Справа № 127/1684/16-к
Провадження № 1-кп/127/60/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2017 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 27.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вінниці, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 30.12.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.4 ст. 407 КК України на три роки позбавлення волі,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_4 з одного боку, та Міністерство оборони України в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_6 1 липня 2015 року уклали контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №121 (по стройовій частині) від 1 липня 2015 року ОСОБА_4 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку зонального відділу.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби за контрактом повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
На ранковому шикуванні особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 19 жовтня 2015 року було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 , який, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за контрактом і повинен проходити військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, направленим на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місця служби) з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не з`явився 19 жовтня 2015 року до місця несення військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та по 12 листопада 2015 року весь цей час солдат ОСОБА_4 провів на власний розсуд за місцем проживання в АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 12 листопада 2015 року солдат був затриманий посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином солдат ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, направленим на нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місця служби) з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та не з`явився 19 жовтня 2015 року до місця несення військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вивільнений час до 12 листопада 2015 року ОСОБА_4 провів на власний розсуд за місцем проживання в АДРЕСА_2 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав частково та суду повідомив, що 01.07.2015 року ним було підписано контракт з проходження військової служби. Внаслідок проходження служби у нього виникло захворювання та йому надали п`ять днів на лікування. За п`ять днів він вилікуватись не міг, а тому продовжив лікування самостійно дома, не звертаючись до лікарів та не повідомляючи нікого за місцем служби. Йому відомо, що він не вчасно з`явився на службу, проте не визнає те, що він вчинив злочин в період особливого періоду. Йому відомий порядок направлення військовослужбовця на лікування, проте з 19.10.2015 року він з рапортом не звертався про направлення його на лікування. В подальшому він не лікувався в жодній медичній установі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_4 він знає, так як останній в 2015 році проходив військову службу по контракту на посаді стрільця в роті військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 . В розпорядок робочого дня військовослужбовця за контрактом входить робочий час з 08:30 по 17:30 год. з обідньою перервою з 13 по 14 год. перевірка наявності особового складу здійснюється через обов`язкове шикування зранку та ввечері, територія зонального відділу залишається з дозволу командира. В разі виникнення питань військовослужбовця контрактної форми, останній повинен звернутись безпосередньо до командира, безпосередній начальником ОСОБА_4 був начальник групи, командир взводу, він також був начальником ОСОБА_4 , так як був командиром роти, проте останній до нього не звертався. 19.10.2015 року ОСОБА_4 не з`явився на військову службу і вранці 19.10.2015 року перед шикуванням прапорщик ОСОБА_9 доповів йому про відсутність ОСОБА_4 . В подальшому ним було написано рапорт на ім`я начальника Вінницького зонального округу, який призначив службове розслідування по факту, після чого вони почали встановлювати факт не прибуття військовослужбовця ОСОБА_4 на військову службу. Були вжиті заходи по розшуку останнього, а саме намагались вийти на зв`язок з ОСОБА_4 та його батьками в телефонному режимі, проте ніхто не відповідав, виїжджали по місцю проживання ОСОБА_4 , проте ніхто двері квартири не відчинили, по місцю проживання залишили людей, які спостерігали, в зв`язку з тим, такий випадок був не єдиний та ОСОБА_4 вже раніше на з`являвся на військову службу, причиною якого було зловживання спиртними напоями. З даного приводу з ОСОБА_4 була проведена бесіда під час якої останній запевнив, що такого більше не повториться. Вони постійно біля місця проживання залишали людей на чергуванні щоб з`ясувати причини його відсутності. ОСОБА_4 не звертався до нього із скаргами на здоров`я. В день виявлення відсутності ОСОБА_4 він особисто телефонував, проте ОСОБА_4 на телефонні дзвінки не відповідав. До місця проживання ОСОБА_4 щоденно виїжджав патруль. Одного разу спілкувались з матір`ю ОСОБА_4 , яка повідомила, що його немає в дома. ОСОБА_4 особисто він затримав у дворі і доставив до зонального відділу, в цей час вже було рішення суду про затримання ОСОБА_4 . Про відсутність ОСОБА_4 20.10.2015 року доповідав ОСОБА_9 , написавши відповідний рапорт. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_4 щоденно по місцю проживання останнього, на протязі дня виїжджав патруль, доки не затримали ОСОБА_4 . Місце проживання ОСОБА_4 було внесено в маршрут руху патруля для встановлення місця перебування ОСОБА_4 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_4 проходив військову службу в взводі, у військовому званні солдата на посаді стрільця взводу, у військовій службі правопорядку за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 служив по контракту та перебував під безпосереднім його командуванням із жовтня 2015 року. В обов`язки ОСОБА_4 входило зокрема, відповідно до розпорядку дня всі службовці приходять в ранковий час на шикування командиром частини о 08:30 год. Робочий день триває до 18:30 год., з урахуванням обідньої перерви, яка триває з 13:00 до 14:00 год. військовослужбовці, які несуть добовий наряд залишаються у військовій частині, а військовослужбовці контрактної служби відпускаються додому, тобто військовослужбовці контрактної служби з 08:30 год. по 18:30 год. зобов`язанні виконувати поставленні завдання, які можуть бути поза межами частини. Кожного разу перед ранковим шикуванням перевіряється особовий склад військовослужбовців, після чого доповідається командиру. Вранці 19.10.2015 року перед шикуванням особового складу ним було виявлено відсутність ОСОБА_4 , про що ним було докладено командиру взводу та командиру роти. До 19.10.2015 року ОСОБА_4 з приводу його відсутності до нього не звертався та командир з даного приводу таку інформацію йому не доводив. В подальшому, приблизно в обідній час, особисто він в телефонному режимі намагався зв`язатись, як з ОСОБА_4 так із батьками останнього, щоб з`ясувати причини відсутності ОСОБА_4 , проте ніхто не брав слухавку. За вказівкою командира роти було вжито заходів щодо розшуку ОСОБА_4 , а саме з двома військовослужбовцями виїжджали до місця проживання ОСОБА_4 , однак квартиру ніхто не відчинив, про що він доповів командиру. В подальшому ОСОБА_4 у військову частину для проходження служби так і не з`явився. Йому відомо лише, що останнього приблизно в листопаді було затримано за рішенням суду, проте хто саме затримував йому не відомо.
З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.07.2015 року ОСОБА_4 прийнятий на військову службу за контрактом та призначений стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку, ВОС 100915А.
Згідно довідки військово-лікарської комісії №664 від 21.08.2015 року солдату військової служби за контрактом ОСОБА_4 проведено медичний огляд ВЛК ВМКЦ ЦР 21.08.2015 року та зроблено висновок, що він придатний до військової служби.
Відповідно до витягу із наказу від 01.07.2015 року №121 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 з 01.07.2015 року зараховано до списків особового складу зонального відділу на всі види забезпечення, на котлове забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 шляхом виплати грошової компенсації, приступив до виконання обов`язків стрільця групи охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку зонального відділу з посадовим окладом 530 грн. на місяць, з виплатою щомісячної надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та з виплатою щомісячної додаткової грошової винагороди.
Згідно рапорту командира роти ВПС ОСОБА_8 від 19.10.2015 року солдат ОСОБА_4 19.10.2015 року не прибув на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим йому було здійснено телефонний дзвінок, на який він відповів нерозбірливою мовою з ознаками алкогольного сп`яніння та повідомив, що він вжив алкогольні напої, станом на 17:00 год. на службу не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем проживання відсутній, а тому просив призначити судове розслідування по даному факту.
На підставі вищевказаного рапорту та відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 243 від 19.10.2015 року призначено службове розслідування по факту не виходу на службу без поважних причин 19.10.2015 року стрільцем групи охорони з патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовцем військової служби за контрактом солдатом ОСОБА_4 .
Відповідно до рапортів т.в.о. командира роти ВСП ОСОБА_10 від 27.10.2015 року, 28.10.2015 року, 29.10.2015 року, 30.10.2015 року, 02.11.2015 року, 03.11.2015 року, 04.11.2015 року, 05.11.2015 року та 09.11.2015 року солдат ОСОБА_4 27.10.2015 року, 28.10.2015 року, 29.10.2015 року, 30.10.2015 року, 02.11.2015 року, 03.11.2015 року, 04.11.2015 року, 05.11.2015 року та 09.11.2015 року не прибув на службу з невідомих причин, на телефонні дзвінки не відповідав.
Згідно рапортів т.в.о. командира роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 від 22.10.2015 року та 23.10.2015 року солдат ОСОБА_4 22.10.2015 року та 23.10.2015 року не прибув на службу з невідомих причин.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №254 від 29.10.2015 року з 19.10.2015 року солдату ОСОБА_4 , який самовільно залишив зональний відділ, призупинено виплату грошового забезпечення.
Згідно акту за результатами службового розслідування від 17.11.2015 року та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №276 від 18.11.2015 року, до зазначених подій, солдата ОСОБА_4 позбавлено премії за невихід на службу без поважних причин та притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено попередження про неповну службову відповідність.
Відповідно до медичної характеристики на солдата ОСОБА_4 , то він знаходився під медичним наглядом лікаря військової частини НОМЕР_1 , на диспансерному обліку в психіатра, нарколога, фтизіатра та дерматовенеролога не перебував. За час проходження служби в даній частині за медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався.
Відповідно до рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 27.01.2016 року на підставі акту службового розслідування, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_6 за фактом не виходу військовослужбовця ОСОБА_4 на військову службу без поважних причин, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.
На підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення зазначені відомості зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з ЄРДР.
З повідомлення Віінницької обласної клінічної лікарні від 25.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 в період з 01.07.2015 року по 15.11.2015 року на стаціонарному лікуванні в ВОКЛ ім.. М.І.Пирогова не перебував.
Заслухавши покарання обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази у заявленому сторонами обсязі, суд дійшов наступних висновків.
В судовому засіданні обвинувачений визнав, що він дійсно 01.07.2015 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України строком на 3 роки та його було призначено на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку зонального відділу, що крім показань обвинуваченого підтверджується наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 121 від 01.07.2015 року.
Таким чином, з зазначеного часу ОСОБА_4 став військовослужбовцем військової служби за контрактом та суб`єктом на якого поширюється Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Статут внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарний статут Збройних Сил України.
При цьому ОСОБА_4 , в порушення вказаних актів та норм закріплених в них в тому числі і дисциплінарних, 19.10.2015 року не з`явився на службу, хоча повинен був з`явитись та до 12.11.2015 року був відсутній по місцю служби, що підтверджується показаннями обвинуваченого, який в судовому засіданні визнав, що дійсно без поважних причин 19.10.2015 року на службу не з`явився. Вказані показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями свідків, письмовими доказами у справі, що наведені вище, як то, накази, рапорти тощо.
Тобто, сукупністю зазначених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_4 , як спеціальним суб`єктом (військовослужбовцем) об`єктивної дії, визначеної диспозицією ст. 407 КК України у виді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин.
Єдине, що оспорюється обвинуваченим є те, що зазначене ним вчинено в умовах особливого періоду, що є обов`язковою ознакою кваліфікованого складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України
Вирішуючи зазначене, суд враховує, що визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Таким чином, дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року.
Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року.
Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу, тобто 45 діб.
Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 6 травня 2014 року становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року , який затверджено Законом України від 22 липня 2014 року, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України від 22 липня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 року, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України від 15.01.2015 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент нез`явлення обвинуваченим на службу, а саме 19.10.2015 року, особливий період не діяв, що свідчить про те, що дії ОСОБА_4 безпідставно кваліфіковані за вказаною ознакою, передбаченою ч. 4 ст. 407 КК України.
Зазначене є підставою для виключення вказаної ознаки та перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 407 КК України на ч. 2 ст. 407 КК України.
Доводи ОСОБА_4 про те, що він за вчинення вказаних дій вже засуджений, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані даними, що містяться у вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року.
Таким чином, вислухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши письмові докази та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно службової характеристики на солдата ОСОБА_4 від 28.01.2016 року ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає. Доцільно звільнити з військової служби в запас за невиконання умов контракту військовослужбовцем.
З службової карти солдата ОСОБА_4 вбачається, що протягом 2015 року заохочень у нього не було. Разом з тим за допущені порушення під час проходження військової служби.
З вимоги про судимість та копії вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення злочину не судимий, на даний час відбуває покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року, яким його засуджено за ч.4 ст. 407 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав частково, за місцем проходження служби має стягнення у виді доган та суворої догани, не одружений, на даний час відбуває покарання у виді трьох років позбавлення волі за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, суспільної небезпеки злочину, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України.
Частиною 5 ст. 72 КК України визначено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року ОСОБА_4 , як особа, що відбуває покарання, тимчасово залишений в установі попереднього ув`язнення для участі в судовому розгляді вказаного провадження, що свідчить про поширення на нього приписів ст. 72 КК України.
Частиною 5 вказаної норми визначено, що при призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання. Частиною 1 ст. 72 КК України визначено перелік видів покарань, що підлягають перерахунку, і до яких штраф не відноситься.
Враховуючи, що ОСОБА_4 судом призначається покарання у виді штрафу, яке є основним покаранням, не зазначеним в ч. 1 ст. 72 КК України, суд, з урахуванням приписів п. ґ ч. 5 ст. 72 КК України, а саме наявності строку, який віднесений до попереднього ув`язнення, приймає рішення про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді штрафу.
Враховуючи зазначене, а саме звільнення ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, суд вважає, що ч. 4 ст. 70 КК України в даному випадку застосуванню не підлягає. Так, ОСОБА_4 звільнений від призначеного вироком покарання, що унеможливлює можливість його поглинення, повного чи частково складання, тобто застосування правил призначення покарання за сукупністю злочинів, визначених ч. 1 , 4 ст. 70 КК України.
Керуючись ст. 407 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 407 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 гривень.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді штрафу, призначеного вироком суду.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: