Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 28 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченогоч. 1 ст. 122 КК,
в с т а н о в и л а:
За вироком Воловецького районного суду Закарпатської області
від 08 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч. 1
ст. 122 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік
і покладено на нього обовязки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком місцевого суду, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він 18 серпня 2015 року в період із 22.00 по 23.00 год. поблизу будинку АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних стосунків у ході сварки з ОСОБА_8 умисно завдав останньому декількох ударів рукою в обличчя, заподіявши тілесні ушкодження середньої тяжкості.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 404 КПК належним чином не розглянув його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 та всупереч вимогам ч. 5
ст. 364 КПК 23 травня 2016 року в судовому засіданні не відновив з?ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, і допитав експерта ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та вважав, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК і на які є посилання в касаційній скарзі захисника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 цього Кодексу не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Колегія суддів вважає, що суд дав належну оцінку зібраним
у кримінальному провадженні та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності, правильно встановив його фактичні обставини і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.
Визнаючи ОСОБА_6 винним у заподіянні умисного тілесного ушкодження середньої тяжкості, суд навів у вироку переконливі мотиви на обґрунтування цього висновку.
Під час судового розгляду кримінального провадження суд дослідив належним чином і поклав в основу вироку такі докази:
показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 ;
показання свідка ОСОБА_10 (фельдшер ФАП с. Тишева) про те, що 20 серпня 2015 року до нього за медичною допомогою звернувся потерпілий ОСОБА_8 ;
показання свідка ОСОБА_11 , який супроводжував потерпілого
до лікарні, й останній повідомив йому про обставини отримання тілесних ушкоджень;
показання свідка ОСОБА_12 , котрий стверджував, що знаходився на відстані 10 м від події і бачив, як ОСОБА_6 завдав удари потерпілому;
висновок судово-медичної експертизи від 24 вересня 2015 року
№ 33, який у ході розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції підтримала повністю експерт ОСОБА_9 ;
інші докази, які сумнівів у колегії суддів не викликають.
Підстав сумніватись у достовірності показань потерпілого та свідків
не виявлено, як і даних про їх неправдивість, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно поклав ці докази в основу обвинувального вироку, і з таким висновком справедливо погодився
й апеляційний суд.
Відповідно до статей 65, 75 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Якщо при призначенні покарання
у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 із застосуванням
ст. 75 КК, згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, відсутність обставин, що його пом`якшують та обтяжують.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції
не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, належним чином проаналізував доводи, наведені
в поданих на вирок місцевого суду апеляційних скаргах, і прийняв відповідне рішення про залишення апеляційних скарг без задоволення. Свої висновки з цього питання, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував. Їх підтверджено доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Наведені в касаційній скарзі захисника доводи, про те, що у ході розгляду його апеляційної скарги апеляційний суд не дотримався вимог статей 404, ч. 5 ст. 364 КПК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються даними, що містяться у протоколі судового засідання під час провадження кримінального провадження з перегляду вироку місцевого суду в апеляційному порядку, та даними, що містяться на технічному носії інформації зі звукозаписом судового засідання у вказаному суді.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для скасування судового рішення у справі, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, колегія суддів
Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 травня
2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3