АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/141/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/1119/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.02.2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.02.2017 року, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 29.05.2015 року.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що в поданому до суду поданні начальник ХВК № 43 і голова спостережної комісії в Індустріальному районі м.Харкова просять суд умовно-достроково звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України з посиланням на те, що під час відбування покарання він має два заохочення, характеризується позитивно, до праці ставиться добре, тобто сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення.

Представник ХВК №43 клопотання засудженого підтримує, зазначив, що за час відбування покарання в ХВК № 43 засуджений характеризується позитивно, дотримується порядку та умов відбування покарання, стягнень не має, до робіт ставиться сумлінно.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечує. При цьому зазначає, що засуджений раніше вже звільнявся умовно достроково, але під час невідбутого строку покарання знову вчиняв умисний злочин, за який він зараз відбуває покарання.

Суд, розглянувши подання, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши особову справу засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, згідно особової справи має не погашені судимості за вчинення умисних злочинів, один із яких є тяжким, що свідчить про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення умисних і тяжких злочинів.

Крім того, ОСОБА_7 вже двічі раніше звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, але знову вчиняв умисні злочини протягом строку невідбутої частини покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, його характеристики (а.с.2 судового провадження), засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.05.2015 року. З 12.02.2015 року тримався в Харківському слідчому ізоляторі, при цьому характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 13.07.2015 року відбуває покарання в ХВК № 43.

Згідно до характеристики, затвердженої 27.04.2016 року начальником ХВК №43 (а.с.34 особової справи), ОСОБА_7 станом на час затвердження характеристики, тобто на протязі 14 місяців відбування покарання характеризується посередньо, заохочень не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, до виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Вказане свідчить про те, що станом на 27.04.2016 року ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Протягом періоду з 10.05.2016 року до 23.08.2016 року, згідно наданої суду довідки, засудженому було оголошено дві подяки.

Таким чином, сумлінна поведінка засудженого протягом останніх 8 місяців відбутого ним покарання не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання.

Зважаючи на вищевикладене, що ОСОБА_7 має стійку тенденцію на систематичне вчинення умисних і тяжких злочинів, що ОСОБА_7 вже двічі раніше звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, але знову вчиняв умисні злочини протягом невідбутого строку покарання, що ОСОБА_7 має сумлінну поведінку не на протязі всього строку відбування покарання, а останні 8 місяців, тобто зважаючи на те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення, суд відмовляє в поданні про умовно - дострокове звільнення від покарання.

Засуджений ОСОБА_7 оскаржив зазначену ухвалу. В апеляційній скарзі він просить застосувати до нього ст.81 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_7 зазначає, що має посередні характеристики, а не негативні, впродовж відбування покарання має 2 заохочення, працевлаштований поваром, отримав 2 диплома за спеціальністю «столяра-верстатникаа» та «газоелектрозварювальника»; відвідує оздоровчу секцію.

Крім того, зазначає що на його думку попереднє застосування до нього умовно-дострокового звільнення не є перешкодою до застосування до нього ст.81 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно характеристики, що міститься в матеріалах провадження, складена начальником відділення соціально-психологічної служби та погоджена з заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи, ОСОБА_7 станом на 27.04.2016 року, тобто на протязі 14 місяців відбування покарання характеризується посередньо, заохочень не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, до виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Вказане свідчить про те, що станом на 27.04.2016 року ОСОБА_7 характеризується посередньо.
Зазначена характеристика затверджена начальником Харківської виправної колонії №43.
Доводи апелянта про невідповідність характеристики повністю спростовуються вище наведеною характеристикою, яка погоджена з усіма посадовими особами колонії.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 вже двічі раніше звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, але знову вчиняв умисні злочини протягом невідбутого строку покарання, засуджений має сумлінну поведінку не на протязі всього строку покарання, а останні 8 місяців, що свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.02.2017 року без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, ч.2 ст.466 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.02.2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення

Головуючий суддя -

Судді -