Справа №: 272/594/17
Провадження № 1-кп/272/96/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі :
головуючої -судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нехворощ, Андрушівського району Житомирської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого: ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», апаратником згущення молока та іншої молочної сировини, не одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
за ст. 335 КК України,-
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , будучи призовником, тобто особою приписаною до призовної дільниці, рішенням призивної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 5 від 06.02.2009 розташованого по АДРЕСА_2 ухилився від призову на строкову військову службу.
У зв`язку з оголошенням Указу Президента України від 24.02.2017 № 44/2017 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2017 році», 19.05.2017 ОСОБА_4 викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 під підпис отримав повістку про призов, що підтверджується розпискою і тим самим був належним чином повідомлений про необхідність прибуття 24.05.2017 о 12 год. 27 хв., за місцем розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою відправки для подальшого несення служби. Одночасно ОСОБА_4 попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на строкову військову службу. Проте, отримавши вказану повістку, ОСОБА_4 , усупереч вимог ст. 65 Конституції України з метою ухилення від призову на строкову військову службу, без поважних на те причин та не маючи права на відстрочку від призову на строкову військову службу, передбачену ст. 17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» 24.05.2017 з метою ухилення від призову на строкову військову службу, умисно, знаючи про необхідність прибуття у визначений час, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки у війська та проходження строкової військової служби у лавах Збройних Сил України та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 про причини неявки, тим самим ухилився від призову на строкову військову службу, порушивши таким чином передбачений ст.4 зазначеного Закону, порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями.
Таким чином своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на строкову військову службу - ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 335 КК України.
30.05.2017 року між прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.335 КК України, щиро розкаявся у вчиненому. ОСОБА_4 також погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин у виді 2 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Також, у даній угоді зазначено роз`яснення обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, передбачені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що він підтримує укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості, вину визнає в повному обсязі, розкаюється у вчиненому, з узгодженою мірою покарання згоден, угода є добровільною, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені прокурором та судом.
Захисник не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, зазначивши, що угода укладена відповідно до вимог закону та міра покарання відповідає вчиненному правопорушенню .
Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили ОСОБА_4 погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Так, судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ст. 335 КК України, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, оскільки санкція ст. 335 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів середньої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Прокурор у судовому засіданні підтримав угоду та просив затвердити, так як угода відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства, міра покарання узгоджена та визначена відповідно до санкції статті.
Враховуючи, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 335 КК України кваліфіковано вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, і обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 75 КК України та п. 2 укладеної угоди, за якою ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання виконувати всі обов`язки, які будуть покладені на нього судом, суд призначаючи погоджену міру покарання, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 472, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 335 КК України та призначити узгоджене покарання у виді 2 років обмеження волі.
Застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, але лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Суддя: ОСОБА_1