АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2202/16 Справа № 176/1155/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Сосново-Озерське Єравнінського району

Бурятії, громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

Встановила:

В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині його засудження за ч. 1 ст. 187 КК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , який стверджував, що свій телефон віддав не йому, а ОСОБА_9 . Вказує на те, що суд не врахував, що саме потерпілий ОСОБА_8 вибив двері в його помешкання та погрожував фізичною розправою. Також зазначає, суд не взяв до уваги, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знаходились в стані алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини, а саме, активне сприяння розкриттю злочину та повне визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, позитивну характеристику за місцем проживання, що він перебуває в цивільному шлюбі та на його утриманні знаходиться малолітня дитина, а також, те, що він раніше не судимий та на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено:

-за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 лютого 2016 року по 08 лютого 2016 року та з 07 березня 2016 року по 08 серпня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 лютого 2016 року приблизно о 23.50 год., з корисливої зацікавленості, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з застосування насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, зайшов до житлової кімнати АДРЕСА_2 , в якій проживав ОСОБА_10 , де помітивши ОСОБА_8 , який сидів на ліжку вказаної кімнати, наніс правою рукою, стислою в кулак, не менше п`яти ударів в область лівої частини голови та обличчя останнього, вимагаючи у нього гроші та алкогольні напої. Після чого, побачивши у руках ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Bravis Biz» ІМЕІ: НОМЕР_1 та ІМЕІ: НОМЕР_2 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом нападу на потерпілого, відламав дерев`яну ніжку від стільця та почав наносити нею множинні удари по ногах, тулубу та голові ОСОБА_8 , чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірі в лівій тім`яній частці голови, садна на шкірі волосистої частини голови по середній лінії, синця на шкірі правого колінного суглобу, синця на шкірі лівого колінного суглобу, синця на шкірі нижньої повіки правого ока і в області правої вилиці та переривчасте садно на тлі цього синця, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 вихопив з рук ОСОБА_8 мобільний телефон та взяв електронний планшет, який лежав на ліжку та передав їх ОСОБА_9 , який у свою чергу вказані речі поклав на ліжко біля ОСОБА_8 , тим самим повернувши їх власнику. Одразу після цього ОСОБА_6 , розуміючи, що остаточно подолав волю потерпілого ОСОБА_8 , без дозволу власника заволодів мобільним телефоном, поклавши його у кишеню штанів.

З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, викраденим майном розпорядився на свій розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1224 грн. 83 коп.

Крім того, ОСОБА_6 05 лютого 2016 року в період часу з 23.55 год. по 00.20 год. 06 лютого 2016 року, перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , який сидів на ліжку вказаної кімнати, підійшов до останнього, сів праворуч від нього та умисно, кулаками обох рук наніс не менше п`яти ударів в область правої частини голови, по коліну правої ноги та тулубу потерпілого. Після чого, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на спричинення будь-яких тілесних ушкоджень, відламав дерев`яну ніжку від стільця та наніс нею не менше семи ударів по верхніх та нижніх кінцівках голови та обличчю потерпілого, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірі передньої поверхні середньої третини правої гомілки, синця та двох смугастих зсаднень надшкір`я на шкірі передньої поверхні середньої третини правої гомілки, синця на шкірі задньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, садна на шкірі у зовнішньому краю правої брові, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти скарги обвинуваченого, вважає вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним і таким, що підлягає залишенню без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судове слідство у справі проведено неповно, необ`єктивно, є необгрунтованими.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, за які його засуджено, підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, яким судом дана належна оцінка.

Матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що досудове та судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасуванню вироку, у справі не допущено.

Суд у вироку навів докази по даному обвинуваченню і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку.

З викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводами про те, що він не вчиняв розбій відносно ОСОБА_8 , колегія суддів не може погодитися.

Обвинувачений у своїй скарзі хоч і твердить про те, що все відбувалось у нього дома та саме ОСОБА_8 вибив двері до нього та погрожував розправою, але водночас ОСОБА_6 взагалі не оцінює власні дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Так, згідно з показаннями ОСОБА_6 , він сам неодноразово приходив до кімнати, в якій знаходились потерпілі ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , як він пояснив, з метою припинити хуліганські дії потерпілих, де застосував до потерпілих фізичну силу.

Обвинувачений розповів, що він заволодів телефоном ОСОБА_8 , який обіцяв повернути після того, як останній купить новий замок до блоку.

Між тим, про доведеність вини ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за наведених у вироку обставин свідчать такі докази.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив про те, що 05 лютого 2016 року приблизно о 23.00 год. разом з ОСОБА_10 знаходився в кімнаті № 233 гуртожитку № 14/1 на вул. Кропоткіна у м. Жовті Води Дніпропетровської області, коли хтось почав стукати в двері блоку та намагатися їх виламати. Коли ОСОБА_10 відчинив двері, вони побачили ОСОБА_6 , який відштовхнувши ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 зайшов до кімнати. ОСОБА_6 почав вимагати у нього гроші, а коли почув, що грошей не має, рукою наніс йому удар по голові, від якого він відкинувся на ліжко. Коли піднявся, ОСОБА_6 почав наносити йому удари в ліве плече та в ліву сторону тулубу, приблизно наніс по п`ять ударів в кожну частину тілу. Після цього відламав ніжку від стільця і почав наносити йому дерев`яною ніжкою удари по рукам, ногам та голові, при цьому вимагав віддати належний йому мобільний телефон та планшет. В цей час ОСОБА_10 попросив його покинути кімнату, після чого він наніс ОСОБА_10 дерев`яною палицею удари по рукам та ногам. Згодом він вирвав у нього з рук мобільний телефон та віддав його ОСОБА_9 , але останній повернув його йому, поклавши на ліжко, на якому він сидів, після чого ОСОБА_6 вдруге вихопив мобільний телефон та поклав його собі до кишені.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що проживає в кімнаті АДРЕСА_2 , 05 лютого 2016 року о 23.00 год. в двері блоку почав стукати ОСОБА_6 , побоючись за те, що ОСОБА_6 може вибити двері, останній, відштовхнувши його від дверей, разом з ОСОБА_9 зайшов до кімнати та почав наносити ОСОБА_8 руками удари по обличчю, а згодом відламав дерев`яну ніжку від стільця та нею почав наносити удари по тілу ОСОБА_8 , при цьому вимагав віддати йому мобільний телефон. Коли він попросив не чипати ОСОБА_8 , ОСОБА_6 підійшов до нього та почав і його бити по обличчю, рукам та ногам, а потім взяв дерев`яну палицю від стільця та почав наносити йому нею удари по тілу. Згодом ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 пішли, а через деякий час повернулись. Коли ОСОБА_8 почав просити ОСОБА_6 повернути йому мобільний телефон, останній відповів йому, що мобільного телефону у нього вже не має.

Також, в основу вироку суд обгрунтовано поклав послідовні показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 тощо.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень підтверджується також дослідженими в суді письмовими доказами кримінального провадження, зокрема: протоколів огляду одягу ОСОБА_6 , відповідно до якого останній добровільно видав штани та кофту зі слідами бурого кольору та мобільний телефон; протоколами проведення слідчих експериментів; висновками експертів, відповідно до яких встановлена наявність у потерпілих легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, при цьому механізм утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не суперечить механізму, на який вказав потерпілий під час слідчого експерименту, а також іншими матеріалами провадження.

Про те, що дані показання потерпілих і свідків відповідають дійсності та є об`єктивними, свідчать їх однакові показання на досудовому розслідуванні і в судовому провадженні щодо часу, місця і конкретних обставин заволодіння обвинуваченим мобільним телефоном потерпілого.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі і свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Наведені у скарзі ОСОБА_6 твердження про те, що в показаннях потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_10 щодо обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, як вони викладені у вироку і які вони фактично давали в судовому засіданні, є суттєві розбіжності, безпідставні, оскільки така заява обвинуваченого не відповідає матеріалам кримінального провадження, а тому не заслуговують уваги.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 125 КК України, за наведених у вироку обставин грунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.ст. 91, 94, 95 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

У цьому зв`язку твердження обвинуваченого про те, що він ніяких розбійних дій не вчиняв безпідставні та спростовуються вищевикладеними доказами по провадженню. А тому його вимоги про скасування вироку в частині його засудження за ч. 1 ст. 187 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, не можуть бути задоволені.

Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 373 КПК України.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не прийняв до уваги, що він змушений був застосувати фізичну силу, оскільки потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_10 знаходилися у стані сильного алкогольного сп`яніння, порушували суспільний порядок, агресивно вели себе є надуманими і спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів.

Посилання ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_8 в судовому засіданні поясняв, що сам віддав свій телефон ОСОБА_9 не відповідають дійсності, оскільки суперечать матеріалам провадження.

Доводи обвинуваченого про те, що деякі обставини справи не досліджені, а також про суттєву неповноту досудового і судового провадження з матеріалів провадження також не випливають.

Суд у вироку навів докази по кожному епізоду обвинувачення ОСОБА_6 і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження.

Вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що суд не розглянув його клопотання, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідно до аудіозапису судового засідання, ОСОБА_6 ніяких клопотань, крім клопотання про зміну запобіжного заходу, не заявляв.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, при визначенні виду та розміру покарання суд врахував тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину і злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винної особи та всіх обставин провадження.

До обстави, які пом`якшують покарання, суд відніс наявність на утриманні у ОСОБА_6 малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що в зазначеному випадку покарання ОСОБА_6 визначено саме таке, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому колегія суддів за мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не убачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 07 березня 2016 року по 13 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4