Провадження №1-кп/127/1477/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000225, які надійшли з Військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бригидівка, Барського району, Вінницької області, громадянина України, українця, не одруженого, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №26-РС від 21 червня 2016 року солдат ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . З цього ж часу призначений на посаду гранатометника взводу охорони роти охорони батальйону забезпечення (захищеного КП) військової частини НОМЕР_2 та зарахований до списків особового складу частини і на всі види забезпечення. 21 червня 2016 року ОСОБА_4 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у військовому званні солдат.
17 березня 2014 року Указом в. о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
26 вересня 2016 року у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на тимчасове ухилення від військової служби, тому в цей же день, реалізуючи задумане, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу, а саме у військову частину НОМЕР_2 . Знаходячись за межами військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
12 жовтня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , що проходить військову службу за контрактом під час особливого періоду, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26 вересня 2016 року з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом під час особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу, а саме у військову частину НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_2 , та в подальшому проводив час на власний розсуд, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , і лише 12 жовтня 2016 року повернувся до військової частини НОМЕР_2 , тобто був відсутній на службі 15 діб.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, за обставин викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, суду пояснив, що він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Достовірно знаючи про те, що йому потрібно вчасно з`являтися до військової частини, для виконання своїх обов`язків, без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу у військову частину НОМЕР_2 , а саме з 26 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року перебував за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 , де допомагав матері по господарству. В подальшому 12 жовтня 2016 року він добровільно повернувся до військової частини для проходження служби.
Відповідно до вимог ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, з`ясувавши чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Згідно довідки «Барської центральної районної лікарні» ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо.
За місцем проходження служби ОСОБА_4 характеризується негативно.
Відповідно свідоцтва № НОМЕР_3 від 30.01.2008 року ОСОБА_5 мати обвинуваченого являється інвалідом третьої групи довічно.
Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд кваліфікує його дії за ч.4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні матері інваліда третьої групи.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, негативно характеризується за місцем служби та посередньо за місцем проживання, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`якого, ніж передбачено законом.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 62, 69 КК України, ст. ст. 370, 371, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, суд вважає за можливе замінити позбавлення волі на два роки тримання у дисциплінарному батальйоні.
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Суддя: