Справа №480/2673/16-к 28.08.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження №60000841 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017р., стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Маринівка, Доманівського району, Миколаївської області, раніше судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_9
потерпіла ОСОБА_10
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати. Кримінальне провадження відносно нього закрити.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Короткий зміст вироку.
Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2016 року по 16 березня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення 2430 гривень 00 копійок - відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що в його діях немає складу злочину і умислу на крадіжку в нього не було, мішки з металобрухтом він знайшов в зруйнованому будинку та вважав, що вони нікому не належать.
Звертає увагу, що як на досудовому слідстві так і в суді не змінював свої покази та говорив, про свою невинуватість.
Крім того, апелянт зазначає, що за його клопотанням був допитаний свідок ОСОБА_11 , який визнав свою вину у скоєнні злочину, який інкримінується обвинуваченому.
На думку, обвинуваченого, суд безпідставно критично оцінив покази ОСОБА_11 , посилаючись на розбіжності в його словах щодо обставин скоєного кримінального правопорушення, апелянт вважає, що головне те, що ОСОБА_11 визнав, що скоював цей злочин, а апелянта там не було.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що при постановлені вироку суд не дотримався вимог кримінально процесуального закону та вийшов за межі висунутого обвинувачення.
Так зазначає, що згідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаної із проникненням у житло. В ході судового провадження прокурор обвинувачення не змінював і не доповнював його. Всупереч цьому, у вироку суд першої інстанції зазначив, що крадіжка вчинена ОСОБА_6 повторно, що не інкримінувалось стороною обвинувачення.
Вважає, що судом безпідставно не прийнято до уваги покази потерпілої ОСОБА_10 , яка зазначила, що викрадене у неї майно вона не зберігала у зруйнованому будинку. Викрадення її майна було вчинене з належного їй домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . Що, на думку, прокурора свідчить про те, що фактично для викрадення її майна, необхідно було здійснити проникнення до домоволодіння ОСОБА_10 .
Вказує, що наведені докази судом оцінено неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, відокремлено один від одного, з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, внаслідок чого суд дійшов невірно висновку про те, що ОСОБА_6 скоєно таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а не таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим та маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив новий злочин при таких обставинах. Так, у період з 28.08.2016 по 09.09.2016 у денний час (точні дата та час в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлені), ОСОБА_6 , перебуваючи у покинутій напіврозваленій будівлі у АДРЕСА_2 , реалізуючи свій умисел, який виник раптово, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку майна, а саме:
- колосникових плит на чотири конфорки, в кількості 2 шт., вартістю 400 гривень кожна, на загальну суму 800 гривень;
- алюмінієвого бідону, об`ємом 3 л, вартістю 100 гривень;
- чайника алюмінієвого, об`ємом 3 л, вартістю 150 гривень;
- хлібниці алюмінієвої з візерунком та написом «Москва», вартістю 100 гривень;
- двох мисок алюмінієвих, вартістю 20 гривень за одну, на загальну суму 40
гривень;
- кришки алюмінієвої від чудо-печі, вартістю 100 гривень;
- кришки алюмінієвої для миски, вартістю 20 гривень;
- світильника настінного, вартістю 100 гривень;
- алюмінієвої насадки для пожежного шлангу, вартістю 100 гривень. Після цього, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 1510 гривень.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаеного ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вичнене повторно.
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину не визнав та повідомив суду, що йому необхідно було сходити у туалет, а тому він зайшов до будівлі без номеру по вул. Супутників, у якій ніхто не проживає. Перебуваючи у вказаній будівлі, він побачив два мішки, кожний з яких заповнений на половину металобрухтом. Вказані мішки з металобрухтом ОСОБА_6 здав людині, яка приймає металобрухт та сказав, що вказані речі він знайшов. Також, ОСОБА_6 пояснив, що якби він не взяв ці мішки з металом, то їх взяв би хтось інший, а крадіжку вказаних мішків з металевими виробами він не вчиняв, а взяв їх щоб здати на металобрухт.
Під час судового провадження судом встановлено відсутність в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 такої кваліфікуючи ознаки, як проникнення у житло, а відтак, дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати не за ч. 3 ст. 185 КК України, а за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, у тому числі за злочин проти власності, судимість не знята і не погашена.
Відповідно до висновку судово-псиіхатричного експерта № 422 від 15.11.2016, ОСОБА_6 страждає психічним розладом легкою розумовою відсталістю до рівня помірної дебільності з емоційно-вольовими та поведінковими порушеннями. Ступінь вираженості розумової відсталості, емоційно-вольових і поведінкових порушень є такими, що у період, який відноситься до інкримінуємого йому діяння, він не міг у повній мірі керувати своїми діями. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує.
Отже, в силу ч. 1 ст. 20 КК України, ОСОБА_6 є обмежено осудним. Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлені.

Суд враховувавши відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, та те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_6 перебував у стані обмеженої осудності, вважав, що для попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_6 , а також для виправлення обвинуваченого, йому слід обрати покарання у виді позбавлення волі.
Крім цього, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто строк тримання ОСОБА_6 під вартою, як запобіжний захід обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду даного кримінального провадження, з 03 жовтня 2016 року по день постановлення вироку у кримінальному провадженні, у межах якого до ОСОБА_6 було застосовано попереднє ув`язнення, - по 16 березня 2017 року.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення прокурора, на підтримку вимог своєї апеляційної скарги, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Так, суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, правильно встановив фактичні обставини справи і прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Як слідує з матеріалів справи органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, переліз через огорожу на територію двору будинку АДРЕСА_2 , де підійшовши до вікна будинку, надавив на віконну раму, яка під дією сили, впала у приміщення будинку та через утворений отвір проник до зазначеного вище будинку, звідки вчинив крадіжку майна.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.09.2016р. проникнення до житлового будинку потерпілої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , здійснювалося через вікно у кімнаті № 4, оскільки віконна рама у внутрішньої сторони знята.
Суд першої інстанції зазначив, що належних та допустимих доказів, які б прямо вказували на проникнення до вказаного домоволодіння саме обвинуваченим ОСОБА_6 суду стороною обвинувачення не представлено, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 , з території напівзруйнованого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , вчинив крадіжку двох мішків з алюмінієвими речами, які належать ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 1510 гривень.
Вказане підтверджується наданими у судовому засіданні суду першої інстнцї, показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженими у судовому засіданні протоколом проведення слідчого експерименту від 19.11.2016. Протокол проведення слідчого експерименту повністю узгоджується з показаннями обвинуваченого, які він надав у судовому засіданні, у частині наданих показань про те, що коли він проходив по АДРЕСА_2 , зайшов до напівзруйнованої будівлі, де побачивши мішки з металевими виробами, реалізуючи свій умисел, який виник раптово, направлений на таємне викрадення чужого майна, забрав їх та продав металеві вироби ОСОБА_12 .
З урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального праовпорушенн та на підставі досліджених доказів, наданих стороною обвинувачення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про відсутність в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 такої кваліфікуючи ознаки, як проникнення у житло, а відтак, дії ОСОБА_6 вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У даному випадку суд мав право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки це не погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_6 .
Таким чином доводи, викладені в апеляційниій скарзі прокурора, про порушення судом першої інстанції вимог ст. 337 КПК України є неспроможними.
Також є неспроможними доводи обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на заволодіння та викрадення майна. Так, ОСОБА_6 в судовому засіданні надав покази, які узгоджуються з протоколом проведення слідчого екперементу від 19.11.2016р. та показав суду про те, що коли він проходив по вулиці то зайшов до півзруйнованї будівлі, да побачивши мішки з металевими виробами, забрав їх та продав металеві вироби ОСОБА_12 . Таким чином, у своїх показаннях, ОСОБА_6 факт крадіжки чужих речей з напівзруйнованої будівлі не заперечував.
У процесі розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини справи, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому доводи обвинуваченого та прокурора про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, однобічність та неповноту судового слідства є безпідставними.

Крім того, прокурор, ставлячи питання про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі не наводить будь-яких доводів щодо істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону, визначених ст. ст.412, 415 КПК України, які можуть бути підставами длоя скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Також врахував дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, страждає психічним розладом легкою розумовою відсталістю до рівня помірної дебільності з емоційно-вольовими та поведінковими порушеннями, відповідно до ч.1 ст. 20 КК України є обмежено осудним, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.
З урахуванням всіх обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

За таких підстав апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку, як того просять апелянти.
Між тим, враховуючи полодження ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції 2015 р.), у строк відбування призначеного покарання ОСОБА_13 слід зарахувати строк попереднього увязнення з 17 березня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попередього увязнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк попереднього увязнення з 21 червня 2017 року по 28 серпня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2017р., ОСОБА_14 залишити без зміни.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17 березня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 28 серпня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали..

Головуючий
Судді