ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
18 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2017 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено
ОСОБА_4 , 1973 р.н., громадянина України, такого, що відповідно до положень ст. 89 КК України не має судимості, уродженця та мешканця м. Харкова,
- за ч. 2 ст. 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно 5112,20 та 150 000 грн, а на користь Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова 4161,76 грн витрат на лікування потерпілої.
Згідно вироку ОСОБА_4 07.08.2013 о 10:00, не маючи прав керування транспортними засобами відповідної категорії, керував мотоциклом «Kawasaki» на вул. Івана Камишева в м. Харкові в напрямку вул. Академіка Павлова, де біля будинку № 6 порушив п. 1.5, п/п «б» п. 2.3, пп. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху та збив ОСОБА_5 , котра переходила вулицю на нерегульованому пішохідному переході, спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на недоведеність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й його особі внаслідок суворості, за змістом скарги, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, або ж змінити їх, перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 286 КК України та призначити за цим законом 5 років позбавлення із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.
Отже, в касаційній скарзі відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.
Всупереч доводам касаційної скарги, рішення суду в частині доведення винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому за вину кримінального правопорушення, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням засудженого ОСОБА_4 , який не заперечував факту наїзду на потерпілу ОСОБА_5 07.08.2013, хоча й ставив під сумнів заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень; покаранням потерпілої ОСОБА_5 про те, як 07.08.2013 на пішохідному переході її збив мотоцикл, котрий рухався з великою швидкістю; показанням свідка ОСОБА_6 , який 07.08.2013 почув металічний скрегіт та бачив, як на пішохідному переході мотоцикл збив дівчину; показанням свідка ОСОБА_7 , яка 07.08.2013 бачила наслідки ДТП на пішохідному переході та від літньої жінки, котра переходила перехід разом із потерпілою, дізналась про обставини пригоди; висновків експертів № 1027-А/13 від 20.09.2013, № 147-КЕ/2014 від 28.11.2014 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних ОСОБА_5 тілесних ушкоджень; висновку експерта № 279-МК від 17.10.2013 про механізм утворення пошкоджень на одязі потерпілої та положення потерпілої відносно транспортного засобу під час їх контактування; висновку експерта № 766/13 від 25.10.2013 про невідповідність дій водія ОСОБА_4 правилам дорожнього руху; даним довідки УДАІ ГУ МВС України в Харківській області про отримання засудженим посвідчення водія з відкритою категорією «В», тобто без дозволу на керування мотоциклами (категорія «А»); даним протоколу огляду місця події від 07.08.2013; даним протоколу слідчого експерименту від 12.10.2013, під час якого потерпіла ОСОБА_5 розказала та показала обставини вчиненого наїзду на неї мотоциклом під керуванням ОСОБА_4 .
Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильно кваліфікував його дії.
Як вбачається із вироку місцевого суду, клопотання сторони захисту про призначення додаткових експертиз розглянуто судом у відповідності до вимог ст. 350 КПК України з відмовою в його задоволенні, з урахуванням відсутності передбачених ст. 332 КПК України підстав для призначення додаткових експертиз та відсутності сумнівів в повноті й об`єктивності проведених в даному кримінальному провадженні експертиз.
Цивільний позов вирішений судом у відповідності до вимог ст.ст. 127-129 КПК України. Розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначений судом з урахуванням вимог ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України і є обґрунтованим.
Призначаючи покарання суд дотримався загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, оскільки врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, відсутність у нього щирого каяття та намірів виправити ситуацію в тому числі шляхом відшкодування завданої шкоди, з урахуванням чого судом не встановлено обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 .
Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції, а доводи засудженого в касаційній скарзі на спростування вищезазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не достатні та непереконливі.
Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_8 ОСОБА_9