Справа № 461/3635/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2017 року

Галицький районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003514 від 29.09.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 10.06.2009 року Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн.;

2) 27.05.2010 року Личаківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.122 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

3) 12.01.2012 року Личаківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;

4) 23.01.2015 року Сихівським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28.09.2015 року приблизно о 13 год. 20 хв., перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, що виник раптово, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, за відсутності уваги сторонніх осіб, таємно викрав з поліетиленового пакету, який знаходився на тумбочці у коридорі, гаманець чорного кольору фірми WITTCHEN вартістю 2100 грн.. В гаманці знаходились грошові кошти у сумі 500 грн., 2 долари США, які згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.09.2015 року становили 43 грн. 22 коп. та банківські картки у кількості 3 шт., що належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2643,22 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 при допиті в судовому засіданні визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Розкаявся у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Показав, що дійсно 28.09.2015 року, близько 13 год.20 хв., перебуваючиа квартирі на АДРЕСА_2 викрав належний ОСОБА_6 гаманець з грошовими коштами: а саме 500 грн. та 2 долари США, а також з 3 банківськими картками.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_7 раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Знаходиться на диспансерному обліку з 25.11.2010 року у Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері з приводу розладу психіки внаслідок вживання опіоїдів.

Пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у вигляді арешту у межах санкції статті Особливої частини КК України.

Суд враховує, що ОСОБА_4 був раніше засуджений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 23.01.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік та фактично вчинив дане кримінальне правопорушення в період перебігу іспитового строку. Однак, в той же час суд позбавлений можливості при призначення покарання застосувати норму ст. 71 КК України, оскільки відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року (справа № 463/406/16-к) ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 23.01.2015 року у зв`язку зі спливом іспитового строку.

Така позиція суду узгоджується з рекомендаціями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», де зазначено, що якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.

Ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року набрала законної сили та не була скасована.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України одному дню арешту відповідає один день позбавлення волі. Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає необхідним у строк покарання ОСОБА_4 включити його перебування в установі попереднього ув`язнення в період з 16.01.2017 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді трьох місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 16.01.2017 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити без змін тримання під вартою у Львівській УВП УДПтС України у Львівській області (№ 19).

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 16.01.2017 року до набрання вироком законної сили зарахувати до строку покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні арешту.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1