Провадження № 1-кп/161/69/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 19 травня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000143, що надійшов з прокуратури Волинської області 19.10.2016 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дубровиця Рівненської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, працюючої директором Луцького кооперативного коледжу Львівського торговельно-економічного Університету, мешканки АДРЕСА_1 , не судимої;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368-3 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно правової форми, неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, поєднанні з вимаганням неправомірної вигоди

Так, ОСОБА_4 , відповідно до Наказу Укоопспілки Львівської комерційної академії (юридичної особи приватного права) № 321/02 від 24.11.2014 призначена на посаду директора Луцького кооперативного коледжу ЛКА, яка, також, згідно положення про відбіркову комісію Луцького кооперативного коледжу Львівського торгівельно-економічного університету, являється головою відбіркової комісії.

Відповідно до ст. 1.5 положення про Луцький кооперативний коледж Львівської комерційної академії (змінено на Львівський торговельно-економічний університет) коледж є відокремленим структурним підрозділом Львівського торговельно-економічного університету з окремими правами юридичної особи, визначеними даним положенням. Відповідно до ст. 5 статуту Львівського торговельно-економічного університету, затвердженого постановою правління Укоопспілки від 24 грудня 2015 року № 95, Університет підпорядкований Центральній спілці споживчих товариств України (Укоопспілці), яка є його засновником і власником всього майна Університету та відповідно до єдиного реєстру юридичних осіб являється особою приватного права.

Відповідно до контракту, укладеного з директором Луцького кооперативного коледжу Львівської комерційної академії від 24.11.2014, на ОСОБА_4 покладалися наступні права та обов`язки: 1) діяти від імені академії за дорученням, представляти її в усіх органах, установах, організаціях, підприємствах держави і за її межами; 2) видавати накази, розпорядження та давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників коледжу; 3) розпоряджатися коштами коледжу у межах отриманих ним асигнувань та коштів; 4) організація навчально-виховного процесу на рівні державних стандартів якості освіти, підготовка спеціалістів відповідного рівня кваліфікації; 5) виконання Державних освітянських програм; 6) виконання замовлень підприємств і організацій системи споживчої кооперації на підготовку спеціалістів , а також підготовку спеціалістів на комерційних засадах за договором з організаціями, в межах допустимих ліцензованих обсягів.

Відповідно до положення про відбіркову комісію Луцького кооперативного коледжу Львівського торгівельно-економічного університету на ОСОБА_4 , як голову відбіркової комісії та інших членів вказаної комісії покладалися наступні права та обов`язки: 1) забезпечення інформування вступників, їх батьків та громадськості з усіх питань вступу до коледжу; 2) організація прийому заяв та документів, прийняття рішення про допуск вступників до участі у конкурсі; 3) організація та контроль діяльності технічних, інформаційних і побутових служб щодо створення умов для проведення вступної компанії; 4) прийняття рішення про зарахування вступників за формами навчання і джерелами фінансування.

Відповідно до правил прийому на навчання до Луцького кооперативного коледжу Львівського торгівельно-економічного університету в 2016 році від 22.04.2016 організацію прийому вступників до Коледжу здійснює відбіркова комісія, склад якої затверджується директором коледжу, який є її головою. Відбіркова комісія діє згідно з положенням про відбіркову комісію Коледжу, затвердженим наказом директора.

Тобто, у зв`язку із виконанням своїх функціональних обов`язків ОСОБА_4 наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому являється службовою особою юридичної особи приватного права.

Так, 20.07.2016 ОСОБА_6 , бажаючи навчатися та отримати освітньо-кваліфікаційний рівень молодшого спеціаліста за спеціальністю «облік і оподаткування», прибув до Луцького кооперативного коледжу Львівського торгівельно-економічного університету (Львівської комерційної академії) для ознайомлення з процедурою участі в конкурсному відборі на денну форму навчання, який знаходиться за адресою м. Луцьк вулиця 8-го Березня, 8. Перебуваючи у службовому кабінеті директора вище вказаного Луцького кооперативного коледжу ЛТЕУ ОСОБА_4 , особисто заповнив заяву відповідного зразка форми №Н-1.01.2, анкету студенту Луцького кооперативного коледжу ЛТЕУ та надав їй наступні документи: свідоцтво про базову загальну середню освіту на прізвище ОСОБА_6 , додаток до свідоцтва, їх копії, копію паспорта громадянина України на прізвище ОСОБА_6 , копію ідентифікаційного номеру та чотири фотокартки.

