АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2213/16 Справа № 192/2595/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000426 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сурсько-Михайлівка, Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю
прокурора ОСОБА_9

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі зі змінами /а.к.п.87-92, а.к.п.108-110/ представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не оскаржуючи фактичних обставин справи, просить вказаний вирок в частині визначення розміру шкоди здоров`ю, моральної шкоди та звільнення від покарання із випробуванням скасувати та винести в цій частині новий вирок, яким: 1) визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік; 2) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 12671 гривень 34 копійок - шкоди здоров`ю; 3) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 10000,00 гривень - моральної шкоди; 4) стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в частині розгляду цивільного позову, а саме судовий збір в розмірі 1102 гривень 40 копійок. В іншій частині вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до норм ЦК України, обвинувачений зобов`язаний відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, при цьому акцентує увагу, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав частково моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень, але судом не було враховано зазначених обставин .
Вважає, що при звільненні від відбування покарання з випробуванням суд не врахував особу обвинуваченого, який не вибачився перед потерпілим, усунути суспільно-небезпечні наслідки, завдані протиправними діяннями, не намагався, не цікавився станом здоров`я останнього, допомогу у лікуванні не надавав, у зв`язку з чим висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання є необґрунтованим.
Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за ознаками спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на один рік; на підставі ст.75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_8 звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України; цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього стягнуто 6256 (шість тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 67 (шістдесят сім) копійок, в задоволенні іншої частини позову ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином відмовлено; стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в частині розгляду цивільного позову, а саме судовий збір в розмірі 1102 (одну тисячу дві) гривень 40 (сорок) копійок.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_8 05 червня 2016 року близько 15 години, знаходячись на футбольному полі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , під час гри у футбол, в ході сварки, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з метою реалізації свого умислу наніс потерпілому один удар головою в обличчя та один удар кулаком правої руки по лівій частині обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого двобічного перелому нижньої щелепи, ікловий праворуч, ангулярний ліворуч, що відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який просив в частині покарання вирок суду залишити без змін, а в частині цивільного позову - визнав апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, частково їх дослідивши, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із положенням ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.122 КК України, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст.12 КК України до категорії середньої тяжкості, особа винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та навчання характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, сприяння розкриттю злочину, щире каяття, та враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо необгрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання, оскільки обвинувачений не вибачився перед потерпілим, не усунув небезпечні наслідки, завдані протиправними діяннями, не цікавився станом здоров`я останнього, не надавав допомогу у лікуванні, на думку колегії суддів не підлягають задоволенню, оскільки обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, навчається, визнав вину у вчиненні злочину, розмір спричиненої матеріальної та моральної шкоди, який просить стягнути потерпілий відповідно до апеляційної скарги, а тому до нього можливо застосувати вимоги ст.75 КК України.
Про те, що обвинувачений щиро розкаювався у скоєному злочині, свідчать як відомості, зазначені в обвинувальному акті, так і мотивовані висновку суду у вироку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог представника потерпілого щодо призначення ОСОБА_8 покарання з реальним його відбуттям.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо допущених порушень судом при вирішенні цивільного позову, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, заслуговують на увагу та підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо збільшення розміру матеріальної і моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 .
За вимогами ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди.

Відповідно до ст.374 КПК України, суд має мотивувати у вироку прийняте рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні позовних вимог представника потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, суд першої інстанції стягнув на користь потерпілого 1256 гривень 67 копійок, відмовивши у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 11197 гривень 67 копійок у зв`язку з лікуванням та витрат на пальне на суму 217 гривень, пославшись, що додані до цивільного позову докази підтверджують витрати на лікування, що були понесені батьками потерпілого, а не потерпілим особисто.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах кримінального провадження /а.к.п.44 - 46/ наявні документальні підтвердження понесених сім`єю потерпілого витрат, що заподіяні внаслідок вчинення щодо нього злочину, крім того, заподіяння потерпілому матеріальної шкоди саме на суму 12671 гривень 34 копійок не оспорюється обвинуваченим, який в суді апеляційної інстанції визнав позовні вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди на зазначену суму, а тому з урахуванням вимог ст.1195 ЦК України колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду у частині вирішення цивільного позову, стягнувши з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 12671 гривня 34 копійок, що складається із втраченого заробітку (доходу) на суму 1256 гривень 67 копійок, що не оспорюється в апеляційній скарзі представника потерпілого, витрат на лікування в сумі 11197 гривень 67 копійок та витрат на пальне на суму 217 гривень.

Крім того, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.1167 Цивільного кодексу України не в повній мірі врахував характеру вчинених ОСОБА_8 протиправних дій, характер страждань потерпілого ОСОБА_6 , пов`язаних із відновленням стану здоров`я, в тому числі і шляхом оперування, тривалість його моральних страждань, настання негативних змін у його житті. У вироку не наведено переконливих мотивів прийнятого рішення про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, а тому з урахування зазначених обставин, думки обвинуваченого, який як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції визнавав моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог потерпілого про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди судом необґрунтовано занижені, ґрунтуються на матеріалах справи і заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, судом допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.3 ч.1 ст.408, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку суду.

Що стосується стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судового збору, то зазначена вимога була вирішена судом першої інстанції, що не осаржується учасниками кримінального провадження, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року задовольнити частково.
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року змінити в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_8 користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12671 гривень 34 копійок та моральної шкоди 10000 гривень.
В решті вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4