АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5497/16-к Номер провадження 11-кп/786/258/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, раніше судимому, засудженому:

- 24.11.2014 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 ч. 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі,

- 27.02.2015 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України на невідбуту частину покарання.

Приймаючи таке рішення суд зазначив, що засуджений своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки за час відбування покарання характеризується задовільно, має одне стягнення і лише одне заохочення, рішенням комісії установи від 12.09.2016 ОСОБА_7 відмовлено у можливості представленні до умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він має два заохочення, характеризується задовільно, навчається в КВК № 69 на тесляра, старанно працює на промисловій зоні щодня, просить скасувати ухвалу суду та звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши доповідача, засудженого на підтримку апеляційної скарги, міркування прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Так, ОСОБА_7 засуджений 24.11.2014 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 ч. 4 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі (а.м.о.с. 1-2).

27.02.2015 Октябрським районним судом м. Полтава ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі (а.п.о.с. 28).

9.02.2016 Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області засудженому ОСОБА_7 у строк покарання призначеного 27.02.2015 Октябрським районним судом м. Полтава, зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.12.2014 по 30.03.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.м. о.с. 27).
Початок строку покарання ОСОБА_7 з 17.12.2014, кінець строку покарання 4.09.2017 (а.м. п. 8).
У Кременчуцькій виправній колонії УДПтС в Полтавській області № 69 ОСОБА_7 відбуває покарання з 10.04.2015, до даного закладу засуджений прибув із негативною характеристикою, згідно якої він за час перебування в установі попереднього ув`язнення мав одне стягнення за порушення режиму утримання, яке погашено та не мав заохочень (а.м.п. 10).
Згідно характеристики засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_8 та начальником відділу по контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_9 від 23.11.2016, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі характеризується задовільно. Дотримується встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку дня. Стягнень не має. Має одне заохочення. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, виконує їх законні вимоги. Позову не має. Працевлаштований на виробництві установи робітником швейної ділянки. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Не приймає участь у суспільному житті колективу засуджених відділення та у програмах диференційованого виховного впливу. Вину свою визнає, у вчиненому розкаюється (а.м.п. 10).
За час відбування покарання має одне стягнення 20.01.2015 за порушення режиму утримання в СІЗО, яке погашено 25.07.2015 (а.м.о.с. 4) та два заохочення 23.04.2016 та 26.11.2016 (після постановлення оскаржуваної ухвали суду)(а.м.о.с. 30, 59).

Згідно особової справи у засудженого: 17.12.2015 формально настало право на зміну умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України, 14.12.2016 формально настало право на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, 4.09.2016 (після перерахування строку відповідно до ст. 72 КК України) формально настало право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України. Проте у можливості представленні застосування вказаних пільг комісією колонії та спостережною комісією було відмовлено, через те, що останній не довів, що стає на шлях виправлення (а.о.с. 26, 42, 47).
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого, суд першої інстанції правильно врахував особу засудженого, дані, які наведені вище наявність одного стягнення та одного заохочення, а також рішення комісії установи від 12.09.2016, яким відмовлено у можливості представленні до умовно-дострокового звільнення та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Задовільна характеристика Кременчуцької виправної колонії УДПтС в Полтавській області № 69 і відомості про заохочення та стягнення засудженого, були враховані судом першої інстанції, через це доводи засудженого про неврахування вказаного, є необґрунтованими.

Колегія суддів також враховує, що наявність другого заохочення, яке він отримав після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, те, що ОСОБА_7 був неодноразово судимий (9 разів), у тому числі за тяжкі злочини та вчиняв нові злочини через невеликий проміжок часу після відбуття покарання.

Приймаючи до уваги, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про його поведінку і ставлення до праці, вимоги засудженого про те, що він довів своє виправлення не обумовлені достатніми підставами, оскільки матеріали особової справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Посилання ОСОБА_7 на те, що він навчається, то відповідно до ч. 1 ст. 107 КВК України це є його правом і колегія суддів це враховує, але на правильність оскаржуваного судового рішення це не впливає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав до скасування ухвали суду та задоволення поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4