Апеляційний суд Рівненської області
__________________________________________________копія:
У Х В А Л А
Іменем України
16 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000420 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України;

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2016 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить обвинувальний вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2016 року відносно підзахисної ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України змінити та призначити їй мінімальне покарання за цей злочин у виді штрафу в розмірі 300 грн., що буде відповідати вчиненому нею діянню та буде достатнім, з урахуванням особи обвинуваченої.

Згідно вироку, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Обгрунтовуючи доводами вимоги поданої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_4 , зазначає, що ухвалений вирок підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України, оскільки, призначене судом першої інстанції покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Також вказує, що при призначенні покарання судом не було враховано, що ОСОБА_4 є вдовою, на утриманні має неповнолітню дитину, а вчинене нею кримінальне правопорушення виникло на підгрунті сильного душевного хвилювання та перевищення нею меж крайньої необхідності, з урахуванням неправомірних та аморальних дій потерпілої, що судом першої інстанції враховано не було та стало підставою для призначення їй досить суворого покарання за вчинення цього злочину.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_4 винною за те, що вона 30 травня 2016 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час суперечки з ОСОБА_8 , яка раптово виникла на грунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, схвативши останню за волосся на потиличній частині голови, почала тягнути донизу, після чого, взявши пальцями рук за внутрішню сторону ротової порожнини біля краю губ справа, почала розтягувати у протилежну сторону, в результаті чого заподіяла їй тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_4 , які повністю підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та обговоривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, підтверджується зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку, оцінивши як кожен окремо так і в сукупності, з урахуванням пояснень, наданих обвинуваченою ОСОБА_4 , потерпілою ОСОБА_8 та свідками у судовому засіданні, і в апеляційній скарзі захисником не оспорюється, а тому не перевіряється судом апеляційної інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Діям ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України, органами досудового розслідування дана правильна юридична оцінка та судом першої інстанції її дії також кваліфіковані вірно.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст.65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Посилаючись на вищевказану норму закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 , врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (так зазначено у вироку).
Злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за вчинення якого суд засудив обвинувачену, згідно ст.12 КК, є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого, передбачені покарання: у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.
Згідно вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , він просить обвинуваченій призначити мінімальне покарання за ч.1 ст.125 КК, а саме у виді штрафу в розмірі 300 грн., і з такими доводами сторони захисту щодо визначення виду покарання колегія суддів погоджується в повній мірі та визнає їх такими, що надають підстави для повного задоволення апеляційної скарги в цій частині
Відповідно до вироку, за винятком передбачених ст.65 КК України положень, які були враховані при призначенні покарання, суд також зазначив, що обвинувачена раніше не судима, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо та на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Однак, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції вказує, що він не встановив обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_4 , але при цьому зазначив, що їх враховує, посилаючись на ст.65 КК України.
Суд апеляційної інстанції, якому надано право у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.407 КПК України змінити вирок, змінює його і у разі пом`якшення призначеного покарання, якшо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що встановлено у п.1 ч.1 ст.408 КПК.
Колегія суддів, керуючись зазначеною нормою кримінального процесуального закону також ураховує і положення п.п. 2, 4 ч.1 ст.409 КПК України, що встановлюють підстави зокрема і для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, коли вбачає невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
За приписами ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують й інші обставини, не зазначені в переліку ч.1 ст.66 цієї статті.
Що стосується обтяжуючих покарання обставин, визначених у ч.1 ст.67 КК України, то визнавати інші, не визначені у ч.1 цієї статті обтяжуючі обставини, суд, при призначенні особі покарання, позбавлений права.
У даному випадку, колегія суддів також враховує роз`яснення п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року
«Про практику призначення судами кримінального покарання» (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з Постановам ВСУ) згідно яких, суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів встановила, що обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, в т.ч. одна дитина-інвалід, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо та на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та вважає за необхідне визнати ці обставини пом`якшуючими покарання, які суд першої інстанції їх безпідставно не визнав такими. У зв`язку з цим вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_4 слід змінити, шляхом пом`якшення обвинуваченій покарання, призначивши мінімальне покарання за ч.1 ст.125 КК України, а саме у виді штрафу.
Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що потерпіла ОСОБА_8 не зверталась за медичною допомогою спростовуються матеріалами справи, а факт провокування злочину через неправомірні дії потерпілої по відношенню до доньки обвинуваченої - ОСОБА_9 , що стали підставою для нанесення потерпілій тілесних ушкоджень з боку обвинуваченої, стороною захисту не підтверджений доказами при розгляді провадження судом першої інстанції та в ході розгляду апеляційної скарги.
Крім того, вимоги захисника ОСОБА_5 про призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 300 грн. не грунтуються на законі, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.53 КК України, якою встановлено, що розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

А тому, враховуючи дані обставини, апеляційний суд вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2016 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_4 засудженою за ч.1 ст.125 КК України з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п"ятсот десять) гривень.
В решті вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2016 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.
Суддя доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1