Ухвала
іменем україни

26 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, призначаючи йому покарання, не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, того, що він активно сприяв розкриттю злочину та повністю визнав свою вину.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 09 лютого 2015 року у м. Кривий Ріг у невстановленої слідством особи незаконно за 1 000 грн придбав наркотичний засіб - опій ацетильований в кількості не менше 6,0 мл, після чого незаконно, громадським транспортом перевіз зазначений наркотичний засіб до річки в Центрально-Міському районі, де незаконно зберігав з метою збуту.

У цей же день ОСОБА_5 приблизно о 17.00 год. за 210 грн збув 0,0711 г наркотичного засобу опію ацетильованого ОСОБА_7 , який був покупцем у ході оперативної закупівлі.

О 17.40 год. ОСОБА_5 був затриманий працівниками міліції, які в ході огляду виявили та вилучили грошові кошти в сумі 847 грн, з них - 210 грн, виручених за збут наркотичних засобів, а також у безпосередній близькості від місця затримання на землі біля дерева виявили та вилучили медичний шприц з 0,1337 г опію ацетильованого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого, зокрема, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, характеризується посередньо, хворіє на ряд хронічних захворювань, визнав вину та розкаявся.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, дотримався вимог статей 65 67 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати призначене покарання надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.
Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374, 420 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2016 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3