1Справа № 335/3467/17 1-кп/335/280/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001402 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
14.03.2017 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0001402 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 Кримінального кодексу України.

У підготовчому судовому прокурор та представник потерпілого вважав за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Представник потерпілого також просить суд визнати його цивільним позивачем та надав суду цивільний позов до ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник вважають за неможливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта і просять обвинувальний акт повернути прокурору у зв`язку із неконкретністю пред`явленого обвинувачення.

Дослідивши матеріали обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування №0001402, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Такі ж вимоги щодо правильного застосування норми закону, яке передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою, містяться у рішенні Верховного Суду України у справі № 5-34кс13, яке є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, відповідно ч. 1 ст. 458 КПК України.

При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України

17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення

як права обвинуваченого особи на захист, передбачене ст.20 КПК України через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4,5 ст.28 КПК України та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковану Законом України № 475/97- ВР від 17.07.97 року.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, опису обставин вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України з наступних підстав.

Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 191 КК України настає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

При вчиненні привласнення за ч.1 ст. 191 КК України викрадається майно, що перебуває в правомірному володінні особи, яка одержала його для певного призначення. Розтрата має місце тоді, коли вона вчинена особами, яким чуже майно було офіційно довірено, передано під звіт, тощо.

Так, зміст обвинувального акту є суперечливим та не узгоджується між собою.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» п 20 неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

Слід зазначити, що початком продовжуваного злочину слід вважати вчинення першого з числа декількох тотожних діянь. Тотожними є однакові за ознаками складу злочину діяння. Закінченням продовжуваного злочину є момент вчинення останнього із задуманих злочинних діянь, тобто досягнення тієї спільної, єдиної мети, якої прагнув досягти винний.

За фактичними обставинами, які прокурор вважав встановленими, зазначено, що « ОСОБА_5 діючи з єдиними прямим умислом, спрямованим на привласнення чужого майна..», разом із тим у обвинувальному акті не зазначено на заволодіння яким конкретно

майном і з якого моменту та з якою загальною метою у ОСОБА_5 виник злочинний намір, що є ознаками одного продовжуваного злочину.

При цьому у формулюванні обвинувачення кожен епізод описується як окремий злочин, зі своїм об`єктом, при цьому зазначається про кілька привласнень металу у певних розмірах за кожен день, що загалом і становлять 284,3 гр.

Обвинувальний акт не є конкретизований, в ньому зазначено загальна вага привласненого металу за певний період, зазначено отримання металу за кожен день, однак не розписано розмір і дати повернення металу у вигляді готових ювелірних виробів за кожен день.

Крім того, обвинувальний акт містить невідповідність у викладених в ньому фактичних обставинах злочину, оскільки зазначається, що ОСОБА_5 в певний період (протягом лютого 2016 року) часу отримав для здійснення діяльності лом металу- золота 585 проби вагою 375,34 гр., та у цей же час він заволодів 284,3 гр. золота 585 проби.

При цьому зазначаючи більш детально про розмір отриманого для виробничих потреб ОСОБА_5 з 01.02.2016 року по 22.02.2016 року сторона обвинувачення зазначає вже 652,22 гр. і вага повернутого у вигляді готових виробів зазначається, як 368,83 гр., а різниця визначається як 284,3 гр. золота

При цьому, не є зрозумілим, що сталося із 0,91 гр. (652,22-368,83 гр.= 283,39 гр.; 284,30-283,39 гр). Є також не зрозумілим арифметичні неточності у даному акті, зокрема: сумувавши увесь отриманий метал з 01.02.2016 року по 22.02.2016 року за графами усього отримано за день виходить 652,23 гр., (276,89+25,87+42,8+26,7+279,97), при цьому є незрозумілим чи включається 375,34 гр. у розмір отриманого, і як наслідок, у різницю між отриманим та повернутим майном як привласненого.

Наведений виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є неконкретним, що позбавляє обвинуваченого обрати позицію захисту.

Більш того, в обвинувальному акті не зазначений власник привласненого майна: чи було воно власністю ПП «Клео», чи давальницькою сировиною, яка є власністю іншої фізичної чи юридичної особи, оскільки вказані обставини в силу ст. 91 КПК України підлягають доведенню.

Враховуючи, що правильність кваліфікації кримінального правопорушення встановлюється з викладу фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення, суд вважає, що зазначені вище недоліки обвинувального акту є суттєвими.

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України. Оскільки вказані відомості обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх достовірність і є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення. Водночас, складений у кримінальному провадженні обвинувальний акт не містить всіх вищевказаних фактичних обставин та мотивів, мети вчинення кримінального правопорушення, що за переконанням суду позбавляє можливості ОСОБА_7 належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, і це в свою чергу є грубим порушенням права на захист, яке підлягає реалізації на будь-якій стадії кримінального провадження, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

При прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд не вирішував питання про доведеність вини обвинуваченого, не вдавався до оцінки доказів, а лише проаналізував викладені фактичні обставини у співставленні із правовою кваліфікацією його дій слідчим.

Наведені порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.191 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використанні прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
У зв`язку вищенаведеним, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0001402 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 Кримінального кодексу України, прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1