АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 660/1030/16-к
Провадження № 11-кп/791/385/17 дригваль в.м.
категорія: ст. 121 ч. 2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2016 за № 0000340, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, такого, що відповідно до ст. 89 КК України, судимості немає, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , прокурора із змінами , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року, встановила:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та призначено покарання за вказаною нормою кримінального закону у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців.

Строк відбування покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що він, 17.08.2016 року близько 15.00 год., знаходячись у житловому будинку, за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, у ході сварки зі своїм батьком ОСОБА_9 , 1957 року народження, яка переросла у бійку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс останньому не менше трьох ударів кулаками рук в область грудної клітини та обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 45 від 15.09.2016 року, розподіляються на три групи: 1-група: синці верхніх та нижніх кінцівок, садна кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; 2 група: прямий перелом 4 ребра по білягрудинної лінії зліва і перелом 7 ребра з права по середньо-ключичній лінії, непрямі переломи 5, 6 ребер по передньо-пахвовій лінії зліва, 2, 8 ребер по передньо-пахвовій лінії з права, крововилив в м`які тканини у місцях переломів, забої, крововилив у легені, синці грудної клітки, садна грудної клітки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я; 3 група: забій головного мозку, крововилив під тверду і м`яку мозкову оболонку, крововилив в м`які тканини голови, обличчя слизистої губ, забійна рана слизистої верхньої губи, садна обличчя, голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент спричинення пошкоджень, від яких ОСОБА_9 помер, близько 23.00 год. 17.08.2016 року, за місцем свого проживання.
Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого зазначено: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, посилаються на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначають, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг щодо нього до правоохоронних органів не надходило, веде звичайний спосіб життя, раніше не судимий. Крім того вказують на протиправну поведінку самого потерпілого, який неодноразово задавав обвинуваченому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Просять вирок суду змінити, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що дії ОСОБА_8 були виправданими та направленими на захист свого життя та здоров`я від нападу батька з сокирою в руці, а тому вважає, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 , яка бачила як ОСОБА_11 пішов до хати з сокирою, свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила, що бачила як ОСОБА_11 кидався на ОСОБА_13 тримаючи в руках якусь рукоятку. Також досліджено протоколи слідчих експериментів та допитано понятих, які також підтвердили, ті обставини, на які посилався обвинувачений, що у нього не було можливості уникнути конфлікту з батьком через те, що події розгорнулися раптово у вузькому коридорі і потерпілий почав на нього кидатися з сокирою. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_8 виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор зі змінами, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що умисно спричиняючи своєму батькові тяжкі тілесні ушкодження, враховуючи численність нанесених ударів у життєво важливі органи, силу ударів, що спричинили переломи шести ребер, стан здоров`я потерпілого, його вік, статуру, обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював можливість настання від цього смерті потерпілого, повинен був і міг це передбачити. Стверджує, що під час проведення слідчого експерименту 19.08.2016 обвинувачений будь-яких пояснень з приводу того, що його батько погрожував йому сокирою не надавав, пояснивши, що спричинив своєму батькові тілесні ушкодження виключно у зв`язку із раптово виниклими неприязне ними стосунками, в ході сварки, що відбулася між ними. Зазначені обставини було підтверджено допитаними в ході судового розгляду свідками понятими, що брали участь у проведенні цієї слідчої дії. І лише через місяць ОСОБА_8 повідомив про те, що під час сварки батько погрожував йому сокирою. Зазначає про порушення судом вимог ст. 374 КПК України, внаслідок чого суд не зазначив мотиви з яких він прийняв до уваги показання обвинуваченого надані ним у судовому засіданні відповідно до його протоколу допиту від 23.09.2016 та відхилив його показання надані ним в судовому засіданні відповідно до протоколу його допиту від 19.08.2016, а також відкидає, як доказ, досліджений в судовому засіданні протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 від 19.08.2016 та надані в судовому засіданні показання свідків (понятих) на підтвердження змісту та добровільності наданих ОСОБА_8 в ході даного слідчого експерименту пояснень. Крім того, основний доказ захисту сокиру, якою в ході сварки загиблий ОСОБА_9 нібито погрожував обвинуваченому в судовому засіданні не досліджено, а її відсутність на місці події 17.08.2016 засвідчено процесуальними документами. Також вказує, що злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, ОСОБА_8 вину у скоєному не визнав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, у зв`язку з чим, як зазначає прокурор, йому необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст.121 КК України у виді реального позбавлення волі. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд.

В змінах до апеляції прокурор посилається на те, що суд визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, суд у вироку не зазначив формулювання обвинувачення, яке б відповідало диспозиції вказаної норми і було визнане судом доведеним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданих апеляційних скарг, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг інших учасників процесу, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року „Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку, зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993; № 12 від 03.12.1997; № 6 від 30.05.2008 - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Додержуючи вимог ст. 277 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. За наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку виклав те обвинувачення, яке органом досудового розслідування було висунуто ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, а не формулювання обвинувачення за ст. 124 КК України, яке встановлено та визнано судом доведеним, та не виклав його у вироку, при цьому суд не вказав об`єктивну сторону інкримінованого діяння і в основу зміненого обвинувачення поклав досліджені докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, чим допустив істотні суперечності та припущення у свої висновках щодо фактичних обставин вчиненого злочину, достовірності чи недостовірності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд лише у вироку зробив висновок про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані неправильно та перекваліфікував його дії на ст. 124 КК України, при цьому суд не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та не навів переконливих мотивів зміни обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів не має можливості з`ясувати, за вчинення якого злочину визнано винуватим та засуджено ОСОБА_8 , а також перевірити доводи сторін обвинувачення та захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Отже, висновки суду першої інстанції про зміну обвинувачення та перекваліфікацію дій ОСОБА_8 є передчасними, оскільки вони зроблені без належної перевірки всіх обставин справи і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на вирішення питання про винуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, про що правильно зазначають сторони обвинувачення та захисту в апеляційних скаргах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки судом під час судового розгляду допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та порушено загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; законність; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, який має бути проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Керуючись ч. 1 ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 404, 407, 409-415, 419 КПК України, колегія суддів, - постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора із змінами, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 , скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 /підпис/ ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1