадження в суді підтвердила факт отримання аліментів від ОСОБА_5 29.12.2015 та 24.02.2016 на загальну суму 400 грн. Просила суворо покарати обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що працює державним виконавцем 2 ВДВС Луцького МУЮ, в установі перебуває два виконавчі провадження стосовно ОСОБА_5 , зокрема щодо стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. ОСОБА_5 викликався до державного виконавця, йому було роз`яснено порядок сплати аліментів та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини. Розрахунок заборгованості ОСОБА_5 по сплаті аліментів від 20.07.2015 містить недостовірні дані сум несплачених аліментів.

Крім цього, винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України також об`єктивно підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами.

Так, з копії рішення Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 30 серпня 2012 року і до досягнення останнім повноліття в користь ОСОБА_6 у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку.
З копії ухвали апеляційного суду Волинської області від 11.01.2013 вбачається, що вищевказане рішення Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2012 року залишено без змін.
Із копій виконавчого листа від 06.12.2012 та копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.02.2013, вбачається, що вищевказане рішення суду було звернене до виконання.
Із довідки від 24.11.2014 вбачається, що ОСОБА_6 не отримала аліменти від ОСОБА_5 у період часу із 01.05.2014 по 31.10.2014 згідно рішення Луцького міськрайонного суду 06.12.2012.
Із розрахунку заборгованості від 25.04.2016, складеної державним виконавцем ДВ ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_17 , та отриманого стороною обвинувачення на підставі ухвали суду про тимчасовий доступ до речей та документів, вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_5 по аліментам становить 8859, 65 грн., зокрема за період:

- з липня 2013 року по березень 2014 року в сумі 2696, 4 грн.;

- з грудня 2014 року по липень 2015 року в сумі 6163, 25 грн.;

Даними з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів за період з 01.07.2012 по 31.03.2015 гр. ОСОБА_5 про те що останній отримав доходи протягом 3-4 кварталу 2013 року та 1 кварталу 2014 року у виді соціальних виплат на загальну суму 8 034,88 грн.

Відповіддю Директора Луцького міського центру зайнятості від 16.07.2015 № 2701/01-19 (з додатками) про те, що ОСОБА_5 перебував на обліку у Луцькому МЦЗ як безробітний двічі: 1) протягом 25.03.2013 по 27.03.2014, в ході якого останньому було нараховано та перераховано на особистий рахунок допомоги по безробіттю на загальну суму 8 034,88 грн.; 2) протягом 12.06.2014 по 04.11.2014;

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.08.2014 стверджується, що ОСОБА_6 повідомила орган досудового розслідування про вчинення ОСОБА_5 , злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України.

При цьому, суд визнає неналежним доказом розрахунок заборгованості від 20.07.2015, складений державним виконавцем ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_17 , оскільки остання в судовому засіданні ствердила про те, що цей документ містить недостовірні дані щодо сум заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_5 , перед ОСОБА_6 згідно рішення Луцького міськрайонного суду 06.12.2012.
З врахуванням зазначеного, суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати аліментів та вважає їх намаганням уникнути передбаченої законом відповідальності. Такі покази обвинуваченого спростовуються вищенаведеними доказами у їх сукупності, а надані стороною захисту квитанції про купівлю продуктів харчування та інших речей, на думку суду, не спростовує пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст. 164 КК України.

Таким чином, своїми умисними діями, направленими на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, всі обставини справи та дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд по справі не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння (за ч.2 ст. 125 КК України) та рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, вчинив два умисні злочини, що відносяться до категорії невеликої тяжкості, вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується без посилання на негативні риси, потерпілі наполягають на його суворому покаранні, а тому суд, оцінивши наведені вище обставини у їх сукупності, вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання в межах санкції статей кримінального закону за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, слід визначити остаточне покарання ОСОБА_5 , застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд також звертає увагу на відсутність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки обвинувачений в ході судового розгляду ухилився від суду, внаслідок чого його було оголошено в розшук.

На підставі ч.4 ст. 374 КПК України до набрання вироком законної сили слід обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з метою запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду, що передбачений ст. 177 КПК України.

Згідно ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов законного представника ОСОБА_19 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 слід задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 505 грн. 74 коп., та моральну шкоду в сумі 7 000 грн.
Матеріальна шкода стягується судом відповідно до документально підтверджених витрат потерпілої ОСОБА_7 на лікування, що випливає із пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч.2 ст. 125 КК України.

Визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілій, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілої, майновий стан обвинуваченого, інші обставини справи, вимоги розумності та справедливості, та вважає, що визначена сума моральної шкоди відповідає обсягу спричинених страждань потерпілої та характеру вимушених змін у її життєвих стосунках.

На підставі вимог ч.9 ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Керуючись ст.ст. 128, 129, 370, 371, 374 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст.164 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст.164 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_19 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 505 (п`ятсот п`ять) гривень 74 копійки, а також моральну шкоду в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень.
Речові докази: жмуток волосся коричневого кольору, поміщений в паперовий конверт знищити; висновок №3291 від 28.02.2015 за результатами розгляду звернення гр. ОСОБА_5 залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- з`являтися за викликами до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомити про це суд;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає м.Луцьк, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий