Провадження №1-кп/761/195/2017
В И Р О К
Іменем України
28 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
представника цивільного відповідача
ПрАТ «СГ «ТАС» ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 151 001 000 072 84, у якому
гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянин України, українець, який перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не засуджувався,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочин проти безпеки дорожнього руху за таких обставин.
Водій ОСОБА_10 23.06.2015 приблизно о 03.45 год., керуючи технічно справним автомобілем «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Тургенівська, зі сторони вул. Павлівської у напрямку вул. Воровського, наближаючись до ділянки дороги напроти будинку № 32-А по вул.Тургенівська.

Обвинувачений ОСОБА_10 , порушуючи вимоги:

- п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України (далі ПДР), яким для забезпечення безпеки дорожнього руху на водія покладений обов`язок бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1 ПДР, згідно з яким водій під час вибору безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- 12.3 ПДР, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не справився з управлінням автомобілем та скоїв наїзд на електроопору, що розташована напроти будинку № 32-А по вул. Тургенівській у м. Києві.

У результаті проявленої водієм ОСОБА_10 необережності та через порушення ним правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля під управлінням ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_7 отримав забій грудної клітки, забійну рану лобної ділянки голови зліва, різану рану 10-го пальця правої кисті, перелом задньої стінки лівої вертлюжної западини з вивихом стегна, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_10 свою вину за пред`явленим обвинуваченням активно заперечував, наводячи різноманітні доводи на свій захист, у подальшому визнав та показав, що він у зазначений у цьому вироку період часу рухався по вул. Тургенівській у м. Києві. У салоні його автомобіля, який він використовував для надання послуг таксі, знаходився пасажир ОСОБА_7 , якого обвинувачений віз до залізничного вокзалу. Оскільки пасажир запізнювався, він вимушений пришвидшити рух. Досвіду роботи у таксі у обвинуваченого фактично не було, оскільки до тих подій він виконував цю роботу упродовж приблизно одного тижня. Його прохання пристебнутися ременем безпеки пасажир проігнорував, дорогою останній заснув. На вулиці Тургенівській не було освітлення, одна сторона дороги була зайнята запаркованими автомобілями, що суттєво обмежувало можливість маневрування. Дорожнє покриття на ділянці дороги, де сталася ДТП, було неякісне, на спуску ліве переднє колесо його автомобіля потрапило в яму і машину потягло вліво. Коли на дорогу вибігли пішоходи, він почав маневрувати, у результаті чого в`їхав в бордюр і вдарився у стовп. Пішоходи перебігали вулицю справа-наліво відносно напрямку руху його автомобіля. Обвинувачений, намагаючись уникнути наїзду на пішоходів, також почав відвертати ліворуч. Пішоходи, добігши до середини дороги, повернули у зворотному напрямку. Прийшовши до тями, він вибрався з машини, допоміг витягти потерпілого. Швидкість автомобіля становила приблизно 50 км/год. На думку обвинуваченого, причиною ДТП була вибоїна на дорожньому покритті та пішоходи, які перебігали дорогу, а також наявність на дорозі комунікаційних люків та поломка його автомобіля. Цивільний позов потерпілого не визнав, вважаючи його вимоги недоведеними.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого у частині причини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зазначені показання є нелогічними та суперечливим, не узгоджуються ні між собою, ні з сукупністю інших досліджених судом доказів.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що замовив таксі для того, щоб доїхати з району Оболонь до залізничного вокзалу. Дорогою він не спав, сидячи на передньому пасажирському сидінні, розмовляв з водієм, потім їхали мовчки. Водія він не підганяв, оскільки ніде не поспішав. Під час руху по вул. Тургенівській ОСОБА_10 не справився з керуванням через те, що їхав на великій швидкості. Внаслідок цього автомобіль під керуванням ОСОБА_10 врізався у електроопору, а потерпілий отримав серйозні тілесні ушкодження. ОСОБА_7 просив суд взяти до уваги нещирість обвинуваченого, який, висуваючи неспроможні версії, намагався уникнути справедливого покарання. У зв`язку з отриманими травмами потерпілий просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 - 28 648, 89 грн. упущеної вигоди, 115 тис. грн. моральної шкоди, з цивільного відповідача ПрАТ «Страхов група «ТАС» - 27 947, 49 грн. матеріальної шкоди, 5 тис. грн. моральної шкоди.
Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що проживає на вулиці Тургенівській у м. Києві. У зв`язку з цим, поставивши свій автомобіль на стоянку, направлявся додому. У цей час почув скрегіт металу по асфальту та звук удару. Обставини пригоди свідчать, що автомобіль під керуванням ОСОБА_10 перестрибнув через бордюр, проїхав близько трьох метрів по тротуару, потім врізався у стовп. На переконання свідка, швидкість автомобіля була високою, про що свідчать значні пошкодження автомобіля, зокрема те, що капот автомобіля «обхопив» стовп. На момент ДТП дорога була вільною, інші автомобілі, крім автомобіля ОСОБА_10 по дорозі не рухалися. Свідок також підтвердив, що у нижній частині вулиці дорожнє покриття має суттєві недоліки, цю обставину враховують водії, зменшуючи швидкість своїх транспортних засобів. Свідок на підтвердження свого висновку про значну швидкість автомобіля ОСОБА_10 зазначив, що проміжок часу від того, як він почув скрегіт металу об асфальт до звуку удару становив приблизно 3-4 секунди, тоді як відстань від впадини на дорожньому покритті до стовпа, у який врізався автомобіль, приблизно 40 м. Отже, цю відстань автомобіль ОСОБА_10 подолав за 3-4 сек.
Сідок ОСОБА_13 , надаючи показання, пояснив, що він працює у службі таксі. У ніч, коли сталася ДТП, він перебував на вул. Тургенівській, 25, очікуючи пасажира. Повз нього доволі жваво проїхав автомобіль «Шевроле» червоного кольору, потім він не звертав на той автомобіль уваги аж поки не почув звук удару. Водій «Шевроле» вийшов з автомобіля самостійно, а пасажира їм довелося витягувати вдвох. Одразу після тих подій свідок оглядав дорогу, бачив два люки, однак вони були закриті, а також яму. На думку свідка, якщо їхати з незначною швидкістю, нерівність дороги не позначиться на рухові автомобіля. Якщо ж у транспортного засобу швидкість буде 40-50 км/год., ця впадина буде відчутною. Коли вони разом з водієм виймали пасажира, водій «Шевроле» скаржився, що через цю роботу не може як слід виспатися. Свідок заперечив наявність перешкод у вигляді пішоходів для безпечного руху автомобіля під керуванням ОСОБА_10 .
Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_14 суду показав, що він та його дівчина у ніч ДТП йшли по вул. Тургенівській з боку вул. Воровського. Бачили, як двоє пішоходів вибігли на дорогу, автомобіль різко загальмував та врізався у стовп. Автомобіль перед зіткненням рухався зі швидкістю 40-50 км/год. До автомобіля він не підходив, тому будь-які деталі тих подій йому не відомі.
Дослідженням протоколу огляду місця події від 23.06.2015 встановлено, що ДТП сталася на ділянці дороги з підйомом та крутизною, дорожнє покриття на момент огляду було сухим та чистим, нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття оглядом не виявлено, також не виявлено об`єктів, які б обмежували оглядовість з місця водія у напрямку руху, а також ліворуч та праворуч.
Оглядом автомобіля «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовані пошкодження його передньої частини у вигляді руйнування переднього бамперу, відокремлення передніх блок-фар, деформації капоту, лівого та правого крил, пошкодження лобового скла та стійки даху ліворуч.

Доводи обвинуваченого про технічну несправність його автомобіля спростовуються висновком судового експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_15 від 01.12.2016 № 726ат, згідно з яким характер виявлених несправностей технічного стану гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідчить, що на вказаний транспортний засіб діяли значні, неекспуатаційні навантаження аварійного характеру, внаслідок чого виникли виявлені несправності.

Оскільки навантаження такого роду не виникає у процесі нормальної експлуатації автомобіля, а виявлені пошкодження розташовуються в зоні аварійних пошкоджень (деформацій) кузова автомобіля, отриманих внаслідок взаємодії транспортного засобу із стороннім об`єктом, несправності технічного стану гальмівної системи, рульового керування та ходової частини згідно з експертним висновком виникли у процесі ДТП.

Як свідчить висновок судово-медичного експерта Київського обласного бюро СМЕ ОСОБА_16 від 30.07.2015 №142/Е у потерпілого ОСОБА_7 виявлені забій грудної клітки, забійна рана лобної ділянки голови зліва, різана рана 10-го пальця правої кисті, перелом задньої стінки лівої вертлюжної западини з вивихом стегна, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Зазначені ушкодження могли утворитися від дії тупих та гострих предметів і можуть відповідати обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи обставини вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, суд відмічає, що відповідно до п. 12.1 ПДР на водія покладений обов`язок обирати швидкість руху таким чином, щоб мати можливість у будь-який момент руху контролювати транспортний засіб, тобто водій, перебуваючи у постійному контакті з елементами середовища руху, що під час руху постійно змінюються, увесь час повинен приймати відповідні рішення стосовно вибору безпечної швидкості у конкретних умовах.
Отже, безпечна швидкість руху за одних обставин, майже миттєво може стати небезпечною у разі несвоєчасного реагування водія на умови, що зазнали змін.
Доводи водія ОСОБА_10 про раптову появу перешкоди для руху у виді пішоходів судом до уваги не беруться з огляду на те, що під час руху дорожньо-транспортна ситуація перебуває у динаміці, постійно змінюючись. Водночас, водій зобов`язаний адекватно реагувати на такі умови зменшенням швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або ж безпечним маневруванням, що передбачено п. 12.3 ПДР.
Враховуючи, суперечливі доводи обвинуваченого про причини ДТП від неякісного дорожнього покриття до раптової появи пішоходів та технічних несправностей автомобіля, суд вважає їх надуманими та такими, які покликані ввести суд в оману та зменшити ступінь винуватості притягнутої до кримінальної відповідальності особи.
Сукупність досліджених судом доказів, їх всебічна оцінка приводять суд до переконання, що вина ОСОБА_10 доведена поза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_10 раніше не засуджувався, позитивно характеризується за місцем попередньої роботи.
Обставини, які б відповідно до ст.66, 67 КК України пом`якшували або ж обтяжували покарання, судом не встановлені.
При призначенні покарання суд у відповідності з ст.65 КК враховує обставини скоєння злочину, який віднесений до категорії необережних, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.
За сукупністю обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових злочинів застосування до нього покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Приймаючи до уваги очевидність порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.
Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд виходить з такого.
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ / 8073111 від 13.05.2015, страховик ПрАТ «Страхова Група «ТАС» здійснює відшкодування завданої забезпеченим транспортним засобом автомобілем «Шевроле», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шкоди. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 100 тис. грн. на одного потерпілого

Представник цивільного відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що потерпілий до страхової компанії з відповідною заявою не звертався, крім того шкода здоров`ю потерпілого спричинена під час використання обвинуваченим забезпеченого транспортного засобу як таксі, що свідчить про порушення ОСОБА_10 умов страхування.

У зв`язку з цим суд відмічає, що ст. 32 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачений вичерпний перелік випадків, за яких шкода не відшкодовується.
Порушення власником транспортного засобу умов договору страхування не може бути підставою для відмови у виплаті страховиком страхового відшкодування потерпілому.
Згідно з ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтями 22-24 Закону передбачене право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, у т.ч. пов`язаної з лікуванням.

Матеріалами справи доведено, що потерпілий ОСОБА_7 поніс майнові витрати, пов`язані з лікуванням, а також у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, які складають суму 27 947, 49 грн. та підлягають стягненню зі страховика.

На підставі ст.261 Закону страховик має компенсувати потерпілому моральну шкоду, розмір якої становить 5 % страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Отже, стягненню зі страховика на користь потерпілого підлягають 5 тис. грн.

Згідно з положеннями ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, визнається упущена вигода, тобто доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
Суд, оцінюючи реальність можливого одержання доходів, бере до уваги, що потерпілий лише мав намір укласти з роботодавцем у Республіці Польща трудового договору. У той же час, позивачем не підтверджена гарантованість укладення з ним такого договору. Наявність оферти з боку працедавця щодо необмеженого кола осіб передбачає здійснення працедавцем відбору працівників за певними критеріями. Попри зазначене, позивачем не надані докази того, що такий договір в обов`язковому порядку мав бути укладений саме з ним.
Відповідно до Глави 21 ЦК право на життя та здоров`я є особистим немайновим правом, що забезпечує природне існування фізичної особи.

У силу ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому визначено, що збитками, з-поміж іншого, є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Суд, встановивши вину ОСОБА_10 у протиправному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень, зазначає, що ОСОБА_7 для відновлення свого здоров`я здійснив грошові витрати на придбання ліків та реабілітацію, однак позовних вимог останній до обвинуваченого в цій частині не висунув.

Статтею 23 ЦК встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 статті 23 ЦК передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд вважає, що потерпілий внаслідок ушкодження його здоров`я зазнав суттєвих фізичних страждань.
Враховуючи характер правопорушення та обсяг цих страждань, керуючись вимогами розумності та справедливості, суд вважає, що достатнім для компенсації моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 40 тис. грн.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.286 , ст. 65, 75, 76 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирок у частині позбавлення ОСОБА_10 права керування транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
Позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 40 000 (сорок тисяч) грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Позов потерпілого ОСОБА_7 до страховика ПрАТ «Страхова Група «ТАС» задовольнити повністю, стягнути з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди - 27 947 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сорок сім) грн. 49 коп., на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1