Провадження № 11-сс/782/244/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 1 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 1 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що на протязі 2015 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 маючи умисел на заволодіння шляхом обману грошовими коштами державного підприємства на території Луганської області, уклали договір з ПП «Листехносервіс» та низкою державних підприємств та установ Луганської області на відновлення (будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію) об`єктів інфраструктури на території Луганської області, а саме: АДРЕСА_1 , на суму 906 тис. грн., реконструкцію сільського дома культури в смт. Новоселівка, Куземівської сільської ради Сватівського району на суму 752 тис.грн. та інших об`єктів.

При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчиняли дії, направлені на привласнення частини бюджетних коштів, виділених на виконання будівельних робіт, шляхом безпідставного завищення вартості придбаних будівельних матеріалів та виконаних робіт.

03.08.2015 року слідчим відділом УСБУ в Луганській області за даними фактами внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000398 та №00000399 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190 і ч. 1 ст. 209, ч. 5 ст. 191, ч.2. ст. 366 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час здійснення досудового розслідування, 30.12.2015 в ході проведення обшуку в автомобілі марки «Nissan Мaxima», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено в тому числі 522950 грн.

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно - грошові кошти, які були виявлені та вилучені в автомобілі марки «NISSAN МАХІМА», державний номер НОМЕР_1 , яким користується та який належить ОСОБА_8 , а саме 522950 грн.

Зазначене тимчасово вилучене майно, на думку органу досудового розслідування, можливо є предметом кримінального правопорушення, яке має значення для кримінального провадження, а також має суттєве значення для з`ясування інших обставин злочину та можливого встановлення інших осіб, які причетні до вчинення злочину.

04.01.2016 року на зазначені грошові кошти у кримінальному провадженні № 00000398 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду накладено арешт.

04.08.2016 року слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду скасовано арешт на грошові кошти, який було накладено 04.01.2016 року.

23.08.2016 слідчим суддею Свєєродонецького міського суду винесено ухвалу про накладення повторного арешту на грошові кошти у сумі 522 950 грн. та 19.10.2016 року його скасовано, у зв`язку з тим, що обставини встановлені по кримінальному провадженню не вказують на походження грошей в результаті злочинної діяльності ОСОБА_8 .

Далі, слідчий посилається на те, що проведеними дослідженнями, експертними висновками, судовою будівельно-технічною експертизою та судовою економічною експертизою встановлено та підтверджено необгрунтоване перерахування грошових коштів в оплату вартості виконаних робіт по договору підряду № 82 від 13.10.2015 в сумі 220 927 грн. внаслідок завищення їх фактичної вартості.

Прокурор у своїй доповненій та зміненій апеляції вказує на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим у клопотанні про арешт майна. Посилається на висновки судової будівельно-технічної експертизи та судової економічної експертизи, якими встановлено необґрунтоване перерахування грошових коштів в оплату вартості виконаних робіт в сумі 220927 грн., внаслідок завищення їх фактичної вартості. Також вказує, що аналіз матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій свідчить про попередню змову ОСОБА_8 та інших осіб з метою заволодіння чужим майном. Вважає, що так як гроші в сумі 522950 грн. вилучені в автомобілі, який належить ОСОБА_8 , а належність цих грошей не встановлена, є підстави вважати, що вони отримані злочинним шляхом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення як клопотання, так і апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Так, зміст клопотання про арешт майна, порядок його внесення, розгляд такого клопотання, вирішення питання про арешт майна, скасування арешту майна та виконання ухвали про арешт майна передбачено главою 17 КПК України (ст. ст. 170 -175).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності, повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий не дотримався.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно грошові кошти у сумі 522950 грн., які були вилучені в автомобілі «Nissan» моделі «Maxima», державний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , слідчий суддя належним чином врахував вимоги ст. ст. 170-173 КПК України при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення.

Так, з матеріалів судового провадження, заведеного за результатами реєстрації клопотання, яке подано в кримінальному провадженні, у якому відомості про передбачені ч. 1 ст. 190, ч.1 ст.209, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України кримінальні правопорушення 03.08.2015 внесено до ЄРДР за № 00098 вбачається, що ОСОБА_8 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Під час розгляду клопотання прокурор не надав які - небудь докази про те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Крім того, прокурор у судовому засіданні пояснив, що не володіє інформацією про те, кому належать гроші, вилучені у ОСОБА_8 30.12.2015 року, також не знає про те, де вони знаходяться. Зазначив, що вони є речовими доказами по справі, однак чи саме ці гроші були набуті кримінально протиправним шляхом, чи є на них сліди чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, пояснити суду не зміг.

Навіть те, що слідство по цій справі триває вже більше року, а арешт на грошові кошти вперше був накладений близько року тому, органом досудового слідства не з`ясовані ці відомості та обставини кримінального правопорушення.

Період, який береться до уваги почався 30 грудня 2015 року, тобто з моменту вилучення грошових коштів у ОСОБА_8 при провадженні обшуку. Існування розумної підозри, що ці гроші здобуті злочинним шляхом, є підставою для накладення на них арешту. Але ж через сплив значного проміжку часу, ця підстава перестає бути достатньою для обґрунтування подальшого перебування майна під арештом.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на грошові кошти у сумі 522950 грн., які були вилучені в автомобілі «Nissan» моделі «Maxima», державний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , із викладених у клопотанні мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних норм кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим не може бути задоволено й тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує й те, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про те, що кримінальним правопорушенням кому-небудь завдана якась шкода, а також дані про те, що в кримінальному провадженні заявлявся цивільний позов.

Погоджуючи клопотання слідчого, прокурор не врахував те, що в ньому не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не міститься посилання на докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, а також те, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що свідчить про недотримання прокурором вимог ст. 171 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає необґрунтованими й такими, що не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення, оскільки такі не відповідають матеріалам судового провадження. При цьому, колегія суддів враховує те, що в підтвердження вказаних доводів, прокурор не посилається на які-небудь дані, які б свідчили про їх обґрунтованість.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і пояснення адвоката ОСОБА_6 про те, що на протязі значного періоду, органом досудового розслідування не здобуто доказів причетності ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, не встановлено, що грошові кошти, які були вилучені у його клієнта здобуті злочинним шляхом. Судом неодноразово скасовувався арешт на вказані грошові кошти, потім знову наскладувався арешт. Але, при внесенні нового клопотання, слідчим суду не надано ніяких нових підстав для арешту майна.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі дані в матеріалах судового провадження відсутні.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 1 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, а саме грошових коштів, які були вилучені в автомобілі Nissan Maxima державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 1 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, а саме грошових коштів, які були вилучені в автомобілі Nissan Maxima державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3