Справа №484/3711/16-к 24.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брускінське, Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, перебуваючого в фактичних шлюбних відносинах, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.08.2007 року Комсомольським райсудом м. Херсона за ст.ст. 162 ч.1, 76, 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, постановою того ж суду від 06.12.2007 року звільнення від відбуття покарання скасовано; 13.09.2012 року Суворовським райсудом м. Херсона за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання 10.07.2014 року ухвалою Білозерського райсуду Херсонської області від 02.07.2014 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, -
Провадження №11-кп/784/375/17 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ст. 187 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, громадянина України, перебуваючого в фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні двох дітей, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_3 , раніше судимого: 17.12.2009 року Ленінським райсудом м. Вінниці за ст. ст. 186 ч.2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 01.07.2010 року Ленінським райсудом м. Вінниці за ст. ст. 185 ч.2, 71 КК України до 5 років 1 міс. позбавлення волі; 24.05.2012 року Саратським райсудом Одеської області за ст. ст. 186 ч.2, 70 ч.4 КК України до 5 років 1 міс. позбавлення волі, звільненого від відбування покарання 12.06.2014 року ухвалою Літинського райсуду Вінницької області від 04.06.2014 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, -
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Красноперекопськ АР Крим, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_4 , зареєстрованого в АДРЕСА_5 , раніше судимого: 12.10.2012 року Красноперекопським місьрайонним судом АР Крим за ст. ст. 185 ч.2, 75, 76, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 12.11.2012 року Красноперекопським місьрайонним судом АР Крим за ст. ст. 289 ч.2, 75, 76, 70 ч.4, 104 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 22.05.2013 року Красноперекопським місьрайонним судом АР Крим за ст. ст. 190 ч.2, 71 ч.1 КК України до 5 років 1 міс. позбавлення волі; ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 19.06.2014 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року скорочено на половину невідбуту частину покарання у виді 5 років 1 міс. позбавлення волі, яка станом на 19.04.2014 року становить 4 роки 2 міс. 3 дні, звільненого 20.05.2016 року по відбуттю покарання;
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Зеленотропинське Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_6 , раніше судимого: 18.03.2010 року Голопристанським райсудом Херсонської області за ст. ст.187 ч.2, 102 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого 06.07.2016 року по відбуттю покарання,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, відносно яких вирок не оскаржується,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати та ухвалити відносно ОСОБА_5 виправдувальний вирок.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, посилаючись на те, що не доведено його участі у інкримінованому кримінальному правопорушенні.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України і призначено покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього йому належного майна.
Цим же вироком: ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі; ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 ч.1 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України в строк відбуття покарання за даним вироком зараховано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по 1697 грн. 67 коп. з кожного на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів.
2. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 вказує, що ОСОБА_5 не приймав участі у розбійному нападі на родину ОСОБА_12 , що підтвердив як він сам, так і інші обвинувачені. Зазначає, що обвинувачення ґрунтується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_13 , яка впізнала нападника тільки після вказівки співробітника поліції. До того ж, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що на час нападу в будинку було темно, потерпіла не могла впізнати ОСОБА_5 за рисами обличчя. З урахуванням наведеного, просить виправдати її підзахисного.
Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що обвинувачення грунтується на показаннях потерпілої ОСОБА_13 , яка впізнала його за одягом, проте, даний одяг був купленим ним після 12.09.2016 року. Звертає увагу на те, що в ході досудового слідства, при проведенні експертизи № 748 від 26.09.2016 року, не було встановлено належність фрагментів біологічного матеріалу, виявленого під час огляду місця події, не з`ясовано особу, яка була разом з ОСОБА_6 та приймала участь у скоєні злочину. Вважає, що наявність невстановленої особи чоловічої статі та посилання у вироку на неї ставить під сумнів те, що він також був присутній в домоволодінні потерпілих ОСОБА_12 . Також вказує, що органи досудового розслідування могли встановити його місцезнаходження через місцезнаходження телефону, звернувшись із запитом до оператора мобільного зв`язку та порівнявши ці дані з місцезнаходженням ОСОБА_6 , чого зроблено не було.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не згоден з кваліфікацією його дій та стверджує, що оскільки у потерпілих виявлено легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, то його дії в частині завдання тілесних ушкоджень слід кваліфікувати не за ч. 3 ст. 187 КК України, а за ст. 125 та 122 КК України. Вважає, що жодного переконливого доказу того, що його дії загрожували життю потерпілих стороною обвинувачення не надано. З урахуванням наведеного, також просить перекваліфікувати його дії на ч. 3 ст. 186 КК України.
3. Виклад позиції інших учасників судового провадження
В запереченнях на апеляційні скарги прокурор просить залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни. Вважає, що не визнання ОСОБА_5 винуватості слід розцінювати як спосіб уникнення кримінальної відповідальності, так само як і посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він вчиняв даний напад разом з невстановленою особою. Прокурор вказує на те, що потерпіла ОСОБА_13 впевнено впізнала саме ОСОБА_5 , як нападника за сукупністю ознак. До того ж, нападники не намагалися приховати своїх облич, чого не заперечував ОСОБА_6 в судовому засіданні. Також на дослідженому відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_5 разом зі ОСОБА_8 збувають викрадене майно свідку ОСОБА_14 , що не заперечував обвинувачений ОСОБА_8 . Крім того, прокурор стверджує, що обвинувачений ОСОБА_5 невірно трактує висновок експерта, оскільки за результатами генетично-молекулярного дослідження встановлено належність генетичного матеріалу (фрагменту шкіри, знайденого на місці події) обвинуваченому ОСОБА_6 .
4. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2016 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 з метою здійснення розбійного нападу на приватний будинок, який належить ОСОБА_13 та розташований за адресою: АДРЕСА_7 , на автомобілі «Опель-Астра» під керуванням невстановленого чоловіка на ім`я ОСОБА_15 , приїхали до м. Первомайська Миколаївської області. Разом з вказаними особами до м. Первомайська приїхали також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зазначені особи зупинилися на орендованій квартирі, де пробули до вечора 11 вересня 2016 року, після чого всі разом поїхали на берег річки Південний Буг, в районі «Скала» по вул. Урицького м. Первомайська Миколаївської області, та чекали настання ночі.
12 вересня 2016 року, близько 03 год., на вказаному автомобілі ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , чоловіком на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спав на задньому сидінні автомобіля, приїхали до будинку, який належить ОСОБА_13 та зупинилися неподалік. При цьому, ОСОБА_9 залишився на березі річки.
Зупинивши автомобіль поблизу будинку ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , виконуючи злочинний намір на заволодіння чужим майно, пішли до будинку, а чоловік на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , який продовжував спати, залишилися в машині.
Підійшовши до вказаного будинку, ОСОБА_6 цеглиною розбив скло у вікні першого поверху будинку та через утворившийся отвір разом з ОСОБА_5 проникли всередину, домовившись між собою, що якщо в будинку будуть його жителі, то нікого не будуть бити, а лише заламають. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 піднялись на другий поверх будинку, де зустріли ОСОБА_16 , якому ОСОБА_6 з метою подолання опору з його боку, наніс декілька ударів кулаками в область обличчя, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та саден обличчя, садна лівого ліктьового суглобу, крововиливів спини, які згідно з висновком експерта № 607 від 12.09.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Подолавши таким чином опір потерпілого, зваливши його на підлогу та поклавши обличчям донизу, ОСОБА_6 зірвав у нього з шиї золотий ланцюжок з золотим хрестиком, загальною вагою 15 грам, вартістю 1000 грн. за 1 грам на суму 15000 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
В цей же час вийшла ОСОБА_13 , якій ОСОБА_5 , з метою подолання опору з її боку, наніс удар кулаком в область обличчя та заламав руку, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу правої підщелепової області, перелом лівої променевої кістки, які згідно висновку експерта № 608 від 12.09.2016 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Подолавши опір потерпілої, зваливши її на підлогу, ОСОБА_5 заволодів її золотими сережками, вагою 3 грами, вартістю 1000 грн. за 1 грам на суму 3000 грн., грошовими коштами в сумі 1830 грн., мобільним телефоном «Samsung Galaxi»Tab-2, вартістю 1500 грн., мобільним телефоном «Nokia»-5230, вартістю 280 грн., мобільним телефоном «Nokia» С2-01, вартістю 200 грн., а всього на загальну суму 6810 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Після скоєного злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з викраденим майном покинули будинок потерпілих ОСОБА_12 та розпорядились викраденим на власний розсуд.
