Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/9561/16-к
Провадження № 1-кп/490/345/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, є українцем, громадянином України, є одруженим, неповнолітніх дітей не має, займається сантехнічними роботами, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

За версією органів досудового розслідування та державного обвинувачення, що викладена в обвинувальному акті, ОСОБА_4 вчинив злочин за таких обставин.

27 липня 2016 о 14:15 ОСОБА_4 знаходячись навпроти будинку № 133 по вул. Очаківській в місті Миколаєві, в ході раптово виниклого конфлікту із раніше незнайомим йому ОСОБА_6 умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в область щелепи та кулаком лівої руки в область скроні, в результаті чого потерпілий впав на землю, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поранень слизової нижньої губи, нижньої губи та садни правої нижньої кінцівки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Описані дії органи досудового розслідування та державне обвинувачення кваліфікували за частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України - як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин не визнав та виклав власну версію подій, що відбувались 27 липня 2016 року.

Він пояснював, що дійсно 27 липня 2016 року в районі належного йому будинку АДРЕСА_1 бригада під керівництвом потерпілого ОСОБА_6 робила ямковий ремонт дороги.

Оскільки робили вони ремонт, як на його /обвинуваченого/ думку, вкрай неякісно, та таке могло призвести до порушення його прав, він зробив робочим зауваження.

Але робочі реагували на його зауваження вкрай некоректно, висловлювались образливо на його /обвинуваченого/ адресу тощо.

Таким чином між ним та бригадою виник конфлікт, до якого наприкінці підключився й ОСОБА_6 , який на той час пив пиво та не був тверезий.

При цьому ОСОБА_6 , тримаючи напівпорожню пляшку з пивом, у лівій руці, підійшов до нього /обвинуваченого/, штовхнув його, та підвів в гору руку з пляшкою, у відповідь на що він взяв потерпілого за дві руки та виштовхав його у палісадник. Далі потерпілий впав в палісадник, але підвівся, взяв палку та намагався помститися, але його зупинив його товариш.

Ухвалюючи вирок, суд, керуючись приписами частини 1 статті 368 КПК України, насамперед вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

При вирішенні цього питання суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, виходе з того, що факт вчинення такого діяння має бути доведеним державним обвинуваченням поза розумним сумнівом.

Суд також враховує, що відповідно до статті 11 КК України, пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України, а також статті 125 КК України діяння в цьому випадку має характеризуватись часом, місцем та способом посягання на здоров`я ОСОБА_6 .

З цього приводу державне обвинувачення стверджує, що ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому удар кулаком правої руки в область щелепи та кулаком лівої руки в область скроні.

На підтвердження цієї версії державне обвинувачення посилається на такі докази:

-покази потерпілого ОСОБА_6 ;

-покази свідка ОСОБА_8 ;

-покази свідка ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичного експерта № 1262 від 29 липня 2016 року;

-рапорт поліцейського 4 р. 4 б. ЧПП м. Миколаєва старшого сержанта поліції ОСОБА_10 .

Оцінка цих доказів призводить до такого.

І......Відповідно до частини 1 статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язані повідомити, зокрема, захиснику, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до частин 2 - 4 статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.

При цьому відповідно до частини 12 статті 290 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі, якщо таке відкриття матеріалів не буде здійснене, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З вищенаведених положень вбачається, що не відкриття матеріалів, зокрема, захиснику, є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.

При цьому суд зауважує, що чинний Кримінальний Процесуальний Кодекс України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній; заборона адресована суду, який не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З цього приводу Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к зазначив, що:

"Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і долучення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.

Отже, факт ознайомлення з матеріалами справи після закінчення розслідування не є достатнім для відстоювання стороною захисту своєї позиції у кримінальному процесуальному змаганні. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі"

/пункт 11 вказаної Постанови/

З огляду на це Верховний Суд України у згаданій постанові /пункт 13/ сформулював висновок, відповідно до якого не відкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК України після закінчення досудового розслідування є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази; відповідно до статті 458 КПК України цей висновок є обов`язковим для усіх судів нижчої інстанції під час розгляду конкретних справ.

В цьому ж випадку з матеріалів справи вбачається, та сторони не заперечують того, що:

1)20 вересня 2016 року слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_11 було винесено постанову про залучення до участі у кримінальному провадженні захисника ОСОБА_5 /див. пункт 4 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування/;

2)21 вересня 2016 року захисник ОСОБА_5 звернулась до слідчого із клопотанням про її ознайомлення з матеріалами кримінального провадження /див. лист слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_11 № 8551/50-16 від 28 вересня 2016 року/;

3)27 вересня 2016 року прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 було надане доручення слідчому на відкриття матеріалів досудового розслідування /див. пункт 5 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування/;

4)27 вересня 2016 року об 11:00 годині слідчим було здійснене відкриття матеріалів досудового розслідування лише обвинуваченому;
5)27 вересня 2016 року у справі був затверджений обвинувальний акт /див. обвинувальний акт/;

6)28 вересня 2016 року цей обвинувальний акт надійшов до Центрального районного суду міста Миколаєва /див. супроводжувальний лист № (15-31)13480вих-16 від 17.09.2016 року/;

7)28 вересня 2016 року за вихідним номером 8551/50-16 слідчим СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області на ім`я захисника ОСОБА_5 був направлений лист, у якому їй повідомлялось про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 26 вересня 2016 року.
Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що в цьому випадку матеріали досудового розслідування, зокрема:

-покази потерпілого ОСОБА_6 ;

-покази свідка ОСОБА_8 ;

-покази свідка ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичного експерта № 1262 від 29 липня 2016 року;

-рапорт поліцейського 4 р. 4 б. ЧПП м. Миколаєва старшого сержанта поліції ОСОБА_10

не тільки не були відкриті захиснику всупереч прямих вказівок пункту 1 статті 290 КПК України, але - навпаки - захиснику чинились перешкоди у доступі до матеріалів досудового розслідування.

За такого суд не має права допустити відомості, що походять з вказаних джерел, як докази у кримінальному провадженні, оскільки вони були зібрані з порушенням права на захист та не були належним чином відкриті стороні захисту, зокрема - захиснику, та зобов`язаний визнати перелічені докази недопустимими.
Отже, суд не має право ґрунтувати висновки про винуватість ОСОБА_4 на вказаних доказах.

ІІ......Суд також відзначає, що в цьому випадку порушення права обвинуваченого на захист та неналежне відкриття матеріалів стороні захисту не тільки не дозволяє стороні обвинувачення ефективно використовувати перелічені докази для доведення істинності власної тези про вчинення ОСОБА_4 злочину, але й не дає змоги всебічно, повно та неупереджено дослідити фактичні обставини справи, тобто - встановити факти, що мали місце у дійсності.

1. Так, з показів обвинуваченого, які є єдиним допустимим доказом в межах цього кримінального провадження, вбачається, що

-між ним та робочими, які здійснювали ремонт дороги /зокрема - ОСОБА_8 / виник конфлікт із приводу того, що ті неналежним чином виконували роботи з ямкового ремонту дороги перед його /обвинуваченого/ будинком. Під час цього конфлікту робочі /зокрема - ОСОБА_8 / висловлював на його адресу нецензурну лайку;

-потерпілий ОСОБА_6 втрутився у цей конфлікт, штовхнувши його / ОСОБА_4 /. При цьому у лівій руці потерпілий тримав скляну пляшку із пивом, яку підвів до рівня обличчя;

-у відповідь на це він / ОСОБА_4 / виштовхав потерпілого, тримаючи його за його ж руки, в одній з яких була пляшка, до палісаднику

2. З висновку експерта № 1262 від 29 липня 2016 року, що був підтриманий та роз`яснений експертом під час судового розгляду кримінального провадження, у разі можливості його використання, як допустимого доказу, можливо було б з`ясувати, що за наслідками конфлікту потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

-крововиливу фіолетового кольору овальної форми з нечітким контуром розміром 1,5 на 1 см. - на слизовій оболонці нижньої губи зліва, та, відповідній йому поверхневої рани лінійної форми, вкритої коричневою корочкою, розміром 1 х 1 см. - на нижній губі зліва;

-ділянки осадження неправильної форми розміром 3 х 0,6 см. - на передній поверхні правої голені в верхній третині -

При цьому експерт підкреслив, що утворення будь-якого з цих тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту з положення стоячи - виключається.

3. З показів свідка ОСОБА_8 , у разі можливості їх використання, як допустимого доказу, можливо було б з`ясувати, що дійсно між цим свідком та обвинуваченим 27 липня 2016 року після обіду виник конфлікт, протягом якого обвинувачений пред`являв претензії щодо якості виконання ремонтних робіт; під час розвитку цього конфлікту він /свідок/ дійсно нецензурно вилаявся на адресу обвинуваченого; ОСОБА_6 дійсно втрутився у цей конфлікт.

З показів потерпілого, у разі можливості їх використання, як допустимого доказу, можливо було б з`ясувати, що дійсно коли він підійшов до ОСОБА_8 , в його /потерпілого/ лівій руці була відкрита скляна пляшка.

Ця інформація у сукупності із згаданим вище висновком експерта роблять цілком обґрунтованою та добросовісною версію про те, що під час конфлікту 27 липня 2017 року події могли розвиватись саме так, як вказував обвинувачений.

Зокрема, у такому разі дійсно могла утворитись уся сукупність тілесних ушкоджень, про які йдеться у згаданому вище висновку експерта.

Так:

-внаслідок докладання зусилля до лівої руки потерпілого з скляною пляшкою під час його виштовхування поза розумним сумнівом пляшкою, яку потерпілий підняв до рівня обличчя, могла бути зачеплена нижня губа потерпілого зліва, внаслідок чого в потерпілого могло утворитись тілесні ушкодження на ділянці лівої губи;

-під час штовханини обвинувачений міг ненавмисно вдарити ногою по нозі потерпілого, внаслідок чого в потерпілого могли утворитись тілесні ушкодження на нижній кінцівці.

Більше того, відсутність тілесних ушкоджень, які зазвичай утворюються у разі падіння на спину з висоти власного росту, вказує на те, що під час падіння потерпілий утримувався іншою особою, що також є можливим під час штовхання з одночасним тримання за руки.

При цьому суд наголошує на тому, що ця версія не була належним чином перевірена внаслідок порушення права на захист, адже вказані вище порушення цього права фактично позбавили захисника та обвинуваченого можливості у передбаченому законом порядку вжити заходів щодо належної перевірки цієї версії та інших обставин вчиненого правопорушення.

До речі, саме про таке наголошувала захисник під час судового розгляду кримінального провадження /фонограма судового засідання від 16 березня 2017 року, 11:49:00/

4. В той же час, наявні в матеріалах справи вказівки не дають обґрунтованих підстав для висновку про те, що під час конфлікту 27 липня 2016 року події розвивались так, як вказано в обвинувальному висновку, зокрема, що обвинувачений умисно наніс потерпілому удар кулаком правої руки в область щелепи та кулаком лівої руки в область скроні
Так, по-перше, вказівок про саме такий розвиток подій матеріали справи не містять взагалі; навіть сам потерпілий зазначає, що йому був нанесений один подвійний удар в ліву частину голови та обличчя.

По-друге, запропонована потерпілим та свідком ОСОБА_8 версія щодо механізму нанесення ушкоджень, а саме - що обвинувачений жодних ударів в область ніг не наносив, ним були нанесені удари в ліву частину обличчя, після чого потерпілий від ударів впав на землю - не відповідає згаданим вище вказівкам у висновку експерта № 1262 від 29 липня 2016 року.

Так, ця версія не пояснює ані наявність ушкодження на нозі, ані - відсутність звичайних при падінні з висоти власного росту ушкоджень в потерпілого.

При цьому, як слушно зазначила захисник під час судового розгляду кримінального провадження, через те, що захист повною мірою не брав участь у досудовому розслідуванні, він був позбавлений можливості звернути увагу на цю обставину та за участі сторони обвинувачення та усіх зацікавлених осіб у передбачений законом спосіб перевірити достовірність показів потерпілого, свідка та обвинуваченого щодо механізму заподіяння ушкоджень.

5. Стосовно ж показів свідка ОСОБА_9 , суд зазначає, що вони, окрім того, що є недопустимим доказом, з огляду на предмет спору - дійсні обставини конфлікту - є ще й вочевидь недостовірним доказом, адже свідок, за його ж поясненнями, спостерігав за конфліктом з відстані 25-30 метрів, може надати пояснення щодо його обставин лише у вкрай загальних рисах, дійсний зміст подій, що відбувались, не знає та й не міг знати.

Наведені обставини в їх сукупності поза розумним сумнівом доводять, що в цьому випадку запропоновані обвинуваченням докази є, окрім як недопустимими, ще й - в частині показів потерпілого та свідків щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 - недостовірними.
До того ж, наведені вище обставини поза розумним сумнівом свідчать про те, що запропонована обвинуваченням сукупність доказів не є достатньою для встановлення подій, що відбувались 27 липня 2016 року біля будинку АДРЕСА_1 .

ІІІ......Оскільки матеріали справи не містять допустимих та достовірних доказів в обсязі, що є достатнім для висновку про доведеність певної версії щодо фактичних обставин справи, підстави вважати, що обвинувачений наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження саме навмисно, на чому наголошує державне обвинувачення, також є відсутніми.

В той же час покази обвинуваченого дають обґрунтовані підстави припустити, що ним дійсно були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_6 , але - або - ненавмисно, або - у стані уявної оборони (тобто - знов таки - ненавмисно).

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що органи досудового розслідування та прокурор не довели, що в діях ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України за такого суд має постановити виправдувальний вирок.

Отже, за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_4 слід визнати невинуватим та виправдати.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

28.07.2017