АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0006499 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого вантажником-експедитором у ТОВ «Вінчунай - Україна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року, за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців, згідно ухвали Баклійського районного суду Харківської області від 26.01.2016 року звільнений 11.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185; ч.2 ст.185 КК України та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі
__________________________

Справа: 11-кп/796/668/2017
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1

строком на 3 роки; за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив 163 епізоди таємного викрадення майна вчиненого повторно, який в період часу з 08.05.2016 року по 24.08.2016 року, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, демонтував передні та задні державні номерні знаки автомобілів, що належать потерпілим, після чого залишав місце вчинення злочину, завдавши матеріальної шкоди на суму 452 грн. 57 коп. кожному потерпілому.
Крім цього, 27.08.2016 року, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля марки «КІА РІО» д.н.з. НОМЕР_1 , та почав відкручувати задній номерний знак. Після того як задній номерний знак був відкручений та тримаючи його при собі, він почав відкручувати передній номерний знак, але в цей час був помічений перехожим, внаслідок чого ОСОБА_6 не довівши всіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, намагався втекти з місця вчинення злочину, проте був затриманий вказаним перехожим.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати оскаржуваний вирок суду від 10.11.2016 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 6 місяців, за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці та на підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді арешту строком на 6 місяців, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається вимоги ст. 65 КК України та п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», де зазначено, що суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з класифікації злочинів, визначеної статтею 12 КК України, обставини та наслідки його вчинення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,
Вважає, що воскаржуваному рішенні суд не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненим ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до злочину середнього ступеня тяжкості, а також не врахував ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних корисливих злочинів, після реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, повторно вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення, що вказує на небажання ОСОБА_6 ставати на шлях виправлення.
Таким чином, на думку прокурора, викладені в апеляційній скарзі обставини переконливо доводять, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, є безпідставним, оскільки не сприятиме його виправленню та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0006499 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обгрунтовуючи висновок про застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, суд врахував конкретні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, захворювання на СНІД та його щире каяття у скоєному, дійшов обгрунтованого висновку про наявність достатніх умов і підстав для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнив останього від відбування покарання з випробуванням.
Отже, на переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність внаслідок чого було призначено несправедливе покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 через м`якість, не спростовують висновків суду щодо можливості його виправлення без реального відбування призначеного покарання, в умовах застосування до нього положень ст. 75, 76 КК України.

За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, який вказує на необхідність скасування вироку у зв`язку з призначенням явно несправедливого покарання внаслідок м`якості та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді 6 місяців арешту, оскільки апеляційна скарга прокурора не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо призначення обвинуваченому більш м`якого виду та міри покарання ніж призначив суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року у кримінальному провадженні №0006499 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3