Також вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирушили до м.Миколаєва, де ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передали викрадене у потерпілих майно ОСОБА_8 , а саме мобільні телефони та золоті вироби для того, щоб останній збув його.
ОСОБА_8 12.09.2016 року, в денний час, перебуваючи на ринку «Колос» в м.Миколаєві, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майно (мобільні телефони та золоті вироби) здобуте внаслідок розбійного нападу на будинок ОСОБА_13 , тобто розуміючи, що майно одержано злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяючи здійснення його збуту, продав зазначені мобільні телефони та золоті вироби ОСОБА_17 . У подальшому отримані від збуту викраденого майна кошти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розподілили між собою, а частину коштів надали ОСОБА_9 .
Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених та захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційних скарг з підстав, викладених в них; думку прокурора, який просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Даний висновок суду першої інстанції ґрунтується на сукупності показань обвинувачених, потерпілих, свідків, письмових матеріалах кримінального провадження, які були в повному обсязі досліджені та проаналізовані судом першої інстанції.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 слідує, що він разом з «напарником» проникли до будинку потерпілих ОСОБА_12 через вікно, де він скрутив ОСОБА_16 , а його «напарник» вступив у боротьбу з потерпілою ОСОБА_13 . Коли ОСОБА_13 розпочала кликати сусідів на допомогу, то він з «напарником» через те ж саме розбите вікно покинули будинок, при цьому він поранився об скло. Майно потерпілих викрав його напарник. В цей же день він зустрівся в м. Миколаєві зі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . ОСОБА_18 продав викрадені речі, які йому передав «напарник», з яким він ( ОСОБА_6 ) вчинив злочин, та роздав їм гроші.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив вказані показання та зазначив, що пограбування планували заздалегідь, для чого він і приїхав в Миколаївську область. Однак, спочатку мали намір пограбувати інший будинок. Стверджував, що «напарника» на ім`я ОСОБА_21 він в той день бачив вперше і це не є обвинувачений ОСОБА_5 .
З показань обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що він підтвердив факт збуту в м.Миколаєві викраденого у потерпілих ОСОБА_12 майна, в ході чого був присутній і обвинувачений ОСОБА_5 , якому він після реалізації викраденого дав гроші на дорогу додому в м.Херсон.
Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що у вересні 2016 року в м. Первомайськ Миколаївської області не приїжджав, а зустрівся з іншими обвинуваченими в м. Миколаєві, де передав ОСОБА_8 залишені раніше у нього речі, після чого отримавши від останнього гроші на квиток, повернувся до м. Херсона.
Не дивлячись на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_5 та часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , їх вина в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_13 , яка в ході судового розгляду підтвердила, що впізнала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як осіб, які в ніч на 12.09.2016 року проникли до її будинку. Повідомила, що ОСОБА_6 боровся з її сином, а ОСОБА_5 бив її, вимагаючи гроші та коштовності, при цьому спричинив перелом кістки в руці. Коли вона зуміла відчинити вікно і покликати на допомогу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втекли. При цьому, ОСОБА_6 викрав золотий ланцюжок з хрестиком у сина, а ОСОБА_5 викрав її золоті сережки, три мобільні телефони та 1830 грн.
Вказані показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який підтвердив, що впізнав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як осіб, які в ніч на 12.09.2016 року проникли до їх будинку. Вказав, що ОСОБА_6 утримував його, не даючи прийти на допомогу матері, а ОСОБА_5 бив її, вимагаючи гроші та коштовності і спричинив матері перелом кістки в руці. Коли вона змогла відчинити вікно і крикнути до сусіднього будинку про допомогу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втекли. При цьому, ОСОБА_6 викрав у нього золотий ланцюжок з хрестиком, а ОСОБА_5 забрав у матері золоті сережки, три мобільні телефони та гроші.
Як слідує з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17.09.2016 року, потерпілий ОСОБА_16 в присутності двох понятих впізнав ОСОБА_6 як особу, яка здійснила напад на їх будинок та викрав у нього золотий ланцюжок з хрестиком, оскільки бачив останнього впритул та запам`ятав його обличчя (т.1 а.с. 146-148).
Згідно даним протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.09.2016 року, потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка напала на неї та заволоділа її майном. Перед пред`явленням особи для впізнання потерпіла описала нападника як чоловіка середньої статури, одягненого в одяг темного кольору, смуглявого, зростом близько 170 см. Як слідує з вказаного протоколу, ознаками, за якими потерпіла ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_5 є: одяг, статура, риси обличчя, очі, а коли ця особа заговорила, - то і голос, оскільки нападник на час вчинення кримінального правопорушення говорив до неї (т.1 а.с. 180-182).
Аналіз даних протоколів слідчих дій свідчить про те, що обидва протоколи були складені в передбаченому законом порядку, у присутності двох понятих, а під час проведення впізнання ОСОБА_5 , - і в присутності захисника ОСОБА_4 . Всі учасники слідчих дій були ознайомлені зі складеними протоколами та жодних зауважень не висловлювали.
Наведене спростовує доводи апелянтів з приводу того, що потерпіла ОСОБА_13 не могла впізнати обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вона не бачила його вночі і впізнала тільки за одягом, фактично купленим після 12.09.2016 року. Також є безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що потерпіла впізнала його лише після вказівок на нього працівників поліції. З цього приводу ніяких зауважень протокол впізнання не містить.
Згідно з висновком експерта №608 від 12.09.2016 року, потерпілої у ОСОБА_13 виявлено крововилив правої щелепної області, перелом лівої променевої кістки, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта № 607 від 12.09.2016 року, у потерпілого ОСОБА_16 виявлені крововиливи і садна обличчя, садна правого ліктьового суглобу, крововиливи спини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В протоколі огляду місця події від 12.09.2016 року будинку по АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_13 зафіксована обстановка в будинку, зазначено про те, що проникнення в будинок потерпілих мало місце через розбите вікно, на склі якого було виявлено шматок шкіри, а також, біля будинку були виявлені плями речовини бурого кольору (т.1 а.с.142-145).
Відповідно до висновку експерта №748 від 26.09.2016 року, в результаті молекулярно-генетичного дослідження фрагменту біологічного матеріалу схожого на шкіру, вилученого 12.09.2016 року з вікна в ході проведення огляду місця події, виявлено клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, які належать одній невстановленій особі чоловічої генетичної статі.
Згідно з висновком експерта № 753 від 25.10.2016 року, генетичні ознаки клітин в фрагменті біологічного матеріалу схожого на шкіру, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 .
Аналіз наведених експертних висновків свідчить про те, що об`єктом дослідження був той самий фрагмент біологічного матеріалу схожого на шкіру, вилучений на місці події 12.09.2016 року та в ході експертного дослідження було виявлено загальні генетичні ознаки даного фрагменту, після чого зіставлено їх зі зразками крові ОСОБА_6 та виявлено співпадіння.
При цьому, в своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_6 також не заперечував, що під час втечі з будинку потерпілих він поранився об скло.
Наведені докази в їх сукупності, спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу присутності на місці події невідомої особи в домоволодінні потерпілих, яка нібито вчинила злочин разом з ОСОБА_6 .
Крім того, з показань свідка ОСОБА_22 слідує, що у нього є магазин на території ринку «Колос» в м.Миколаєві, в якому встановлені відео камери спостереження. Ним було видано працівникам поліції відеозапис з камери, де зафіксовано, як до нього приходив ОСОБА_17 , позичав гроші та зважував золоті вироби.
Судом першої інстанції було досліджено виданий ОСОБА_22 відеозапис.
Згідно протоколу огляду предмету від 07.11.2016 року з таблицею зображень, записами відеореєстраторів торгівельного павільйону, який належить ОСОБА_22 підтверджено те, що обвинувачені ОСОБА_23 та ОСОБА_5 спілкувались із ОСОБА_17 . При цьому, ОСОБА_23 передав ОСОБА_17 золоті вироби та отримав від нього гроші. Також, у ОСОБА_17 в руках були мобільні телефони.
В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_23 не заперечував факту збуту ОСОБА_17 майна потерпілих ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що у вересні 2016 року він придбав у ОСОБА_17 мобільний телефон, який потім видав працівникам поліції і який виявився викраденим у потерпілих.
