УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/6772/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
представника власника майна-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 29 червня 2017 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого СВ Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, -
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна, та накласти арешт на частину будинку АДРЕСА_1 , яка згідно державного реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_7 на підставі спадкового договору №5528 від 30.09.2015 року та тимчасово позбавити власника, офіційних володільців, третіх осіб, можливості відчуження, розпоряджання та використання вищевказаної частини будинку. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та винесена з порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України. Зазначає, що вказана частина будинку є речовим доказом у кримінальному провадженні і відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, оскільки є матеріальним об`єктом та предметом кримінально протиправних дій. Вказує, що є достатні підстави вважати, що відмова в арешті зазначеного майна може призвести до його відчуження іншим особам, що вкрай негативно відобразиться на проведенні досудового розслідування через втрату основних доказів.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий СВ Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на частину будинку АДРЕСА_1 , яка згідно державного реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_7 на підставі спадкового договору №5528 від 30.09.2015 року та тимчасово позбавити власника, офіційних володільців, третіх осіб, можливості відчуження, розпоряджання та використання вищевказаної частини будинку, з метою забезпечення збереження речових доказів та предмету злочинного посягання.
Під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_9 повідомив про те, що по АДРЕСА_1 , раніше проживала його матір ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині цього ж будинку проживає ОСОБА_7 , який зловживаючи довірою його матері, шахрайським способом заволодів її частиною будинку. Також потерпілий повідомив, що його матір отримала даний будинок у 1981 році, коли працювала у сільській раді та була власником будинку. В подальшому після розлучення з чоловіком, частина будинку перейшла у власність чоловіка та була відчужена.
Згідно спадкового договору укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 від 30.09.2015 року, частина будинку по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_13 переходить у власність ОСОБА_7 .
Однак, згідно спадкової справи №138/2015/, яка була заведена приватним нотаріусом ОСОБА_14 25.12.2015 року, ОСОБА_9 є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_13 , яка постійно проживала в с.Дениші Житомирського району та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ухвали суду, слідчий та прокурор в судовому засіданні не навели достатніх підстав для накладення арешту на майно та не надали доказів того, що майно на яке необхідно накласти арешт є засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом або доходом від вчиненого злочину. Крім того, в матеріалах клопотання відсутні відомостей про вартість майна та на яку саме частину будинку необхідно накласти арешт.
Разом з тим, ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06.04.2016 року у цивільній справі за участю сторін даного кримінального провадження ОСОБА_7 заборонено відчужувати у будь-який спосіб 47/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 .
Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 в підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 та його представника-адвоката ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, доводи потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали даного клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вказане майно, слідчий зазначив, що вказана частина будинку є речовим доказом у кримінальному провадженні і відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, в матеріалах клопотання не міститься постанови про визнання вказаного майна речовими доказами.
Також, в засіданні апеляційного суду прокурор не зміг підтвердити наявності вказаної постанови та надати її апеляційному суду.
Відповідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи те, що в судовому засіданні місцевого суду слідчий та прокурор не довели правову підставу для накладення арешту на майно, то слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
З наведеним погоджується і апеляційний суд, оскільки з матеріалів клопотання та доводів апеляційної скарги не вбачається підстав для накладення арешту на вказане майно. Не доведено необхідності арешту вказаного майна і прокурором в засіданні апеляційного суду.
Крім того, ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06.04.2016 року у цивільній справі за участю сторін даного кримінального провадження ОСОБА_7 заборонено відчужувати у будь-який спосіб 47/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 (а.п. 28-29).
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: