АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/604/17 Справа № 185/9941/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 19 квітня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 19 квітня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України повернуто прокурору, з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України, які суд вбачає в тому, що всупереч вимогам ст.291 КПК України, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення і така неконкретність обвинувачення перешкоджає обвинуваченому реалізації передбаченому ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.

Не погоджуючись з судовим рішенням прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засіданні.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація, передбачена ч.1 ст.286 КК України, чим сформульовано обвинувачення.

На думку прокурора, правильність та обґрунтованість вказаних доводів підтверджується правовим висновком Верховного суду України від 24 листопада 2016 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою і просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи прокурора про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону з урахуванням наступного.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Однак, як убачається з матеріалів провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , в супереч вимогам кримінального процесуального закону, складено без формулювання обвинувачення.

Висновки суду першої інстанції щодо перешкоджання обвинуваченому ОСОБА_6 в реалізації передбаченого ст.42 КПК України права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, в розумінні положень пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" від 04 листопада 1950 року, через неконкретність обвинувачення щодо ОСОБА_6 , заслуговують на увагу.

Формально-буквальне тлумачення пункту 5 частини другої статті 291 КПК України свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_6 зазначеній нормі права, оскільки вказівка на те, що ОСОБА_6 повідомлений про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, не є формулюванням саме обвинувачення.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта прокурору на підставі п.5 ч.2 ст.314 КПК України, у зв`язку з відсутністю формулювання обвинувачення, що призводить до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 та недотримання гарантій права на справедливий суд.
За таких підстав колегія суддів вважає, що доводи в апеляційній скарзі прокурора про скасування ухвали суду першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про повернення обвинувального акту прокурору є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4