Провадження № 1кс/712/3654/17
Справа № 712/8131 /17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

01 липня 2017 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0004629 від 02 червня 2017 року, слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ротмистрівка, Смілянського району, Черкаської області, громадянина України, українця, освіта вища, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,невійськовозобов`язаного, інвалід 3 групи, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

Клопотання мотивує тим, що 18 серпня 2008 року ОСОБА_11 , на підставі договорів купівлі-продажу серії ВКР № 732714 та ВКР№732915, які посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , придбала жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер №-0-020-0320), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою укладення договору купівлі-продажу 18 серпня 2008 року між ОСОБА_11 та ВАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/2061/2/21646 про надання кредиту на загальну суму 100 000 доларів США, з відсотками на строк до 17 серпня 2028 року включно.

На забезпечення умов кредитного договору з фізичною особою № 014/2061/2/21646 між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_11 27 липня 2015 року укладено договір іпотеки №3014/2061/2/21646 стосовно майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, відповідно до пп. 1.2.1, 1.2.2., 1.4, 1.7 договору іпотеки наведене майно належить ОСОБА_11 на праві власності.

У подальшому, 02 червня 2017 року ОСОБА_10 в порушення ст.ст. 3, 8, 19, 30, 32, 41, 47, 55, 124 Конституції України, ст. 233 КПК України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», розділу 5 договору іпотеки №014/2061/2/21646 від 27.07.2015 року, достовірною знаючи про гарантоване Конституцією України право на приватне житло та установлений законом порядок виселення особи з приватного житла, заборону основного закону втручання у приватне життя, судового процесу із спору щодо вищенаведене приватного житла, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, знаходячись у громадському місці, посягаючи на фундаментальні права громадян, знаходячись поряд із домоволодінням, яке розташоване по АДРЕСА_2 , супроводжуючи свої дії хуліганством, проник до приватного житла гр. ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітньої ОСОБА_14 .

ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з групою невстановлених, на даний час, осіб, виконуючи свою роль в розробленому єдиним злочинним умислом плані, демонструючи свою зневагу до існуючих норм моралі, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, погрожуючи насильством, в період часу з 02.06.2017 року по 27.06.2017 року, діючи проти волі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітньої ОСОБА_14 , систематично проникали до житла, а в подальшому вчинили примусове, всупереч закону виселення останніх з житла.

Крім того, 02 червня 2017 року ОСОБА_10 в порушення ст.ст. 3, 8, 19, 30, 32, 41, 47, 55, 124 Конституції України, ст. 233 КПК України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», розділу 5 договору іпотеки №014/2061/2/21646 від 27.07.2015 року, достовірною знаючи про гарантоване Конституцією України право на приватне житло та установлений законом порядок виселення особи з приватного житла, заборону основного закону втручання у приватне життя, судового процесу із спору щодо вищенаведене приватного житла, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, знаходячись у громадському місці, посягаючи на фундаментальні права громадян, знаходячись поряд із домоволодінням, яке розташоване по АДРЕСА_2 , супроводжуючи свої дії хуліганством, проник до приватного житла гр. ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітньої ОСОБА_14 .

У подальшому ОСОБА_10 , в період з 02 червня 2017 року по 27 червня 2017 року, діючи за попередньою змовою з групою невстановлених, на даний час, осіб, виконуючи свою роль в розробленому єдиним злочинним умислом плані, демонструючи свою зневагу до існуючих норм моралі, всупереч вимогам потерпілих, які намагались зупинити неправомірні дії, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, погрожуючи насильством, із хуліганських мотивів здійснював пошкодження та знищення майна ОСОБА_11 та членів її сім`ї.

Таким чином, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

-ч. 2 ст. 28 ст. 162 КК України, - тобто незаконне проникнення до житла особи, а так само незаконне виселення та інші дії, що порушують недоторканість житла громадян, вчинені із застосуванням насильства, погрозами застосування насильства, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 3 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинені групою осіб з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії

30 червня 2017 року ОСОБА_10 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України є злочином середньої тяжкості, оскільки передбачене максимальне покарання у вигляді від 2 до 5 років позбавлення волі.

Слідчий в своєму клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків, потерпілого, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 покладається необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілу, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали дане клопотання та просили обрати заможний захід в вигляді тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_11 , в судовому засіданні клопотання слідчого підтримала та просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вину свою по пред`явленій підозрі не визнав, пояснивши, що ніяких протиправних дій не вчиняв, зобов`язується за першим викликом з`являтись до слідчого, прокурора та суду, та не заперечує проти застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, пояснивши про обставини справи та просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід в вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України" /після спливу певного проміжку часу/ досудового розслідування, судового розгляду/ навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, встановив, що підозрюваний ОСОБА_10 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ст. 162, ч. 3 ст. 296 КК України є злочином середньої тяжкості, оскільки передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі від 2 до 5 років.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим з прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Обставини, на які посилається слідчий та прокурор у своєму клопотанні про обрання ОСОБА_10 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, органом досудового розслідування не доведено, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та уникати явки за викликами до слідчого, прокурора та суду, підозрюваний з`явився до суду за викликом, що підтверджено повісткою, тому враховуючи обставини справи, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення, з необхідністю застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-178, 179-184, 194, 196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 наступні обов`язки:
?Прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду;
?Не відлучатися за межі м. Черкас та Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
?Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
?Докласти зусиль до пошуку роботи.
Попередити ОСОБА_10 ,що у разі невиконання покладених на нього обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з моменту її оголошення, а підозрюваному який перебуває під вартою в той строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_15

Копію цієї ухвали мені вручено «____» липня 2017 року о ____ год. ____ хв., одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний ______________________ ОСОБА_10

Захисник __________________________ ОСОБА_16