Справа № 183/6586/16
№ 1-кп/183/280/17
В И Р О К
іменем України
20 червня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

провівши в залі Новомосковського міськрайонного суду, у судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000084, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08.11.2016 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 850 грн.;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Наказом №15 командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 15.01.2016 року військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду майстра ремонтної майстерні ремонтного взводу озброєння ремонтної роти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, а у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

04 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

27 березня 2016 року солдата ОСОБА_4 було затримано Броварським ВП ГУ НП України в Київській області за підозрою в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, обставини вчиненого кримінального правопорушення ним не оспрювалися, надав показання про те, що дійсно проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 . Перебуваючи на військовому полігоні в АДРЕСА_3 він почав вживати наркотичні засоби, внаслідок чого 04 березня 2016 року самовільно залишив військову частину, поїхав до м.Києва, де 24 березня 2016 року вчинив інший злочин, за який в двний час відбуває покарання.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

На підтвердження встановлених в судовому засіданні обставин, судом були досліджені матеріали кримінального провадження, а саме матеріали, що підтверджують статус військовослужбовця.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, тяжкість якого, в тому числі, обумовлена особливим періодом, що діє на території України.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше був судимий, однак визнав свою вину у вчиненні військового злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнаються щире каяття обвинуваченого.

У відповідності до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, реальне позбавлення волі обвинуваченого на певний термін буде достатнім для його виправлення, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.4 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, призначеним вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 850 грн.

Зарахувати в строк відбування покарання, строк тимчасового переведення ОСОБА_4 з місць позбавлення волі в Дніпропетровський слідчий ізолятор, в період з 08 червня 2016 року по 20 червня 2016 року включно, виходячи з положень ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 (один) день тимчасового переведення 2 (двом) дням позбавлення волі.

Копію вироку вручити обвинуваченому негайно.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1