АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«13 » грудня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000241від 14.07.2015 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Новодністровськ Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені відповідні обов`язки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 10 000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Провадження №11-кп/794/407/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Категорія ч.1 ст. 122 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Також просить відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , мотивуючи свої вимоги тим, що суд невірно кваліфікував його дії за ст. 122 КК України, оскільки його дії в даному випадку були необхідною обороною, вчинені з метою захисту своєї сім`ї та майна.
Крім того зазначає, що судом не було взято до уваги те, що він є особою раніше не судимою, не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, являється учасником АТО, по місцю проживання характеризується позитивно, на його утриманні перебуває малолітня дитина.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 від представника потерпілого ОСОБА_13 надійшло заперечення, в якому він просить вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Як було встановлено в суді першої інстанції, 13 липня 2015 року приблизно о 23 годині потерпілий ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , у якому проживає обвинувачений ОСОБА_6 . ОСОБА_9 почав стукати у двері з метою поговорити з ОСОБА_6 . Почувши стукіт у двері, ОСОБА_6 підійшов до вхідних дверей будинку і через зачиненні двері розмовляв з ОСОБА_9 , ОСОБА_9 сіпав за зачиненні двері в будинку і при цьому розбив скло у дверях. В цей час ОСОБА_6 діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, відчинив двері в будинок, взяв в руку дерев`яну палицю, вийшов з будинку та наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше чотирнадцяти ударів дерев`яною палицею по голові, руках і тулубу. Після цього ОСОБА_9 пішов від житлового будинку в якому проживає ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому закритий перелом четвертої п`ясної кістки лівої китиці зі зміщенням кісткових відламків, забійні рани потиличної ділянки голови зліва, рану на три сантиметра доверху вищеописаної рани, тім`яно - потиличної ділянки голови справа, в проекції правого тім`яного бугра, скроневої ділянки волосяної частини голови справа, лобної ділянки волосистої частини голови по умовній серединній лінії тіла, рану на три сантиметри до заду по цій же лінії, верхньої частини завитка лівої вушної раковини, зовнішнього краю завитка лівої вушної раковини, тильної поверхні між фалангового суглобу другого пальця лівої китиці руки, тильної поверхні основної фаланги третього пальця лівої китиці руки, синці задньої поверхні верхньої третини лівого плеча, по верхньому краю лівої лопатки, лівої долоні, лівої китиці руки по всій поверхні, садно лівого надпліччя, які відповідно до висновку експерта №139 (додатковий) від19.08.2015 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції та основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній зазначені, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_14 та його представника ОСОБА_13 , які вважають, що вирок районного суду є законним та обґрунтованим, та не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга необґрунтована, а тому не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги та не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду, які не оспорено в апеляційних скаргах.
Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому не визнав як у суді першої так і в суді апеляційної інстанції та пояснив, що дійсно завдав ударів Сєдих, однак діяв в межах необхідної оборони, так як захищав своє майно, життя та здоров`я себе та своєї родини.
Незважаючи на повне невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків, а також письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони є необґрунтованими.
За ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Так, за фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено те, що під час конфлікту з потерпілим у обвинуваченого не виникала необхідність оборонятися, він не потребував захисту від протиправних дій потерпілого, а отже і не знаходився у стані необхідної оборони, тому кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною.
Всі фактичні обставини кримінального провадження, зокрема те, що між обвинуваченим та потерпілим неодноразово виникали конфлікти у минулому, кількість та локалізація ударів, спосіб та предмет їх нанесення, передумови злочину, свідчать про те, що ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_9 тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Що стосується призначено покарання, то воно обране обвинуваченому у відповідності з вимогами ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який, згідно до ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, на утриманні має малолітню дитину.
Призначене судом покарання у виді обмеження волі вказує на врахування всіх обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а також і тих, які зазначені в апеляційній скарзі апелянтом.

Також районним судом було вірно застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного з випробуванням та покладенням на нього ряду обов`язків, що в даному випадку буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Питання щодо цивільного позову вирішено районним судом у відповідності з вимогами закону, при цьому враховано суть позовних вимог, характер діяння обвинуваченого, фізичні та моральні страждання потерпілого, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано стягнуто на користь ОСОБА_9 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.122 КК України,- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3