Після чого, ОСОБА_4 , перебуваючи разом із останнім у своєму службовому кабінеті, що розташований на другому поверсі з лівої сторони по коридору за адресою: АДРЕСА_2 , запитала його чи впевнений він у своїх розумових здібностях та в успішній здачі вступних іспитів з української мови та математики. Отримавши його не впевнену відповідь, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, висунула вимогу щодо позитивного вирішення питання здачі екзаменів ОСОБА_6 та подальшого зарахування його до даного навчального закладу у разі надання їй в якості неправомірної вигоди грошових коштів в сумі 500 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_4 , використовуючи своє службове становище, що проявилося у використанні своїх повноважень, вимагала та створила умови, за яких ОСОБА_6 , будучи переконаним в наявності реальної небезпеки своїм правам та законним інтересам, змушений був погодитися з її вимогою про надання їй грошових коштів в сумі 500 доларів США в якості неправомірної вигоди, з метою запобігання шкідливим наслідкам, щодо своїх законних інтересів, оскільки зловживаючи своїми службовими повноваженнями, ОСОБА_4 могла перешкодити йому в успішній здачі екзаменів та зарахуванні до даного навчального закладу.
ОСОБА_6 , 25.07.2016, близько 9.30 год. прибув у Луцький кооперативний коледж ЛТЕУ для складання вступного екзамену з української мови, а саме написання диктанту. Перед іспитом, при зустрічі у даному навчальному закладі з ОСОБА_4 , остання надала йому вказівку уважно писати слова, а розділових знаків не ставити, оскільки вони будуть розставлятися за нього потім, для зменшення кількості помилок, які він може допустити.

27.07.2016, близько 9.30 год. ОСОБА_6 знову прибув у Луцький кооперативний коледж ЛТЕУ для складання наступного вступного екзамену з математики. Перед іспитом до нього підійшла невідома жінка з листком паперу, на якому було зазначено, щоб він писав будь-які відповіді і після екзамену до директора не заходив.

В подальшому, 03.08.2016, ОСОБА_6 прибув у Луцький кооперативний коледж ЛТЕУ для з`ясування результатів здачі вступних іспитів, а також подальшого зарахування у даний навчальний заклад. У кабінеті директора від ОСОБА_4 дізнався, що екзамени він склав успішно, а наказ про його зарахування повинен бути виданий Луцьким кооперативним коледжем ЛТЕУ 11.08.2016. Крім того, остання висунула вимогу, що за успішну здачу екзаменів та зарахування у коледж ОСОБА_6 повинен надати їй неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США. У випадку відмови у передачі їй даних коштів, він не буде зарахований до даного навчального закладу.

Так, 12.08.2016, приблизно о 11.30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті на другому поверсі Луцького кооперативного коледжу ЛТЕУ, що знаходиться за адресою м. Луцьку, вул. 8-го Березня, 8 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, отримала від ОСОБА_6 неправомірну вигоду, зменшену від заявленої у вимозі, в зв`язку з його матеріальним становищем, у вигляді грошових коштів в сумі 300 доларів США, що згідно курсу НБУ на день вчинення кримінального правопорушення становить 7455 гривень, за сприяння в успішній здачі вступних екзаменів та зарахуванні до Луцького кооперативного коледжу ЛТЕУ.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані як одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто передає чи надає таку вигоду, поєднаної з вимаганням неправомірної вигоди, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-3 КК України.
На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-3 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено її винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення.

Органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-3 КК України обґрунтовувалось протоколом прийняття заяви, відібраної у гр. ОСОБА_6 03.08.2016 про вчинення кримінального правопорушення, показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , статутними документами Луцького кооперативного коледжу Львівської комерційної академії, протоколом огляду ідентифікації та помічення грошових коштів від 12.08.2016, протоколом освідування особи від 12.08.2016, протоколом огляду місця події від 12.08.2016, екзаменаційною справою гр. ОСОБА_6 , висновком судової експертизи №433/433 від 26.08.2016, висновком судової технічної експертизи документів №2845 від 26.09.2016, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17.08.2016, 26.09.2016 з доданими стенограмами до них, ухвалою Апеляційного суду від 05.07.2016 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії щодо ОСОБА_4 .

Однак докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винності останньої є суперечливими та здобуті з порушенням вимог Глави 4 та 21 КПК України.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за ст.368-3 ч.4 КК України не визнала, категорично заперечивши факт вимагання та отримання неправомірної вигоди для себе у гр. ОСОБА_6 за сприяння в успішній здачі вступних екзаменів та зарахування останнього до Луцького кооперативного коледжу ЛТЕУ. Ствердила, що у Луцькому кооперативному коледжі ЛТЕУ працює понад 30 років, а з 2014 року обіймає посаду директора. Зазначила, що даний навчальний заклад є приватним, з виключно платною формою навчання, фінансування коледжу за рахунок держави не проводиться. Станом на 2016 рік у них було 60 прогнозованих місць на навчання, хоча участь у складанні іспитів приймало лише 5 чоловік, серед яких і гр. ОСОБА_6 . Оскільки до вузу був великий недобір, навчальний заклад є приватним, тому вона була зацікавлена у прийомі якнайбільшої кількості людей, тому і обіцяла посприяти ОСОБА_6 у вступі. Всі абітурієнти успішно склали іспити, про що дізнались вже 03.08.2016, оскільки вказана інформація була розміщена як на офіційному сайті, так і в приміщенні коледжу. В подальшому, зокрема, 12.08.2016 всі були зараховані до вузу, про що видано відповідний наказ за її підписом. Того ж дня, до неї в кабінет прийшов ОСОБА_6 , запитавши чи вступив він на навчання та чи є відповідний наказ про його зарахування, на що вона повідомила про його зарахування до коледжу. Після цього він подякував, з власної ініціативи поклав на стіл грошові кошти /долари США/ та покинув кабінет. В свою чергу, вона розцінила це як матеріальну допомогу на розвиток закладу, однак помітивши, що грошові кошти в іноземній валюті, намагалась наздогнати ОСОБА_6 з метою їх повернення, оскільки такої допомоги до цього ніхто не надавав. Вийшовши з кабінету, її зупинили двоє чоловіків, як пізніше виявилось працівники правоохоронних органів, та попросили повернутись на робоче місце, де провели огляд та виявили грошові кошти, залишені ОСОБА_6 . Звернула увагу на те, що під час огляду приміщення кабінету просила залучити захисника для проведення слідчої дії, однак їй було відмовлено. Крім того, ствердила, що ніяких грошей у ОСОБА_6 не вимагали та не отримувала, жодного разу йому не телефонувала. Всі телефонні дзвінки надходили виключно від нього, а під час їх розмов останній неодноразово розпитував про дату винесення наказу про його зарахування до вузу. Ствердила, що ніяких протиправних дій не вчиняла, грошові кошти ОСОБА_6 залишив на столі вже після підписання нею, як директором вузу, наказу про його зарахування, що підтверджує той факт, що вона коштів не вимагала. Зважаючи, що останній на даний час не навчається в Луцькому кооперативному коледжі, окрім того не навчається і у Виноградівському державному коледжі, куди вступив у 2015 році, де у нього директор вказаного вузу також вимагав неправомірну вигоду, за що був засуджений вироком суду, тому вважає дії ОСОБА_6 провокацією щодо неї та просить суд її виправдати.
Такі показання обвинуваченої ОСОБА_4 суд, згідно ст.23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання про те, що в зв`язку зі зміною місця проживання, зокрема, переїзду до м. Луцька, вирішив вступити на навчання до Луцького кооперативного коледжу на факультет «облік і оподаткування». З метою з`ясування умов вступу, прийшов в коледж, де йому порадили звернутись до директора вказаного закладу. Поспілкувавшись з ОСОБА_4 , в середині липня подав необхідні для вступу документи. При одній із зустрічей з обвинуваченою повідомив, що не зможе самостійно успішно скласти іспити, на що остання його запевнила у позитивному вирішенні даного питання за грошову винагороду в сумі 500 доларів США. Зрозумівши, що у нього вимагають хабар, звернувся із заявою до правоохоронних органів. Факти вимагання повинні бути зафіксовані на відповідних носіях інформації, які були йому вручені працівниками поліції для документування злочинних дій ОСОБА_4 . На іспиті з математики здав пустий аркуш паперу, а з української мови написав лише текст, згідно попередньої домовленості. В подальшому він дізнався, що вступив до Луцького комерційного коледжу, а потім ОСОБА_4 повідомила його про необхідність передачі грошових коштів в сумі 500 доларів США. Однак, вказаної суми у нього не було, тому 12.08.2016 передав ОСОБА_4 лише 300 доларів США, чого вона не заперечувала. Окрім того, підтвердив, що дійсно в 2015 році вступив до Виноградівського державного коледжу Мукачівського державного університету, де при вступі директор вказаного закладу, при аналогічних обставинах, теж вимагав у нього неправомірну вигоду, тому він звернувся із заявою до правоохоронних органів. Однак, в зв`язку з неодноразовою зміною місця проживання у вказаних вузах, тобто ні у Виноградові ні у Луцьку, не навчається.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання про те, що працює в Луцькому кооперативному коледжі та являється членом приймальної комісії. Ствердила, що у даному навчальному закладі не існує готівкової форми оплати за навчання, всі проплати здійснюються виключно на розрахунковий рахунок вузу. Про факти вимагання та отримання неправомірної вигоди директором коледжу ОСОБА_4 їй нічого не відомо. Зазначила, що під час складання іспитів у 2016 році, будь-яким абітурієнтам, в тому числі ОСОБА_6 , ніякої допомоги ні нею, ні іншими членами комісії (у її присутності) не надавалось.

Аналогічні показання в судовому засіданні дали допитані за клопотання сторони обвинувачення свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , кожна зокрема.

Таким чином, ні прямо, не опосередковано показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , кожної зокрема, не підтверджують вину обвинуваченої у вчиненні правопорушення, інкримінованого їй органом досудового розслідування, а тому неможливо покласти їх в основу обвинувачення ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечила той факт, що 12.08.2016 в приміщенні її службового кабінету гр. ОСОБА_6 залишив грошові кошти в сумі 300 доларів США, які через кілька хвилин були виявлені та вилучені працівниками правоохоронних органів під час огляду місця події.

Вказані обставини стверджуються доказами здобутими під час досудового розслідування та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні, зокрема, показаннями обвинуваченої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_6 , протоколом огляду ідентифікації та помічення грошових коштів від 12.08.2016, протоколом огляду місця події від 12.08.2016, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17.08.2016, 26.09.2016 з доданими стенограмами до них, ухвалою Апеляційного суду від 05.07.2016 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії щодо ОСОБА_4 .

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів, оцінюється судом (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканість житла (статті 5,8 Конвенції).

Чинним законодавством визначено повноваження відповідних органів щодо одержання фактичних даних, що можуть бути визнані доказами і які суд оцінює на предмет законності (допустимості), що є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до кримінального процесуального законодавства оперативно-розшукові заходи можуть проводитись виключно визначеними у Законі державними органами та їх посадовими особами, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 обвинувачення не може ґрунтуватись на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень та з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Встановлено, що негласні слідчі (розшукові) дії у даному провадженні проводились з порушенням порядку, встановленого Главою 21 КПК України, зокрема, ч.2 ст. 246 КПК України визначено, що негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260-264, 267, 269-274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальних провадження щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 05.08.2016 надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії щодо ОСОБА_4 строком на 1 місяць, починаючи з 05.08.2016 по 03.09.2016, а саме, аудіо -, відеоконтроль особи. Підставою надання дозволу на проведення вказаної слідчої дії слугував факт досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000143 від 03.08.2016 за ч.3 ст. 368 КК України, по факту вимагання директором Луцького кооперативного коледжу ОСОБА_4 у гр. ОСОБА_6 неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США за сприяння в успішній здачі вступних екзаменів та зарахування у даний навчальний заклад.

В свою чергу суд звертає увагу на те, що Луцький кооперативний коледж Львівської комерційної академії (змінено на Львівський торговельно-економічний університет) є відокремленим структурним підрозділом Львівського торговельно-економічного університету з окремими правами юридичної особи. Відповідно до ст. 5 статуту Львівського торговельно-економічного університету, затвердженого постановою правління Укоопспілки від 24 грудня 2015 року № 95, Університет підпорядкований Центральній спілці споживчих товариств України (Укоопспілці), яка є його засновником і власником всього майна Університету та відповідно до єдиного реєстру юридичних осіб являється особою приватного права, тобто не є державним навчальним закладом.

Таким чином, директор Луцького кооперативного коледжу ОСОБА_4 не могла бути та не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 368 КК України, про що було достовірно відомо працівникам правоохоронних органів під час звернення до Апеляційного суду Волинської області з клопотанням про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно останньої, а тому суд вважає, що відомості до ЄРДР були умисно (свідомо) внесені за даною статтею лише з метою отримання такого дозволу, після чого перекваліфіковані.

Тобто, у даному конкретному випадку, дії директора Луцького кооперативного коледжу ОСОБА_4 могли підпадати під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.368-3 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, а не під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Таким чином, суд констатує факт, що орган досудового розслідування, з метою одержання доказів, діяв всупереч Конституції та Законів України, а тому здобуті таким чином докази, зокрема, протоколи негласних слідчих (розшукових) дій, у даному провадженні вважає недопустимими.
Відповідно до п.4 примітки до ст.368 КК, вимаганням хабара визнається вимагання службовою особою неправомірної вигоди (хабара) з погрозою вчинення або невчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть завдати шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає неправомірну вигоду (хабар), або умисне створення службовою особою умов, за яких особа вимушена дати таку неправомірну вигоду (хабар) з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.
Із законодавчого визначення та судової практики випливає, що така ознака, як вимагання хабара, може бути поставлена за провину за наявності трьох основних чинників: 1) ініціатором давання (одержання) хабара є службова особа - хабароодержувач; 2) пропозиція про давання (одержання) хабара має характер вимоги (примусу), що підкріплюється: або а) відкритою погрозою, або б) створенням таких умов, які переконують хабародавця в наявності реальної небезпеки (прихована погроза) його правам та законним інтересам, що змушує його погодитися з вимогою хабароодержувача; 3) дії, виконанням (невиконанням) яких погрожує вимагач, зумовлені його службовим становищем і, головне, мають протиправний характер та спрямовані на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.
Правильне визначення меж вимагання хабара пролягає через зміст прав та інтересів особи (їх законність чи незаконність), можливість реалізації (захисту) цих прав та інтересів за допомогою хабара, законність чи незаконність дій службової особи, якими вона погрожує, у разі відмови від давання хабара, а також через спрямованість погроз службової особи на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.
Правова позиція з цього питання неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у постановах: №№ 5-14кс12, 5-13кс13, 5-14кс13, 5-28кс13, 5-14кс15, 5-47кс13, 5- 43кс13, 5-124кс15.
Так, Верховний Суд України неодноразово констатував, що вимагання хабара виключається, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги, уникнути заслуженої відповідальності тощо.
З досліджених в судовому засіданні протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 17.08.2016, 26.09.2016 з доданими стенограмами до них (відео та аудіо-файлів) щодо фактів спілкування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вбачається, що остання жодного разу з власної ініціативи не зверталась до ОСОБА_6 , конкретних дат передачі грошових коштів не встановлювала, про це не нагадувала, будь-яких умов не створювала, наказ про зарахування абітурієнтів був підписаний ще до їх передачі, тобто не зафіксовано факту вимагання неправомірної вигоди, хоча про наявність такої вимоги як під час досудового розслідування так і в ході допиту в судовому засіданні вказував ОСОБА_6 .
Даними протоколами та дослідженими носіями інформації не лише не підтверджується, а й повністю спростовується факт вимагання коштів у гр. ОСОБА_6 .

Оскільки ОСОБА_6 з власної ініціативи звернувся до ОСОБА_4 з незаконним проханням про допомогу у здачі вступних іспитів, констатуючи про відсутність у нього необхідних знань, тому дії обвинуваченої ОСОБА_4 не могли бути кваліфіковані органом досудового розслідування за ознакою вимагання неправомірної вигоди.
В ході судового розгляду встановлено, що у 2015 році гр. ОСОБА_6 вступив до Виноградівського державного коледжу Мукачівського державного університету за фаховою спеціальність «фінанси та кредит».

При вступі у вказаний навчальний заклад, директор даного вузу отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в загальній сумі 15000 гривень за позитивну здачу вступних іспитів.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2015 директора Виноградівського державного коледжу Мукачівського державного університету ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 25500 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функції на державних підприємства, установах, організаціях строком на 3 роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 фактично не навчався ні у Виноградівському державному коледжі, ні у Луцькому кооперативному коледжі, оскільки в обох випадках після зарахування забирав свої документи, що стверджується показаннями самого ОСОБА_6 , даними безпосередньо в судовому засіданні.

Вказане вище, а також умисні дії органу досудового розслідування щодо внесення відомостей до ЄРДР за вчинення тяжкого злочину, і як наслідок, отримання доказів винуватості ОСОБА_4 , дає суду підстави вважати, що такі дії були спрямовані виключно на схиляння обвинуваченої до вчинення нею кримінального правопорушення, тобто є провокацією, з метою притягнення її до кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, усі докази, отримані внаслідок провокації правоохоронних органів, слід визнавати недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення права людини на справедливий судовий розгляд, що закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст.9 п.5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що засудження особи на підставі доказів, одержаних у результаті провокації, тобто підбурювання до вчинення злочину, визнається порушенням гарантованого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права особи на справедливий судовий розгляд. Зважаючи на це, вказані обставини мають бути предметом з`ясування в першу чергу органом досудового розслідування.

Визначення провокації наведене у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Раманаускас проти Литви. Згідно цього визначення, провокація з боку правоохоронних органів: має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Баннікова проти Росії», для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів Європейський Суд з прав людини виробив низьку критеріїв, а саме: змістовний та процесуальні критерії. При цьому під змістовним критерієм розуміється наявність або відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність в суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Як зазначає Європейський суд з прав людини стосовно змістовного критерію, будь-яка інформація, отримана внаслідок негласної діяльності, має відповідати вимозі щодо того, що слідство має проводитись в цілому у пасивній манері. Таке виключає, зокрема, будь-які дії, що можуть бути розтлумачені, як вплив на обвинувачену з метою вчинення нею злочину, як то - прояв ініціативи в контактах, повторна пропозиція, наполегливі нагадування тощо.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України: «Кожен має право на справедливий … розгляд його справи …».
Детальний аналіз та оцінка комплексу доказів у кримінальному провадженні дають суду можливість зробити безумовний та категоричний висновок про те, що у даному кримінальному провадженні мала місце провокація гр. ОСОБА_6 та працівників правоохоронних органів до вчинення ОСОБА_4 відповідного злочину.
Адже дії ОСОБА_6 та вказівки працівників правоохоронних органів не обмежувалися пасивним розслідуванням, а з метою порушення кримінального провадження, встановлення злочину, збирання доказів були спрямовані на схиляння ОСОБА_4 до вчинення злочину, і без таких дій працівників правоохоронних органів та заявника злочин вчинений би не був, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повідомляла, що будь-якої особистої вигоди, в тому числі грошей їй не потрібно, а на отримання коштів погодилась лише з метою їх використання на розвиток вузу, який є приватним навчальним закладом та не фінансується за рахунок коштів Державного бюджету. Крім цього, підстав підозрювати ОСОБА_4 у можливості вчинення будь-яких злочинів у тому числі корупційних, у правоохоронних органів не було, оскільки остання раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, в ході досудового слідства не задокументовано будь-яких інших злочинних дій ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність доказів у сторони обвинувачення про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 368-3 КК України.

В даному випадку жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на це стороною обвинувачення не надано.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Тому судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог вказаної статті.

Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_4 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими, здобутими із порушенням встановленого порядку та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь. Таким чином, докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять винності ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, а тому усі сумніви тлумачаться судом на користь обвинуваченої.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченої ОСОБА_4 за ст.368-3 ч.4 КК України, на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, суд виходить із того, що показання свідка ОСОБА_6 є суперечливими, протиречивими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними письмовими доказами та документами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги. Наявність грубих порушень вимог чинного законодавства під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій безсумнівно вказує на упередженість досудового розслідування і бажання у будь-який спосіб здобути докази винуватості ОСОБА_4 , внаслідок чого суд приходить до висновку, що всі докази, на які посилається сторона обвинувачення, отримані внаслідок провокації, тобто підбурювання до вчинення злочину, а тому визнає їх недопустимими.

Речові докази, згідно ч.9 ст.100 КПК України, відповідно, повернути законним володільцям.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, слід прийняти за рахунок держави, оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 18.08.2016 зняти.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст.368-3 ч.4 КК України та виправдати, на підставі ч.1 п.3 ст.373 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Речові докази:

-грошові кошти в сумі 300 (триста) доларів США, що знаходяться на зберіганні в СУ ГУНП у Волинській області повернути за належністю ОСОБА_6 ;

-грошові кошти в сумі 510 грн. та 12 листків аркушів паперу з надписами про походження грошових коштів, грошові кошти в сумі 1069 грн. та залікова екзаменаційна відомість, блокнот темно-зеленого кольору з логотипом КООП Україна з рукописними записами, два атестаційних листа на прізвище ОСОБА_4 , характеристика на прізвище ОСОБА_4 , наказ на призначення на прізвище ОСОБА_4 , довіреність на прізвище ОСОБА_4 , контракт на прізвище ОСОБА_4 , зміни та доповнення до колективного договору, положення про Луцький кооперативний коледж Львівської комерційної академії, оригінали правил прийому на навчання в коледж, положення про відбіркову комісію Луцького кооперативного коледжу ЛТУ, грошові кошти в сумі 4702 грн., грошові кошти, які обмотані в аркуш з надписом «електроенергія….» в сумі 6815 грн., грошові кошти, обмотані в аркуш з надписом «на колеса до машини » в сумі 610 грн., грошові кошти, обмотані в аркуш з надписом « ОСОБА_11 ….» в сумі 990 грн., грошові кошти, обмотані в аркуш з надписом « ОСОБА_12 » в сумі 1092 грн., грошові кошти, обмотані в аркуш з надписом «Подарунок 420 грн. коледжу…..» в сумі 420 грн., грошові кошти в конверті з надписом « ОСОБА_13 ….» в сумі 5880 грн., аркуш паперу з надписом «Рух коштів студентів», папка з документами особової справи ОСОБА_6 , що знаходяться на зберіганні в СУ ГУНП у Волинській області повернути за належністю ОСОБА_4 .

Судові витрати в сумі 792,04 грн. за проведення експертизи спеціальних хімічних речовин та за проведення технічної експертизи прийняти за рахунок держави.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 18.08.2016, а саме: 12 листків аркушів паперу з надписами про походження грошових коштів, та залікова екзаменаційна відомість, блокнот темно-зеленого кольору з логотипом КООП Україна з рукописними записами, два атестаційних листа на прізвище ОСОБА_4 , характеристика на прізвище ОСОБА_4 , наказ на призначення на прізвище ОСОБА_4 , довіреність на прізвище ОСОБА_4 , контракт на прізвище ОСОБА_4 , зміни та доповнення до колективного договору, положення про Луцький кооперативний коледж Львівської комерційної академії, оригінали правил прийому на навчання в коледж, положення про відбіркову комісію Луцького кооперативного коледжу ЛТУ, аркуш паперу з надписом "Рух коштів студентів", папка з документами особової справи ОСОБА_6 зняти та повернути за належністю ОСОБА_4 .

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: