АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/228/17 Справа № 205/2487/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0002759 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15 серпня 2012 року Ленінським районним суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2012 року за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, та звільненого 18 липня 2014 року умовно-достроково на 8 місяців 16 днів

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА :

Не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта, хоча він і скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, суд першої інстанції не надав належну оцінку даним про його особу, а саме що він визнав свою вину у повному обсязі та розкаявся, допомогав слідству, потерпілий не має до нього жодних претензій та те, що він добровільно повернув та відшкодував матеріальні збитки завдані кримінальним правопорушенням, крім того суд першої інстанції не врахував наявність у нього неповнолітньої дитини, та матері похилого віку і те, що він єдиний годувальник в родині.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 69 КК України.

Також не погоджуючись з вказаним вироком обвинувачений захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, та пом`якшити йому покарання.

На думку апелянта, хоча він і скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, суд першої інстанції не надав належну оцінку даним про його особу, а саме що він визнав свою вину у повному обсязі та розкаявся, допомогав слідству, потерпілий не має до нього жодних претензій та те, що він добровільно повернув та відшкодував матеріальні збитки завдані кримінальним правопорушенням, крім того суд першої інстанції не врахував наявність у нього неповнолітньої дитини, та матері похилого віку і те, що він єдиний годувальник в родині.

Враховуючи вищевикладене просить вирок Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року в частині призначення покарання змінити, призначивши покарання йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 69 КК України.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжено до дня набрання вироком законної сили включно.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення в період з 15 лютого 2016 року до дня набрання вироком законної сили

Строк відбування покарання рахується з моменту затримання, а саме з 15 лютого 2016 року.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те що він 07 серпня 2015 року, близько 07.00, знаходячись на території лісосмуги, розташованої в районі будинку № 85 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську, наблизився до ОСОБА_9 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав останньому удар долонею правої руки в область обличчя, від якого ОСОБА_9 впав на землю, чи заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на верхніх та нижніх повіках обох очей, ближче до внутрішніх кутів, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого, скориставшись відсутністю у потерпілого можливості чинити опір, діючи з корисливої зацікавленості, відкрито викрав майно, належне потерпілому, а саме: барсетку вартістю 250 грн., в якій знаходились грошові кошті у розмірі 400 грн., мобільний телефон «Нокія СР 5035 (603)» вартістю 636, 67 грн., мобільний телефон «Самсунг» та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , які не представляють матеріальної цінності для потерпілого, а всього на загальну суму 1289, 67 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.

В ході апеляційного обвинувачений та захисник підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Прокурор, заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер кримінального правопорушення, яке пов`язане з відкритим заволодінням чужого майна, об`єкт злочину, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно кориснею працею не займається, має на утриманні неповнолітню дитину.
Врахував і конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання винного - його щире каяття, сприяння розкриттю злочину та вжиття заходів до відшкодування заподіяної майнової шкоди потерпілому.

Виходячи з викладене доводи обвинуваченого та захисника про те, що судом не прийняті до уваги пом`якшуючі покарання обставини є безпідставними.

Призначене обвинуваченому покарання може бути визнано надмірно суворим, якщо конкретні обставини справи у своєї сукупності знижують суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і не враховані при постановленні вироку, або дані, що свідчать про суворість призначеного покарання, представлені під час апеляційного розгляду в додаткових матеріалах.

Враховуючи, що при постановленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону, та ОСОБА_6 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням обставин, які пом`якшують його покарання, призначене покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню оскільки істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпроперопетровська від 07 червня 2016 року відносно ОСОБА_6 за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3