Справа №585/8/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/993/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ріпки, Роменського району, Сумської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просила вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.1 ст.286 КК України та призначити йому більш суворе покарання.

Вподальшому прокурор ОСОБА_11 змінила та доповнила свою апеляційну скаргу, направивши до апеляційного суду відповідні зміни, в яких просила вирок Роменського міськрайонного суду від 22.09.2016 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з допущеними судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рашення, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 % з відбуванням за місцем роботи засудженого без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбування покарання визначено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 2149 грн. 20 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- захисник ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні відносно ОСОБА_8 обвинувального вироку, не дотримано вимог ст.62 Конституції України та ст.ст.2, 7-9, 17, 22, 84, 91-94, 370-376 КПК України. Крім того, висновки суду першої інстанції про наявність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які істотно вплинули на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мали істотне заначення суд у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, також висновки суду викладені у вироку містять істотні суперечності, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апелянт також зазначає, що суд не врахував, що хоча згідно висновків автотехнічних експертиз вбачається, що водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР України, своєчасно відмовившись від виконання маневру повороту ліворуч, однак допустив це порушення вимушено через створення аварійної ситуації потерпілим ОСОБА_10 , так як перед і безпосередньо при здійсненні маневру повроту ліворуч, тобто до зіткнення транспортних засобів, виконав всі вимоги ПДР України, а тому не міг і не повинен був передбачити та прорахувати за 2 секунди непередбачувані та протиправні дії іншого водія потерпілого ОСОБА_10 , котрий діяв всупереч основним вимогам безпеки дорожнього руху. При цьому, захисник звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у його постановах у подібних справах №5-218кс15 від 05.11.2015 року та від 03.02.2015 року, згідно якої виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 в зміненій апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався вимог, передбачених ст.374 КПК України, а саме викладаючи в мотивувальній частині вироку обставини, які були встановлені органами досудового слідства, не розкрив сутність доказів, а обмежився лише їх переліченням, чим допустив істотні порушення кримінального процесуального закону.

Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 направив до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційні скарги, в яких вказуючи на безпідставність вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , просить залишити її без задоволення, при цьому, погоджувався із доводами первісної апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 щодо ухвалення нового вироку, та просив її задовольнити.

За вироком суду, ОСОБА_8 , 28 березня 2015 року, близько 12.00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д.н. НОМЕР_1 , рухався з вул. Прокопенка по вул. Горького в м. Ромни та наближаючись до нерегульованого "Т"-подібного перехрестя, яке сполучає вул. Гетьмана Мазепи та вул. Горького в м. Ромни, перед початком здійснення маневру повороту ліворуч, проявляючи неуважність, в порушення вимог п.10.1 ПДР України, не впевнившись в тому, що його майбутній маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр повороту ліворуч з крайнього лівого положення, не надавши дорогу попутному транспортному засобу мотоциклу НОNDА РС 34 під керуванням ОСОБА_10 який в цей час здійснював обгін автомобіля ВАЗ на зустрічній смузі руху і внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля під його керуванням з мотоциклом НОNDА РС 34 без номерних знаків під керуванням водія ОСОБА_10 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Висновком комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № 8371/8372/8373 від 29 жовтня 2015 року встановлено, що виходячи з механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, який встановлений в результаті детального аналізу наданого на дослідження відеозапису, в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.9.2 «б», 9.4 та 10.1 ПДР України.

В цій дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом НОNDА РС 34 для водія автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_8 визначалася виконанням вимог п.10.1 ПДР України, для чого у нього були відсутні перешкоди технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР України, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження ОСОБА_10 знаходяться в причинному зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та відмовились від письмового клопотання про дослідження письмових доказів, пояснення прокурора ОСОБА_6 яка підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 частково погодилась з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , щодо скасування вироку, та відмовилась від раніше заявленого письмового клопотання про дослідження даних, які характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_9 , які заперечили як проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 так і проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, колегія суддів вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції, винним себе не визнав та показав, що на його думку саме в діях водія мотоцикла ОСОБА_12 є вина, оскільки він при керуванні мотоциклом та виконанні маневру обгону допустив порушення правил дорожнього руху.І керуючи автомобілем він дотримався всіх правил дорожнього руху, керував технічно справним автомобілем і перед здійсненням маневру повороту ліворуч він своєчасно включив лівий показчик повороту та зайняв крайне ліве положення.

Така ж позиція була висловлена і захисником в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів з такими доводами обвинуваченого та захисника не може погодитися, виходячи з наступного.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції та наведеними у вироку письмовими доказами.

Так, під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди встановлене місце ДТП, що було оформлено протоколом огляду місця події (а.п.81-89).

Протоколами огляду транспортнпх засобів від 06 травня 2015 року встановлено механічні пошкодження транспортних засобів та які саме (а.п.110-112).

Наявність у потерпілого ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, підтверджується даними висновку судово-медичного експерта №254 від 17 липня 2015 року (а.п.96-97).

Крім того, вина ОСОБА_8 стверджується і наведеними даними, зокрема, у:

- протоколах проведення слідчого експерименту від 6 травня 2015 р. та від 20 травня 2015 р., відповідно до яких ОСОБА_8 і ОСОБА_10 розповіли і показали про ДТП, що сталася 28 березня 2015 р.(а.п.113-114, 146-147),

- висновку судового експерта № 99 від 30 червня 2015 р. про порушення водіями правил дорожнього руху та про те, що як водій автомобіля ВАЗ, так і водій мотоцикла НОNDА мали технічну можливість уникнути зіткнення. В діях водія автомобіля ВАЗ вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням пригоди (а.п.149-151),

- висновку комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № 8371/8372/8373 від 29 жовтня 2015р. про відсутність у водія автомобіля ВАЗ перешкод для виконання вимог п.10.1 ПДР, невиконання яких знаходилися в причинному зв`язку з виникненням пригоди (а.п.153-173),

- висновку судового експерта № 130 від 21 грудня 2015 р. про те, що водій автомобіля ВАЗ мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1 ПДР, своєчасно відмовившись від виконання маневру, а в його діях вбачається невідповідність вимогам п.10.1 ПДР, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням пригоди (а.п.180-183).

При цьому, ні обвинувачений, ні його захисник такі висновки проведених в даному кримінальному провадженні експертиз не оспорювали та погоджувалися з ними.

Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснював, що 28 березня 2015 року, вдень він рухався на мотоциклі HONDA PC34 по вул. Прокопенка в м. Ромни та повернув на вул. Горького. Продовжуючи рух, з метою обгону виїхав на смугу зустрічного руху, обігнав перший автомобіль, та продовжив рух по зустрічній смузі, і на перехресті з вул. Г. Мазепи автомобіль ВАЗ ударив в бік його мотоцикла в районі двигуна і удар прийшовся на ногу. При цьому, потерпілий визнав, що здійснював обгін на перехресті та пересік суцільну лінію, чим допустив порушення правил ПДР.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції були встановлені всі невідповідності вимогам ПДР в діях водія ОСОБА_10 , цим діям була надана юридична оцінка, та було враховано судом, зокрема при призначенні покарання обвинуваченому, тому колегія суддів вважає безпідставними твердження адвоката в його апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не було враховано, що потерпілий (водій ОСОБА_10 ) допустив численні порушення ПДР України.

Доводи захисника обвинуваченого, про те, що до зіткнення транспортних засобів, ОСОБА_8 виконав всі вимоги ПДР України, а тому не міг і не повинен був передбачити та прорахувати за 2 секунди непередбачувані та протиправні дії іншого водія потерпілого ОСОБА_10 , котрий діяв всупереч основним вимогам безпеки дорожнього руху, тобто водій ОСОБА_8 порушив правила дорожнього руху вимушено, і його кримінальна відповідальність в даному випадку виключається, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недотримання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Під час розгляду даного кримінального провадження суд першої інстанції дотримав приписів зазначеної постанови Пленуму та встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ВАЗ та наближаючись до нерегульованого "Т"-подібного перехрестя, перед початком здійснення маневру повороту ліворуч, проявляючи неуважність, в порушення вимог п.10.1 ПДР України, не впевнившись в тому, що його майбутній маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр повороту ліворуч з крайнього лівого положення, не надавши дорогу попутному транспортному засобу мотоциклу НОNDА під керуванням ОСОБА_10 який в цей час здійснював обгін автомобіля ВАЗ на зустрічній смузі руху і внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля під його керуванням з мотоциклом НОNDА під керуванням водія ОСОБА_10 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до середньої тяжкості.

До такого висновку суд першої інстанції прийшов на підставі результатів проведених експертиз, які він поклав в основу обвинувального вироку, і ці висновки не оспорювались обвинуваченим та його захисником, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, а саме п.3 висновку комплексної судової експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи №8371/8372/8373 від 29.10.2015 року, яку проведено у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, встановлено - в момент початку виконання маневру повороту наліво автомобілем ВАЗ 21063 мотоцикл HONDA PC 34 знаходився на зустрічній, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 21063, смузі руху (а.п.153-173).

Крім того, згідно даних висновку судової автотехнічної експертизи №130 від 21.12.2015 року, після порівняння часу необхідного для реагування водія автомобіля та відмови від виконання маневру, що встановлено 1.0 з часом, який був у розпорядженні водія автомобіля ВАЗ21063 1.7 секунди, слід прийти до висновку, що у водія автомобіля ВАЗ 21063 було достатньо часу для того, щоб впевнитись у виконанні маневру обгону мотоциклом та відмовитись від виконання маневру. Тобто в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ21063 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом своєчасної відмови від виконання маневру реагуючи на дії водія мотоциклу, які не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ВАЗ21063 вбачається невідповідність вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, яка знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Вказане пояснюється тим, що своєчасна відмова водієм автомобіля ВАЗ21063 від виконання маневру виключала можливість зіткнення.

Іншими словами водій мотоциклу своїми діями, які не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, створив умови при яких від водія автомобіля ВАЗ21063, згідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України вимагалось своєчасно реагувати на ці дії, відмовившись від виконання маневру. Оскільки п.10.1 Правил дорожнього руху України вимагає перед початком зміни напрямку впевнитись в безпеці зміни напрямку і вимагає не створювати перешкод або небезпеки для інших учасників руху, то наявність мотоцикла на зустрічній смузі на час початку зміни напрямку автомобілем на перехресті, та відсутність перешкод для своєчасного його виявлення, являються критерієм оцінки дій водія автомобіля ВАЗ 21063 в даній дорожній ситуації (а.п.180-183).

Таким чином, саме у водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 не було перешкод для виконання вимог п.10.1 ПДР України, порушення яких і знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і порушення зазначених вимог ПДР України, за таких обставин, не є вимушеним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України, а тому підстави для закриття кримінального провадження, як про це просить захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, відсутні.

Оскільки, судом першої інстанції встановлено, і колегія суддів погодилась з таким висновком, що у водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_8 не було перешкод для виконання вимог п.10.1 ПДР України, порушення яких знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і порушення зазначених вимог ПДР України, не були вимушеним, тому посилання адвоката ОСОБА_7 на правові позиції Верховного Суду України, у справах №5-218кс15 від 05.11.2015 року та від 03.02.2015 року, згідно яких виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситації іншою особою, яка керувала транспортним засобом, в даному випадку є безпідставними.

Також колегія суддів вважає нічим не обґрунтованими і твердження адвоката ОСОБА_7 в його апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні відносно ОСОБА_8 обвинувального вироку, не дотримано вимог ст.62 Конституції України та ст.ст.2, 7-9, 17, 22, 84, 91-94, 370-376 КПК України, оскільки такі твердження мають загальний та неконкретний характер. Крім того, при апеляційному перегляді провадження порушень щодо прав обвинуваченого, завдань кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів та допустимості доказів не було встановлено.

Не може колегія суддів погодитися і з доводами апеляційної скарги адвоката про те, що висновки суду першої інстанції про наявність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; що суд не взяв до уваги докази, які істотно вплинули на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мали істотне заначення суд у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, також що висновки суду викладені у вироку містять істотні суперечності, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки ці твердження є голослівні. Так, адвокат не зазначає які ж саме докази суд не взяв до уваги, не вказує які ж докази є суперечливими, а також не вказує які ж докази суд відкинув. При цьому, як вбачається з матеріалів провадження та змісту вироку основними доказами, які суд і поклав в основу вироку були : протокол огляду місця ДТП, протокол огляду транспортних засобів, протоколи проведення слідчого експерименту та висновки експертиз.Ці докази були надані прокурором, вони були досліджені в судовому засіданні, і учасники судового розгляду ніяких клопотань щодо них не заявляли, також учасники і не заперечували стосовно висновків експертиз. З матеріалів провадження не вбачається, щоб обвинувачений та його захисник були обмежені в праві надання своїх доказів.

Таким чином колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Що стосується апеляційної скарги прокурора, в якій він зазначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався вимог, передбачених ст.374 КПК України, а саме викладаючи в мотивувальній частині вироку обставини, які були встановлені органами досудового слідства, не розкрив сутність доказів, а обмежився лише їх переліченням, чим допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку та направлення кримінального провадження на нових судовий розгляд, то колегія суддів зазначає таке.

Підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції чітко викладені в ст.415, 412 КПК України, при цьому, не розкриття сутності доказів, як про це зазначає прокурор в апеляційній скарзі, не є передбаченою законом підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що прокурор в свій апеляційній скарзі не вказав, сутність яких саме доказів не була розкрита. Оскільки, як вбачається з мотивувальної частини вироку, і як вже зазначалось вище, суд поклав в основу вироку лише письмові докази протоколи та висновки експертиз, при цьому зрозуміло і повно розкривши зміст доказів, тому колегія суддів не може погодитися з такими апеляційними вимогами прокурора та задовольнити його апеляційну скаргу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України, підстав для його скасування чи зміни, при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.