Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України
12 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000776 за клопотанням прокурора Сарненської місцевої прокуратури процесуального керівника по кримінальному провадженню ОСОБА_4 (далі прокурор) про можливість застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.240 КК України;

за апеляційною скаргою захисника неповнолітнього ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру Сарненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру відносно його підзахисного неповнолітнього ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діянні складу діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, а саме ч.2 ст.240 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали, застосовано до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру та передано його під нагляд матері ОСОБА_9 на строк 1 (один) рік.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі доводить, що ухвала суду є незаконною та невмотивованою і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що погоджуючись із доводами клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 , суд першої інстанції сформулював свої висновки на припущеннях, обмежившись показаннями трьох свідків, які є працівниками міліції (були на той час) та протоколом огляду місця події від 04 серпня 2015 року. Крім того вказує, що розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у даному кримінальному провадженні встановлений не був, експертизу каміння, вилученого в ході огляду урочища «Болото», неподалік смт.Клесів, Сарненського р-ну ніхто не призначав, відтак відсутня обов`язкова об`єктивна сторона суспільно-небезпечного діяння, що виключає можливість стверджувати, що неповнолітній ОСОБА_5 із невстановленими особами незаконно видобував бурштин-сирець.

Відповідно до ухвали суду, неповнолітній ОСОБА_5 , 04 серпня 2015 року приблизно о 21-й год. 10 хв., перебуваючи в урочищі «Болото», яке розташоване неподалік смт.Клесів, Сарненського р-ну, Рівненської обл., не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, в порушення вимог ст.19 Кодексу України «Про надра» та ст.4 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», спільно з іншими невстановленими особами незаконно, шляхом гідророзмиву грунту за допомогою мотопомпи іноземного виробництва займався видобуванням бурштину-сирцю, який, відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення. При цьому, безпосередньо ОСОБА_5 слідкував за пожежними шлангами, за допомогою яких подавалась вода під тиском та підтягував їх до місця безпосереднього розмиву грунту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника неповнолітнього ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту та залишення ухвали суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, будь-яке рішення суду повинно бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, у тому числі й ухвала про застосування примусових заходів виховного характеру.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що органом досудового розслідування не було висвітлено у поданому клопотанні про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 незаконно видобував корисні копалини загальнодержавного значення. Зокрема, захисник доводить, що суд обгрунтував свої висновки на припущеннях, поклавши в основу доведеності вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння лише протокол огляду місця події від 04 серпня 2015 року та показання 3 (трьох) свідків по кримінальному провадженню, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є (на той час) були працівниками міліції.
З ухвали суду вбачається, що ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину не визнав і відмовився надавати будь-які показання, в порядку ст.63 Конституції України.
Частинами першою та четвертою ст.95 КПК України встановлено, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, у тому числі й підозрюваним, щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , 08 серпня 2015 року в урочищі «Болото» поблизу смт.Клесів, Сарненського р-ну, ними були виявлені особи, які займались незаконним видобуванням бурштину -сирцю, які втекли з місця події. Також свідки показали, що на місці події їм вдалось затримати лише неповнолітнього ОСОБА_5 ..

Як вірно встановлено судом першої інстанції, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є послідовними, не суперечливими та такими, що підтверджують факт того, що неповнолітній ОСОБА_5 до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність дійсно вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, зокрема й протокол, складений за результатами огляду місця події від 04 серпня 2015 року, зміст якого також свідчить про участь неповнолітнього у видобуванні бурштину, з чим погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

У ході судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення судом були оглянуті та досліджені у виїздному судовому засіданні речові докази, зокрема обладнання для гідророзмиву грунту, а саме: мотопомпу іноземного виробництва марки «HONDA GX 160-163cм3», металеві тички, водозабірний та пожежний шланги, підхватку, які були вилучені під час огляду місця події 04 серпня 2015 року.

Згідно постанови слідчого про прилучення речових доказів до справи від 05 серпня 2015 року, зазначені речі було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та залишено на відповідальне зберігання в Сарненському відділі поліції до вирішення питання по суті.

Колегія суддів також погоджується з висновком, зазначеним судом в уївалі про те, що вилучені речові докази фотографувались слідчим, описувались у протоколі огляду місця події та відображені в ілюстративній таблиці, доданій до цього протоколу, що й стало підставою для відмови у задоволенні відповідного клопотання адвоката ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, а його твердження, як сторони захисту щодо підміни цих речових доказів в ході досудового розслідування, з метою оговорити та засудити ОСОБА_5 , вважає безпідставним, як такі, що зроблені без аналізу матеріалів кримінального провадження.

Доводи захисника ОСОБА_6 , наведені в апеляції, що стан вилучених речей на місці вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, не відповідає тому, в якому перебували речі на момент їх вилучення органом досудового розслідування, оскільки їх стан значно відрізнявся, згідно наданих ним фотоілюстрацій вилучених речей (мотопомпи, шлангів тощо) до судової промови у судових дебатах в суді першої інстанції, чим він частково мотивує апеляційну скаргу, колегією суддів також розцінюються - як необгрунтовані, оскільки вказані фотоілюстрації не визнані речовим доказом і в судовому засіданні вони не досліджувались та були подані поза межами судового слідства, що виключає можливість їх оцінки судом у якості належних та допустимих доказів щодо недоведення вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, за обставин, викладених слідчим у клопотанні про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.

Жодних інших доказів на спростування причетності неповнолітнього ОСОБА_5 до незаконного видобування бурштину 04 серпня 2015 року приблизно о 21-й год. 10 хв. в урочищі «Болото», яке розташоване неподалік смт.Клесів, Сарненського р-ну, Рівненської обл., матеріали кримінального провадження, надані стороною захисту, не містять і в ході перегляду ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру, захисник апеляційному суду також не надав.

Відповідно до ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, у відповідності до ч.1 ст.370 КПК України.

Статтею 417 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На думку колегії суддів, матеріали кримінального провадження, направлені органом досудового розслідування з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 не містять обставин, передбачених ст.284 КПК України, які б стали підставою для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , всупереч вимогам захисника ОСОБА_6 ..

Статтею 409 КПК України, передбачено виключний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_6 не наведено обґрунтованих доказів, якими підтверджується невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили, чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи захисника, а саме відсутність в оскаржуваній ухвалі номеру кримінального провадження, про розгляд кримінального провадження за відсутності представника служби у справах дітей та про те, що деякі процесуальні документи оголошувались прокурором, а не судом, то такі твердження не є беззаперечними підставами для скасування ухвали

Пунктом першим ч.1 статті 407 КПК України апеляційному суду надано право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру Сарненського районного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника неповнолітнього ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3