Крім того, згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 12.09.2016 року, в денний час, перебуваючи на ринку «Колос» в м.Миколаєві, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 майно (мобільні телефони та золоті вироби) здобуте внаслідок розбійного нападу на будинок ОСОБА_13 , тобто розуміючи, що майно одержано злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяючи здійснення його збуту, продав мобільні телефони та золоті вироби ОСОБА_17 . У подальшому отримані від збуту викраденого майна кошти ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розподілили між собою, а частину коштів надали ОСОБА_9 .
В цій частині вирок суду ніким не оскаржений і обставини, встановлені судом першої інстанції, а саме те, що ОСОБА_8 було відомо про походження майна здобутого внаслідок розбійного нападу вчиненого ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , є доведеними.
На підставі викладеного, апеляційний суд, з урахуванням пояснень обвинувачених, потерпілих, даних протоколів впізнання, експертних висновків, відеозапису, на якому зафіксовано факт збуту обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 майна потерпілих ОСОБА_17 , вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що 12.09.2016 року саме ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 здійснили розбійний напад на приватний будинок потерпілих ОСОБА_12 , заволодівши майном останніх.
Доводи апелянтів з приводу того, що участь у нападі приймала невстановлена особа «напарник» ОСОБА_6 ,, не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження та вірно були розцінені судом першої інстанції як спроба ОСОБА_5 уникнути відповідальності.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 з приводу того, що в ході досудового розслідування шляхом направлення запитів до оператора мобільного зв`язку можливо було встановити місце перебування його та ОСОБА_6 і цього зроблено не було, є безпідставним, оскільки ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду, що слідує з журналів судових засідань з елементами протоколу, обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 в разі необхідності, на їх думку, потреби в направлення такого роду запитів, не було ініційовано питання про витребування інформації у оператора мобільного зв`язку, хоча, останні не були позбавлені такої можливості.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу неправильної кваліфікації його дій, які слід, на його думку, кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, а завдання легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим за ст.ст. 125, 122 КК України, є неспроможними.
Так, розбій є найбільш небезпечним серед злочинів проти власності. Це обумовлено тим, що, крім відносин власності основного безпосереднього об`єкта, обов`язковим додатковим об`єктом його виступають життя чи здоров`я потерпілого.

Згідно з положеннями п.п. 9, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», напад повинен виявлятися у психічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер: воно здатне подавати волю потерпілого і примусити його передати майно винному. Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, охоплюється, в тому числі: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Під насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплого в сенсі положень ч. 2 ст. 186 КК України, на що посилається апелянт, розуміється, в тому числі, фізичне насильство обмеження волі (зв`язування, замкнення в певному приміщенні тощо), нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності.

Якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Так, у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_6 не заперечує, що перед початком нападу він із «напарником» узгодив, що вони не будуть застосовувати насильство до потерпілих в разі їх наявності в будинку, а лише здолають їх супротив шляхом фізичного стримування. Як з його показань, так і з показань потерпілого ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_6 з метою подолання опору ОСОБА_16 , наніс йому декілька ударів в обличчя, звалив його на підлогу та поклав обличчям вниз, утримуючи в такому положенні, в той час як ОСОБА_5 напав на потерпілу ОСОБА_13 та в ході нападу спричинив їй середньої тяжкості тілесні ушкодження. Наведені дії ОСОБА_6 слід розцінювати як сприяння застосуванню ОСОБА_5 до потерпілої насильства небезпечного для життя та здоров`я, в ході якого він заволодів належним їй майном, а її син ОСОБА_16 був позбавлений можливості припинити дії нападників.

Таким чином, дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтовано кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ст.ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого особливо тяжкого кримінального правопорушення, дій кожного з них та даних про їх особи.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, характеризується негативно, обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, характеризується посередньо, пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні дітей, обтяжуючих покарання обставин не встановлено.
З урахуванням наведеного, обставин вчинення особливо тяжкого злочину, наявністю у обвинувачених не знятих та не погашених судимостей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст.187 ч.3 КК України.
Підстав для скасування або зміни вироку апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , - без зміни.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3