Справа № 405/2121/13-к
1-кп/405/11/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2017 року колегія суддів Ленінського районного суду міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурорів ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого ОСОБА_11
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький кримінальне провадження № 0000008 у відношенні:
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого робітником з благоустрою Петрівської селищної ради, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
01 жовтня 2012 року близько 09-00 години ОСОБА_13 , діючи по заздалегідь узгодженому з потерпілим ОСОБА_15 плану з метою імітації нападу на останнього із застосуванням ножа та пограбуванням, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень шляхом нанесення удару ножем в праве плече ОСОБА_15 , із заздалегідь приготовленими знаряддями злочину: газовим балончиком та складним ножем, будучи одягненим в куртку з капюшоном, прийшов на вул. Шевченка в м. Кіровограді, до місця знаходження ПАТ комерційний Банк «Правекс-Банк» та став чекати появу ОСОБА_15 неподалік від будинку АДРЕСА_3 . Близько 09-15 години ОСОБА_15 , який прибув до ПАТ комерційний Банк «Правекс-Банк» на власному автомобілі ВАЗ 2101, державний номер НОМЕР_1 , котрий залишив на стоянці біля будинку № 3 по вул. Шевченка в м. Кіровограді, вийшовши із приміщення банку з сумкою, сів у салон автомобіля на місце водія, не зачинивши дверцята. В цей час, ОСОБА_13 , реалізуючи заздалегідь узгоджений з ОСОБА_15 план, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до відкритих дверей автомобіля та випустив газ з газового балончика у салон автомобіля. Продовжуючи діяти по заздалегідь узгодженому плану, ОСОБА_13 заліз в салон автомобіля з водійського сидіння, та тримаючи ніж у праій руці, наніс рукояткою ножа два удари по рукам ОСОБА_15 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден тильної поверхні лівої кисті, які згідно висновку експерта № 1129 від 25.10.2012 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Потім, продовжуючи реалізацію заздалегідь розробленого плану, розкрив та переклав ніж з правої руки в ліву руку та діючи умисно, з метою нанесення удару ножем в праву частину плеча ОСОБА_15 , який раптово сіпнувся, ОСОБА_13 наніс вказаним ножем удар у верхню частину грудної клітки ОСОБА_15 , спричинивши тим самим потерпілому в області верхньої третини передньої поверхні грудної клітини з права вище проекції ключиці тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани з пошкодженням магістральної судини і розвитком масової крововтрати. Згідно висновку експерта №1129 від 25.10.2012 року вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 помер в реанімаційному відділенні Кіровоградської обласної лікарні. Причиною смерті ОСОБА_15 , згідно додаткового висновку експерта № 1129 від 28.01.2013 року, є геморрагічний шок внаслідок гострої крововтрати, яка розвинулась в результаті поранення магістральних судин пояса верхньої кінцівки (права підключична артерія). Між нанесеним тілесним ушкодженням та настанням смерті існує причинний зв`язок. Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 , ОСОБА_13 підняв з землі сумку та поїхав додому.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні визнав частково, пояснивши, що він повністю визнає факт спричинення тілесних ушкоджень своєму брату ОСОБА_15 , але не згоден з кваліфікацією його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки він, наносячи останньому удар ножем, не мав наміру позбавляти останнього життя, а лише діяв за вказівкою свого старшого брата ОСОБА_16 , який переконав його в тому, що імітація нападу на нього із застосуванням ножа та пограбуванням, допоможе вирішити його боргові проблеми фінансового характеру перед фірмою, в якій він працював шляхом можливості в подальшому обгрунтувати перед работодавцем неможливості повернення боргу. Пояснив, що дана подія мала місце на початку вересня 2012 року. До цього з братом ОСОБА_15 та його співмешканкою ОСОБА_17 він жив разом близько двох років в дачному кооперативі «Будівельник», ділянка 63. Стосунки в них були дуже добрі, ніколи у них не було суперечок, завжди підтримували та допомагали один одному. Брат був для нього авторитетом та він практично в усьому слухався його. Приблизно за два тижня до події він помітив, що з братом щось не так, він був постійно стурбований та знервований. Напередодні скоєння злочину брат йому розповів, що у нього були борги перед фірмою, де він працював, то була фірма «Мізол». Брат йому також розповів, що кошти які він повинен був віддати на фірму, потратив на будівництво власного будинку, яку саме суму потратив не говорив. Зазначив, що 30 вересня 2012 року брат запропонував вчинити на нього розбійний напад, після цього вони обговорили план нападу, брат приготував йому одяг, який він повинен був одягнути, дав йому ніж і газовий балончик. На запитання навіщо йому ніж, ОСОБА_18 сказав, що при нападі він повинен був ударити його ножем у плече. Брат сказав, що треба, щоб він його вдарив ножем в праву частину тіла, оскільки саме так буде правдивіше. Брат також пояснив, що удар в праву частину тіла безпечний, бо там нема життєво важливих органів, і в плечі тільки м`язи, запевнив, що нічого страшного не буде і все буде добре. Також при нападі він повинен був забрати у брата сумку для інсценування пограбування. 01.10.2012 року близько 07-00 години ранку він одягнув той одяг, що йому дав брат, взяв з собою ніж та газовий балончик, брат вже в цей час був на роботі. Потім він поїхав на АДРЕСА_3 , де розташований невеличкий скверик, біля якого він став чекати на брата. Пояснив, що на брата він мав напасти в той момент коли ОСОБА_18 мав вийти з банку і сісти у автомобіль. Коли ОСОБА_18 сідав в автомобіль то махнув йому рукою. По знакам брата він зрозумів, що треба починати, однак довго не міг наважитися, бо для нього було важко це зробити. Потім брат ще раз кивнув головою, начебто, аж крикнув, тоді він зрозумів, що треба йти. Він підійшов до автомобіля брата, сумка, як вони заздалегідь домовлялися, лежала на землі біля автомобіля, щоб було зручніше тікати. Він підійшов до брата, який сидів за кермом з повернутим до нього обличчям, бризнув в салон автомобіля газовим балончиком, заліз в салон автомобіля з водійського сидіння, спочатку наніс правою рукою два удари по рукам брата рукояткою ножа, після чого брат почав закривати обличчя руками. Потім він переклав з правої руки в ліву руку ніж та націлився нанести удар ножем в праву частину плеча, однак брат сіпнувся та він сам дуже нервував, тому не може точно сказати куди саме прийшовся удар. Коли він намагався розкласти ніж, то він у нього тричі падав з рук. Брат не відбивався, нічого не говорив і навіть не закричав. Після удару він положив ніж в кишеню. Після удару ножем крові він не бачив. Брат ніякого знаку не подав, що щось трапилося не так. Пізніше він помітив, що лезо ножа в крові. Потім він взяв сумку та пішов додому, як домовлялись, чекав дзвінка брата. В сумці окрім документів, нічого не було. Вдома він переодягнувся та всі речі склав у пакет і заховав разом з ножем на сусідній ділянці. Потім йому подзвонив дядько і сказав, що брат потрапив у лікарню. Коли він приїхав у лікарню то йому сказали, що брат помер. Зазначив, що наміру вбивати ОСОБА_18 у нього не було, у вчиненому кається. Також вказав, що ніж і газовий балончик купував брат. Кошти на проживання йому давали батьки, він допомагав ОСОБА_18 по будівництву будинку, за це він його годував, інколи давав гроші. Брат йому говорив, що напад повинен бути біля банку, щоб все було правдоподібно. Ніж і газовий балончик лежали у кишенях, ніж лежав у правій кишені, а газовий балончик у лівій кишені. До машини він підійшов зі сторони водійського сидіння, двері були відчинені. Коли він дістав балончик то бризнув ним у напрямку обличчя брата, потім ножем ударив в область рук рукояткою ножа. Вказав, що після того як він бризнув із газового балончика то брат підніс руки до обличчя. По руках брата бив, бо вони так між собою домовлялись. Під час нападу брат нічого йому не говорив, брат бачив, що то був він. Зазначив, що він цілився нанести удар ножем в праве плече, однак брат сіпнувся, і все пішло не так. В скоєному дуже кається. Просив не карати його суворо, оскільки він постійно несе кару перед своїми батьками за скоєне.
За пред`явленним йому органом досудового розслідування обвинуваченням за ч. 4 ст. 187 КК України вину не визнав повністю та пояснив, що напад на брата він скоїв саме за вказівкою останнього. Він не знав чи є в його брата гроші в банку та чи будуть вони в сумці, яку він мав забрати у брата під час нападу. Коли відкрив сумку, то побачив, що там, окрім документів, нічого не має. А ноутбук він придбав за кошти, які йому дав його батько.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_13 є його рідним молодшим сином, а померлий ОСОБА_15 був рідним старшим сином. Вони жили дружно, мирно. ОСОБА_18 жив на мікрорайоні ОСОБА_19 , ОСОБА_20 жив у гуртожитку та допомагав старшому брату у будівництві будинку. Напередодні злочину до нього приїздив син ОСОБА_18 , який був дуже засмучений, схвильований, та розповідав, що в нього є борги на роботі, однак він вирішить цю проблему. Суму боргу ОСОБА_18 не називав. Скільки заробляв ОСОБА_18 , він не знає. Коли ОСОБА_18 помер, то боргів у нього було дуже багато. Він вважає, що ОСОБА_20 не міг заподіяти смерть брату навмисне, його знають всі люди в селі і ніхто не може повірити в те, що сталося. На той період ОСОБА_20 не працював та постійно проживав у старшого брата. Після події він помітив, що ОСОБА_20 місця собі не находить, але той не пояснював, що з ним. Невістка ОСОБА_21 телефонувала йому, питала про ноутбук та сказала, що вона буде телефонувати до міліції, однак він був переконаний в тому, що ОСОБА_20 купив ноутбук за гроші, що він останньому давав. Стверджує, що він давав ОСОБА_22 гроші на ноутбук, оскільки останній просив на це кошти. Додав, що раніше такі покази він не надавав, оскільки його ніхто про це не запитував, і довідку про придбання ноутбуку надав тоді, коли затребували, оскільки він не думав та не повідомляв про дані обставини, бо був в шоковому стані. Коли саме ОСОБА_20 купив ноутбук, він не знає. Між синами ОСОБА_18 та ОСОБА_23 були найтепліші та найрідніші відносини. Він завжди наказував ОСОБА_22 , щоб той слухався старшого брата. Сварок та заздрості між братами не було, вони завжди допомагали один одному. ОСОБА_20 проживав з ОСОБА_18 , оскільки навчався в м. Кіровограді та працював на птахокомбінаті, а старший син ОСОБА_18 будував будинок, тобто було де жити та й одночасно допомагав по будівництву. В якій сумі були кошти в банку у ОСОБА_18 , він нічого не знає. Борги у старшого сина ОСОБА_18 у банках були він брав кредити. ОСОБА_20 розказував потім батьку, що старший брат ОСОБА_18 просив його інсценувати пограбування, розказував, що і як необхідно ОСОБА_22 зробити, вмовляв останнього та запевнював, що все буде добре. Він переконаний, що менший син ОСОБА_20 не міг з умислом вбити брата з метою вкрасти гроші. В нього такий склад характеру, що він краще своє віддасть, аніж візьме чуже. На його думку, менший, якому на той час було 18 років, беззаперечно слухався старшого брата, якому тоді було 32 роки, бо так склалися їх відносини «старший брат-молодший брат». Додав, що старший син був кремезний та набагато сильніший за молодшого. Вказав, що жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_13 він не має та просив не карати його суворо, оскільки він залишився єдиною опорою у старості, а він та його дружина після цих подій страждають на серцево-судинні захворювання та постійно лікуються.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що він працює водієм на кареті швидкої допомоги приблизно 10 років. Приблизно роки три тому назад, точної дати він не пам`ятає, його бригада отримала виклик. Приїхали на виклик на вул. Шевченка,поряд з банком, медичний персонал пішов оглядати, а він заповнював путьовий лист. Він бачив, що стояв зелений автомобіль, не пам`ятає, що було з чоловіком, чи сидів, чи лежав. Хтось йому вже надавав допомогу, був хтось в білому халаті. Чоловік дихав, але не говорив, крові не бачив. Він вийшов з машини тоді, коли йому сказали, що треба чоловіка покласти на носилки, він допомагав переносити. Коли привезли до лікарні, чоловік був ще живий. Чи був чоловік у свідомості, він не знає. Лікарі тільки казали, що пошкодження схожі на поріз ножем. До їх приїзду, крім жінки в білому халаті, була ще якась жіночка, чи була міліція, не пам`ятає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду показав, що з обвинуваченим та потерпілим не знайомий, подія мала місце давно, пам`ятає, що тоді був на роботі в медико-санітарній частині, працював на той час на посаді головного фахівця лікарсько-експертної комісії. Черговому фельдшеру з пункту зв`язку прийшло повідомлення, що потрібна допомога. Черговий фельдшер ОСОБА_26 попросив його піти разом з ним, щоб легше було надавати допомогу. Поряд був водій ОСОБА_27 , прізвище не пам`ятає, він також пішов з ними. Коли прийшли на місце події, він побачив автомобіль ВАЗ 2101, відкриті двері, перпендикулярно до машини, ногами до машини лежав потерпілий на спині. Біля потерпілого знаходився чоловік, який прибув першим на допомогу, і тримав пальцями місце поранення. Рана була праворуч під ключицею. Він здалеку заглянув в салон автомобілю та побачив в салоні кров, навколо потерпілого також була кров, однак з рани потерпілого кров вже не текла, кров не циркулювала. Він побачив, що у потерпілого ножове поранення, тоді він крикнув водію, щоб той викликав швидку та міліцію. Він взяв тонометр з метою виміряти артеріальний тиск, намагався багато разів виміряти, однак нічого не виходило, бо вибігло дуже багато крові і тиск був дуже слабким, апарат його не міг вловити, були дуже низькі показники. Потерпілий був без свідомості. Потім приїхала швидка, вибіг лікар з фельдшером, він зі своїм фельдшером допомогли потерпілого загрузити в автомобіль швидкої допомоги, і одразу приїхала міліція.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду показав, що біля 3 років тому він заступив на чергування в управлінні МЧС в Кіровоградській області за адресою вул. Шевченка, 3, працював він тоді на посаді фельдшера. Надійшов дзвінок з вузла зв`язку, повідомили, що погано людині біля скверику на вул. Шевченка навпроти банку. Він взяв свій ящик з медикаментами та разом з ОСОБА_25 і водієм на ім`я ОСОБА_27 прибув на місце, де побачив автомобіль ВАЗ 2101 з відкритими водійськими дверима, переднє сидіння в крові, приблизно в метрі від машини лежала людина на спині в непритомному стані. Потерпілому намагалися надати медичну допомогу, побачили в районі правої ключиці ножове поранення, видно, що була внутрішня кровотеча. Намагалися виміряти тиск, поставити крапельницю, однак був вже втрачений час. Вважає, що поранення було не сумісне з життям. Пульс прощупувався, однак показники тиску були дуже низькі. Одразу була викликана швидка допомога, швидка приїхала за хвилин десять, вони ще допомагали погрузити потерпілого до машини швидкої, там вже фахівці надавали потерпілому медичну допомогу. При такому пораненні, як було у потерпілого, коли пошкоджена артерія, кров витікає за 5 хвилин, вона, наче, ключем б`є, це саме небезпечне поранення. Коли вони прийшли, то кров у потерпілого вже не текла, рана була суха. Багато крові було в машині на передньому сидінні, біля машини на траві. Він вважає, що потерпілого не тягнули, це він, мабуть, в шоковому стані встиг зробити 1-2 кроки сам і потім впав. Фельдшером він працює дуже давно. З таким пораненням, яке було у потерпілого, шансів на спасіння майже не було, час рахується в секундах. Смерть може настати через 5-7 хвилин.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що місяць та рік події він вже не пам`ятає, та той час він працював охоронцем в банку по вул. Шевченка, заступив на чергування і приблизно через півгодини почув крик. Як почув крик, подивився у вікно та побачив трьох дівчат на тротуарі, машину з відритими дверима та чоловіка напівзігнутого, що сидів в машині. Чоловік ще сидів в автомобілі, однак його ноги та частина тулубу були вже на вулиці. Він вийшов на поріг, чоловік тримав рукою свою грудь. Дівчата закричали. Він підбіг до машини, питав, що сталося, однак чоловік нічого не сказав, тільки впав на коліна та на бік. Він побачив, що коли чоловік глибоко дихав, то з його груді прямо вилітала кров. Він рукою прикрив рану та тримав. Коли почали підходити люди, то він крикнув їм, щоб викликали швидку допомогу та міліцію. Потім підійшли два медика, як він зрозумів, вони були з частини МЧС, зробили йому укол. Потім приїхала швидка допомога та чоловіка забрали. Потім приїхала міліція. Чоловік нічого не говорив, він тільки глибоко дихав, було чутно внутрішній хрип, він харчав. Чоловік був вдягнутий в сорочку в клітинку, все було в крові. Чоловік вже тоді був непритомний, він дивився в небо та важко дихав. Він закрив та тримав його рану, поки не прийшли медики. Швидка допомога прибула через 5-10 хвилин. Пристрою, щоб продивитися відео з камер, у нього не було, він не дивився відеозапис. Слідчі з даного питання спілкувалися з керуючим банку.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показала, що вона з 2011 року проживала разом з цивільним чоловіком ОСОБА_15 . Разом з ними проживав і ОСОБА_13 , який вчився в технікумі. ОСОБА_30 жив з ними, вчився та допомагав їм у будівництві будинку. Відносини між братами були дружні, ОСОБА_31 завжди у всьому допомагав молодшому брату, та й останній ніколи не відмовляв в допомозі. ОСОБА_30 спочатку навчався, а у вільний від навчання час підробляв вантажником та допомагав їм у господарстві. Жив ОСОБА_30 за свої кошти. Знає, що у ОСОБА_18 були якісь борги, в тому числі і банківські, однак він їй нічого не повідомляв, тому скільки та кому саме він був винен, вона не знає. Останнім часом ОСОБА_18 був у поганому настрої, казав, що у нього борги та треба їх віддавати. Їй відомо, що ОСОБА_18 зберігав гроші в ячейці в банку, однак в якому та де, не відомо. Два місяці вона була у батьків в м. Миколаєві, і в цей проміжок часу ОСОБА_18 їй телефонував та неодноразово казав, що в нього є борги. Вона питала, скільки він винен та куди потратив кошти, однак ОСОБА_18 не казав. Коли все сталося з ОСОБА_18 , вона ще була в Миколаєві. Коли повернулася в ОСОБА_32 , то обвинувачений продовжував проживати разом з нею в будинку, він їй допомагав з ремонтом та по господарству. Через тиждень після смерті чоловіка, вона побачила у ОСОБА_33 ноутбук. Вона питала у нього, звідки він у нього, останній відповів, що це ноутбук друга, а він взяв покористуватися. Вона знайшла гарантію на ноутбук на ім`я ОСОБА_33 , зрозуміла, що техніка нова, та зателефонувала до міліції. Коли саме був придбаний ноутбук, вона не пам`ятає, не звернула увагу. Коли знайшла гарантію на ноутбук, у неї з`явилися підозри, вважала, що може ОСОБА_20 його вкрав. Телефонувала батьку та питала, звідки ноутбук, той не казав, що це він купив ОСОБА_34 ноутбук. Батьки допомагали коштами і ОСОБА_18 , і ОСОБА_22 . Саша завжди допомагав та заступався за ОСОБА_35 . В будинку нічого ніколи не зникало. Через півроку, як вони почали жити разом, вона знайшла в ОСОБА_18 розписку про те, що він винен 15000 гривень фірмі ОСОБА_36 . Відомо, що він віддав цей борг, але яким чином, вона не знає. Куди він витрачав гроші, вона не знає. В роботу чоловіка вона не втручалася. З начальницею фірми ОСОБА_37 , де працював ОСОБА_18 , вона познайомилися особисто після смерті чоловіка, вона тоді приїжджала та надала матеріальну допомогу у розмірі 7000 гривень та сказала, що останній винен їй велику суму грошей за товар та обіцяв повернути, однак вона не казала розмір суми. Газові балончики в будинку були. Також у ОСОБА_18 були мисливські ножі, зараз їх нема в будинку. Їй відомо, що на фірмі, де працював її чоловік, було проведено інвентаризацію, за результатами якої було виявлено недостачу матеріалів, однак, на яку суму, вона не знає. Чоловік казав їй, що проводять на фірмі інвентаризацію. Вона не перший раз дає свідчення у суді, покази свої не міняла.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 суду показала, що вона працювала керуючою бухгалтерами-касирами в ОСОБА_39 , і ОСОБА_40 (загиблий) користувався у них індивідуальною ячейкою. В той день він мав бажання скористатися своєю ячейкою, вона з ним пішла, відчинила йому ячейку та вийшла з приміщення в іншу кімнату. Що він там брав чи клав, їй не відомо. Потім він вийшов, і хвилин через 30-40 вона дізналася від людей (клієнтів), які заходили в банк, що його вбили. Дату, коли все сталося, вона не пам`ятає. Ячейка була оформлена на ім`я загиблого. Коли він заходив, у нього була сумка на плечі. Що знаходилось в ячейці, їй не відомо. Вона після клієнта тільки перевіряє, чи закрив він свою ячейку, так було і з загиблим. Особисто вона нічого не бачила. ОСОБА_41 вийшов з банку, і все. Потім приїжджали працівники міліції, щось вскривали, що саме, їй не відомо, вона не була присутньою, були інші працівники банку. Кожний прихід клієнта для користування ячейкою фіксується у спеціальному журналі, ставиться дата та клієнт ставить свій підпис. В той день щось надзвичайного в поведінці загиблого вона не помітила. В чому був одягнутий загиблий, вона не пам`ятає. Наголосила, що в кімнаті з ячейкою клієнт знаходиться один, працівник банку чекає його в інший кімнаті.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_42 суду показав, що ОСОБА_43 і ОСОБА_20 були його племінниками. Часто бачив їх удвох, сварок і бійок між ними не було. В день смерті він телефонував ОСОБА_44 , але з його телефону хтось повідомив, що власник телефону знаходиться в реанімації, що його ударили ножем. Коли він приїхав до обласної лікарні, то там повідомили, що ОСОБА_18 вже помер. Додав, що відносини між братами ОСОБА_45 були дружні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_46 суду показав, що обвинувачений приходиться йому рідним племінником, а він старший брат матері обвинуваченого. В той день, 01 числа приблизно після 09:00 години, рік не пам`ятає, йому зателефонував ОСОБА_47 та сказав, що він телефонував на телефон ОСОБА_48 , а незнайомий голос повідомив, що той помер. Він зателефонував невістці, яка в той час працювала в обласній лікарні медичною сестрою, попросив уточнити, вона підтвердила інформацію. Вони сіли в машину та приїхали до лікарні. ОСОБА_31 ще був на вулиці, поряд була міліція. Працівники міліції запитали, хто ми, вони назвалися, їх потім запросили подивитися на ОСОБА_49 , чи справді то він. Вони підтвердили. Потім він зателефонував ОСОБА_34 , все розповів про ОСОБА_49 . ОСОБА_30 був здивований, сказав, що нічого не чув і не бачив, і що зараз приїде теж. Останнім часом свого племінника ОСОБА_49 він рідко бачив, той казав, що дуже зайнятий, що в нього робота, справи та проблеми, весь час кудись поспішав. Свідок пам`ятає, що коли телефонував ОСОБА_34 , то питав: « ОСОБА_30 , ти в курсі, що в ОСОБА_48 трапилося?». ОСОБА_30 відповідав, що нічого не знає. Він повідомив, що трапилося, і ОСОБА_30 швидко приїхав. Коли ОСОБА_30 приїхав, його також одразу працівники міліції почали опитувати. Щодо відносин між братами ОСОБА_50 та ОСОБА_51 пояснив, що батьки були далеко, а ОСОБА_31 був старшим та був лідером, «крутив ОСОБА_52 , як сонцем», говорив, що та як ОСОБА_34 робити, заставляв, керував ним, а ОСОБА_30 слухався старшого брата та виконував все, що той казав. Коли він приїхав до лікарні ОСОБА_53 вже був мертвим. ОСОБА_18 детально не розповідав, що в нього за проблеми були, казав тільки, що проблеми є. ОСОБА_18 казав йому, що брав чи буде брати кредит на будівництво будинку, бо не вистачає грошей, хотів завершити ремонт до зими, щоб там жити. На його думку, те, що сталося це ідея ОСОБА_48 , він керував молодшим братом та міг наказати таке зробити, а останній його слухався, як старшого брата. В дитинстві відносини між братами ОСОБА_45 були дуже хороші, діти були слухняні, його діти з ними росли, сварок та заздрості між ними не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_54 суду показав, що він був на роботі, йому зателефонувала дружина ОСОБА_55 та повідомила, що ОСОБА_48 нема. Потім дивився кримінальні новини по м. Кіровограду та дізнався більше. Далі його запросили в суд повісткою. Він є керівником садового господарства. До нього працівники міліції зверталися за дозволом для огляду дачі АДРЕСА_4 , він надав такий дозвіл. Дача належала ОСОБА_56 і вона ОСОБА_16 пустила на тій дачі пожити. Особисто, що стосується справи, він нічого не бачив, він тільки чув про обставини події від інших людей. ОСОБА_16 знав, він приходив на збори садового господарства, пропонував, що треба зробити для господарства. Після зборів він більше не бачив ОСОБА_18 . Про відносини між братами ОСОБА_45 повідомив, що ОСОБА_30 допомагав по будівництву та по господарству, сварок між братами не бачив, від сусідки ОСОБА_57 також нічого такого не чув.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_58 суду показала, що подія була давно, дату не пам`ятає, було тепло, може кінець літа, прийшла на роботу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 , працювала з клієнтом, сиділа на своєму робочому місці, з якого вулицю їй видно не було. В проміжок часу 09-00 - 09-10 години чула крики. Вийти не могла, бо працювала з клієнтом. Вона була зайнятою до 11-00 годин, після виходила на вулицю, але вже нічого там не відбулося. Крик був чоловічий, кликали на допомогу. Хто кликав на допомогу, вона не бачила, чула, що казали, що кликав на допомогу чоловік біля автомобіля.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_59 суду показав, що обвинувачений є його двоюрідним братом. В той день, дату не пам`ятає, вранці йому зателефонували та повідомили, що ОСОБА_60 помер. Він поїхав до обласної лікарні. Там працювала медсестрою його колишня дружина, яка перевірила інформацію та підтвердила, що це саме ОСОБА_61 . З родиною ОСОБА_62 їх сім`я тісно спілкувалася, вони тривалий час жили як одна сім`я, вони всі виросли разом. Брати ОСОБА_63 були для нього дуже близькими, нічого поганого про братів ОСОБА_62 сказати не може, вони дуже дружили. ОСОБА_30 навчався, працював, він виріс під командуванням ОСОБА_48 , він йому підкорявся та виконував все, що той наказував. Таке виховання було слово старшого є законом. ОСОБА_30 був улюбленим батьківським сином, вони його забезпечували по максимуму. На його переконання, ОСОБА_30 не винен, він боягуз, підбив його зробити таке старший брат ОСОБА_31 , нав`язав, наказав йому це зробити. Відносини між братами були нормальні, конфліктів не було, вони дружили, як в дитинстві, так і коли подорослішали. ОСОБА_30 допомагав ОСОБА_18 по дому, по ремонту. ОСОБА_30 проживав у ОСОБА_18 в сім`ї на дачі. Вважає, що ОСОБА_20 не міг по власній ініціативі так поступити з ОСОБА_18 , у нього не такий характер, думає що у ОСОБА_33 не було іншого вибору, він ОСОБА_18 був зобов`язаний, оскільки той йому допомагав. Впевнений, що ОСОБА_20 не передбачав таких наслідків, за характером ОСОБА_20 не здатен на такий поступок.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_64 суду показав, що точної дати не пам`ятає, він працював у військовій частині. Вони приїхали на вул. Шевченка біля скверу на місце події, коли там вже було багато людей. Він або його керівник викликали швидку медичну допомогу у зв`язку з тим, що біля машини марки «Жигуль» на землі на спині лежав чоловік, який стікав кров`ю. Автомобіль потерпілого стояв передом до ОСОБА_65 банку на газоні, а чоловік лежав головою до ПриватБанку. Через 20-30 хвилин після виклику приїхала швидка медична допомога, чоловіка погрузили та відвезли до лікарні. Йому відомо, що до медичної частини МЧС надійшло повідомлення, що біля парку людині погано, та звідти прибігли два медики і надавали першу медичну допомогу. Як він пам`ятає, то потерпілий ще був у свідомості, рухався, однак, що він говорив, не знає. Біля потерпілого він не бачив ніяких речей.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_66 суду показав, що обвинуваченого знає з дитинства, відносини, як у знайомих. Чотири роки назад він працював разом з потерпілим ОСОБА_18 в компанії «Мізол» - він комірником, а ОСОБА_18 менеджером. В той день він був на роботі, і о 08-55 годині ОСОБА_18 йому зателефонував та сказав, щоб він прибрав на складі, бо приїде директор ОСОБА_67 . Він все прибрав та чекав на ОСОБА_18 , однак його довго не було, почали телефонувати клієнти та казати, що не можуть додзвонитися до ОСОБА_18 . Потім йому зателефонував ОСОБА_68 та повідомив, що ОСОБА_18 десь підрізали. Через деякий час ОСОБА_68 зателефонував та повідомив, що ОСОБА_18 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги. Підтвердив, що на складі дійсно була недостача, він це виявив після проведення інвентаризації. На складі ніхто не працював, крім потерпілого ОСОБА_18 , який був там з початку роботи складу. На яку суму була недостача, він вже не пам`ятає, не вистачало деяких товарів по різним позиціям. Потерпілий ОСОБА_18 повідомляв свідку, що товар він видавав клієнтам, які ще не розрахувалися, але вони розрахуються. Клієнти потрохи розраховувались. Потім приїхала директор ОСОБА_67 . Він бачив, як ОСОБА_18 розмовляв в стороні з директором просив, щоб на нього зробили накладну за товари, за які він потім розрахується. Вся виявлена недостача була покладена на потерпілого ОСОБА_18 . На момент смерті ОСОБА_18 залишився неоплачений товар. Про те, що підприємство не отримувало гроші на банківські рахунки за реалізовані товари, йому стало відомо тільки через півроку після смерті ОСОБА_18 йому розповіла ОСОБА_67 . ОСОБА_18 говорив йому, що хвилюється, що приїжджає директор та виявить недостачу, що навіть хоче з`їхати з дороги та врізатися в стовпа з метою відволікти увагу. Йому відомо, що всі гроші ОСОБА_18 мав зберігати в банківській скриньці. Раніше ОСОБА_18 працював на підприємстві «Оболонь». ОСОБА_18 розповідав йому, що звільнився, бо не спрацювався з колегами, однак потім він дізнався, що ОСОБА_18 був винен багато грошей підприємству, не віддав гроші, на нього поклали всю дебіторську заборгованість. Яку саме суму грошей ОСОБА_18 був винен підприємству «Оболонь», він не знає. Потім ОСОБА_18 навіть брав кредит в банку з метою погашення заборгованості по підприємству «Оболонь».
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_69 суду показала, що обвинуваченого знає у зв`язку із кримінальним провадженням. У 2011 році через кадрове агентство по працевлаштуванню знайшла ОСОБА_16 . Компанія «Мізол» мала своє представництво у м. Кіровограді. ОСОБА_40 пройшов навчання і здав атестацію. З 2012 року ОСОБА_40 став працювати на складі фірми, який був розташований у м. Кіровограді, він був торговим представником фірми. На складі передбачалась посада комірника, ОСОБА_40 відповідав за товар, що був на складі. Також з ОСОБА_70 був підписаний договір матеріальної відповідальності. ОСОБА_18 почав працювати та продавати зі складу товар, паралельно вони шукали людину на посаду комірника. ОСОБА_18 неодноразово намагався запропонувати їй своїх знайомих на посаду комірника, однак всі вони не проходили тестування та співбесіди. Вказала, що в ОСОБА_71 рахунку фірми відкрито не було, тому гроші перераховувались ОСОБА_15 на розрахунковий рахунок центрального офісу, або здавались готівкою представнику. В середині серпня 2012 року вона виявила, що у ОСОБА_18 по міркам компанії дуже мало продаж, до того ж він систематично не виконував ті вимоги, що до нього пред`являлися роботодавцем, зокрема щодо планування продаж та зустрічей з клієнтами. 9-10 серпня вона поїхала в Кіровоград, куди прибула о 07-00 годині, зі спеціальної програми компанії побачила, що у ОСОБА_18 запланована поїздка в м. Знам`янка. Вона зателефонувала ОСОБА_18 та повідомила, що вона з ним зустрінеться о 09-00 годині на складі. ОСОБА_18 приїхав на склад, був дуже схвильований, оскільки її приїзд був для нього раптовим. Вона пояснила ОСОБА_18 , що приїхала з метою з`ясувати, чому так мало продаж, мала намір показати йому, як необхідно розмовляти з клієнтами, та щоб він пояснив їй, що в нього не виходить в роботі. Тому вони разом поїхали на зустріч з клієнтами. Після зустрічі з клієнтами вони повернулися на склад близько 17-00-18-00 години. Коли вона зайшла в середину складу, то візуально побачила, що товару мало враховуючи те, що у ОСОБА_18 по даним програми було мало продаж, то товару повинно було бути більше, тобто товару не вистачало. Вона зателефонувала в м. Миколаїв та попросила перевірити продаж товарів по п`яти самим ходовим позиціям, і виявилась по всім п`яти позиціям недостача. Вона почала говорити щодо недостачі з комірником ОСОБА_72 , який сказав, що ОСОБА_18 все пояснить. ОСОБА_18 сказав, що недостача його вина, так вийшло, не вистачає близько 20 000 гривень. Також пояснив, що в нього є земля (пай), яку він здає в оренду, і він протягом одного місяця отримає гроші, якими і покриє недостачу. Вона доручила комірнику провести інвентаризацію та встановити чого та скільки не вистачає, з того моменту матеріально-відповідальною особою вона зробила комірника. Потім вона поїхала. Після проведення інвентаризації виявили недостачу на 20000-21000 гривень. ОСОБА_18 сам зробив накладну на товар, якого не вистачало (по собівартості товару вийшла сума 16000 гривень і саме цю суму він був винен). З цього моменту вона заборонила видавати товар зі складу без оплати. Потім вона ще бачила ОСОБА_18 в період з середини серпня до першого жовтня він приїжджав в м. Миколаїв, де вона проводила тренінги по продажам. Вона тоді ще не знала, що дружина ОСОБА_18 живе в м. Миколаєві. 03.10.2012 року їх компанія планувала проводити програму «захват регіону», і вона просила ОСОБА_18 погасити до цієї дати борг. Вона надала ОСОБА_18 список клієнтів, щоб він відкорегував його та помітив, з якими вони вже працювали. 01.10.2012 року о 08-00 годині вона зателефонувала ОСОБА_18 та вони обговорили клієнтів і програму дій. По її підрахункам у ОСОБА_18 повинно було бути в касі близько 110000 гривень це ті гроші, які він отримав від клієнтів за товар. Після смерті ОСОБА_18 їй розповів комірник ОСОБА_73 , що в серпні, коли вона приїхала на склад, ОСОБА_18 мав намір скоїти ДТП (врізатися в дерево), щоб її відволікти та вона не попала на склад, а відповідно не виявила недостачу товару. На її думку, у ОСОБА_18 не вийшло з ДТП, оскільки того дня вони їздили по місту на її автомобілі і за кермом була вона. У ОСОБА_18 була банківська скринька, оскільки він брав з клієнтів готівку, потім, коли приїжджав представник компанії, він віддав йому гроші. Вона пам`ятає, що ОСОБА_18 привозив гроші за товар в середині серпня. Він ніколи не привозив великі суми грошей, максимальна сума грошей, що він передавав це була 10060 гривень. Всі кошти він мав зберігати в банківській скриньці. Після того, як ОСОБА_18 помер, вона шукала собі іншого менеджера і до неї прийшов чоловік, який разом з ОСОБА_18 працював на підприємстві «Оболонь», та повідомив, що ОСОБА_18 звільнили з підприємства «Оболонь» за розтрату та в нього був борг, на погашення якого він брав кредит в банку. 110 000 гривень у ОСОБА_18 накопичилось з середини вересня 2012 року. В якому банку була банківська скринька, вона не знає, цим займався тільки ОСОБА_18 і доступ був тільки у нього. Зберігати гроші на складі ОСОБА_18 не мав права. Також свідок додала, що ОСОБА_18 ніколи не розповідав, що у нього є молодший брат. На похованні ОСОБА_18 вона дізналася від його дружини, що в нього є молодший брат. На її думку, ОСОБА_18 наперед щось планував незаконне з товаром в м. Кіровограді, оскільки, маючи дружину з дитиною в м. Миколаєві та головний офіс компанії в м. Миколаєві, куди приїздив на тренінги та навчання, не шукав способу залишитися та працювати в м. Миколаєві, а працював в м. Кіровоград та весь час намагався влаштувати на посаду комірника виключно своїх знайомих. Крім того, після смерті ОСОБА_18 комірник ОСОБА_74 показував їй в місцевих газетах м. Кіровограда оголошення з контактними телефонами ОСОБА_18 щодо продажу їх товару, однак їх компанія не працює на продаж в роздріб, тільки оптова торгівля, оскільки роздрібна торгівля порушить права їх дилерів.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_75 пояснив, що він проводив судово-медичну експертизу по факту смерті ОСОБА_15 та складав висновок № 1129. При проведенні внутрішнього дослідження трупа ОСОБА_15 ним було встановлено, що довжина раньового каналу становить біля 12 см та те, що раньовий канал закінчується в толщі правої легені, а права легеня спавша. Пояснив, що ділянка тіла, в яку прийшовся удар є піддатливою та може змінюватись при натисканні, окрім того кінець раньового каналу це легеня. Легеня це рухливий орган, який при диханні коли людина вдихає повітря розправляється, а при видиханні спадає. Тому, в момент проникнення клинка ножа в дану ділянку тіла легеня могла бути на видиханні, а коли проводиться розтин трупа легеня вже не дихає. В даному випадку при дослідженні правої легені де закінчувався раньовий канал, легеня була спавша, тому чітко сказати про довжину раньового каналу експерт не може. В даному випадку довжину раньового каналу можна визначити лише приблизно. Саме тому у висновку зазначено, що довжина раньового каналу становить біля 12 см. Пояснив, що піддатливість даної ділянки тіла може залежати від будови тіла, від товщини підкожного жиру та може зміщуватись до 1,5 см, а з урахуванням екскурсії легені і більше. Додав, що він не виключає можливість утворення зазначеного у висновку раньового каналу від дії клинка довжиною 9,2 см. Також, пояснив, що при извлечении ножа з рани в даній ділянці тіла не виключається можливість фантанірованія крові, однак ця відповідь не категорична, оскільки кожен організм індивідуален і на це можуть впливати наявні в особи захворювання та артеріальний тиск людини.
Вина обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_15 , окрім наведених вище показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, підтверджується також дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, а саме:
Актом судово-медичного дослідження (обстеження) трупа ОСОБА_15 № 1129 від 25.10.2012 року, з якого вбачається, що в області верхньої третини передньої поверхні грудної клітини справа трохи вище проекції ключиці виявлено тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани з морфологічними ознаками дії предмету плоскої форми с загостреним кінцем, ріжучим краєм, односторонньою заточкою клинка, з колючо-ріжучими властивостями.
Дане ушкодження утворилося при житті постраждалого, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та по відношенню до живих осіб несе на собі ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в своїй клінічній течії.
Садна тильної поверхні лівої кисті утворилися при житті постраждалого, внаслідок дії предмету з різко обмеженою травмуючою поверхнею, індивідуальні особливості якої в ушкодженні не відобразилися, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться, та по відношенню до живих осіб несе на собі ознаки легких тілесних ушкоджень.
Причиною смерті ОСОБА_15 , є геморагічний шок внаслідок гострої крововтрати, яка розвинулась в результаті поранення магістральних судин пояса верхньої кінцівки (права підключична артерія).
/т. 1 а.к.п. 8-11/
Протоколом огляду місця події від 01.10.2012 року прилеглої території до будинку АДРЕСА_3 , яким було встановлено місце, час скоєння злочину, та вилучена барсетка, в якій знаходилися банківські картки, грошові кошти в сумі 438 гривень, недопалки, зразки грунту, ручка від дверей, тощо.
/т. 1 а.к.п. 13-15, 16-34/
Протоколом огляду місця події від 01.10.2012 року, в ході проведення якого в кабінеті санпропускника № 1 Кіровоградської обласної лікарні були вилучені речі, що належали ОСОБА_15
/т. 1 а.к.п. 36-41/
Договором № 121 від 24.04.2012 року найму індивідуального сейфа в ПАО КБ «ПРАВЭКС-БАНК» та листом відвідувань, згідно якого ОСОБА_15 банком був наданий в майновий найм індивідуальний сейф.
/т. 1 а.к.п. 42-43/
Протоколом огляду місця події від 01.10.2012 року, згідно якого в відділенні реанімації Кіровоградської обласної лікарні був оглянутий труп ОСОБА_15
/т. 1 а.к.п. 48-52/
Протоколом огляду предметів від 01.10.2012 року, згідно якого оглядались предмети вилучені при огляді місця події 01.10.2012 року по АДРЕСА_3 /т. 1 а.к.п. 83-84/, які постановою про визнання та залучення речових доказів були приєднані до матеріалів кримінального провадження /т. 1 а.к.п. 85/.
Протоколом огляду предметів від 01.10.2012 року, в ході проведення якого оглядався автомобіль ВАЗ 2101 синього кольору, д/н НОМЕР_1 /т. 1 а.к.п. 163/, який постановою про залучення речових доказів був приєднаний до матеріалів кримінального провадження /т. 1 а.к.п. 164/.
Протоколом обшуку від 04.10.2012 року, в ході проведення якого було проведено обшук сейфа № НОМЕР_2 в приміщенні ПАТ КБ «Правекс-Банк». У вказаному сейфі нічого виявлено та вилучено не було.
/т. 1 а.к.п. 167-168/
Висновком експерта № 1129 від 25.10.2012 року, згідно якого встановлено, що при дослідженні трупа ОСОБА_15 в області верхньої третини передньої поверхні грудної клітини зправа вище проекції ключиці виявлено тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани з морфологічними ознаками дії предмета плоскої форми із загостреним кінцем, ріжучим краєм, односторонньої заточки клинка, маючого колюче-ріжучі властивості, на що вказує форма, характер країв та стінок раньового каналу, форма кінців, наявність раньового каналу, а також перевага довжини раньового каналу над довжиною рани.
Дане ушкодження утворилось при житті потерпілого, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, по відношенню до живих осіб має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Садна тильної поверхні лівої кисті утворились при житті потерпілого, в результаті дії предмета з різко обмеженою травматичною поверхнею, індивідуальні ознаки якої в пошкодженнях не відобразились, по відношенню до живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Утворення саден тильної поверхні лівої кисті не можливо виключити в результаті боротьби або самооборони. Однак, не можливо виключити утворення рани грудної клітини і саден тильної поверхні лівої кисті в результаті травматичної дії одного предмета.
Сила з якою наносились тілесні ушкодження була достатньою для їх спричинення.
/т. 1 а.к.п. 185-190/
Додатковим висновком експерта № 1129 від 20.11.2012 року, яким встановлено, що після спричинення ОСОБА_76 тілесного ушкодження з пошкодженням магістральної судини і розвитком масової крововтрати, здатність останнього до адекватних дій втрачалась. Тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах вказаних у протоколі відтворення. Причиною смерті ОСОБА_15 став геморогічний шок, внаслідок гострої крововтрати.
/т. 1 а.к.п. 194-196, 198-199/
Висновком експерта №2/302 від 28.12.2012 року, згідно якого встановлено, що на клинку ножа виявлено кров людини та на накладках руків`я ножа виявлено клітини з ядрами.
В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та генетичні ознаки слідів крові на клинку ножа.
Генетичні ознаки слідів кові на лезі ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_15 .
Походження крові на клинку ножа від ОСОБА_13 виключається.
/т. 1 а.к.п. 211-219/
Висновком експерта № 1066 від 14.12.2012 року, згідно якого на куртці, що була вилучена при відтворенні обставин події, знайдено кров людини. При визначенні групової належності крові потерпілого ОСОБА_15 , встановлено, що кров на вказаних об`єктах може походити від потерпілого ОСОБА_15
/т. 1 а.к.п. 235-237/
Актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 710 від 09.11.2012 року, згідно якого ОСОБА_13 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення слід вважати осудним. В даний час психічним захворюванням не страждає та застосування заходів медичного характеру не потребує.
/т. 1 а.к.п. 205-206/
Протоколом явки з повинною від 07.11.2012 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_13 повно та ґрунтовно виклав обставини та причини скоєння ним кримінального правопорушення, розповів про механізм заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_15
/т. 2 а.к.п. 32-33/
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_13 нічого не зазначав про наявність у сумці грошей та їхню суму.
Протоколом відтворення обстановки та обставин події із застосуванням відеозапису від 08.11.2012 року, в ході проведення якого ОСОБА_13 розказав та показав на місці як він здійснював напад на ОСОБА_15 , обставини та причини скоєння ним кримінального правопорушення, розповів про механізм заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , як наносив удар ножем.
/т. 2 а.к.п. 56-61/
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що про наявність у сумці грошей та їх суму, ОСОБА_13 нічого не зазначав.
Оцінивши наведені докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою та з наведеними вище показами обвинуваченого, потерпілого, свідків, колегія суддів дійшла висновку про те, що фактичним обставинам відповідають дані, повідомлені обвинуваченим ОСОБА_13 , а тому ухвалюючи вирок, колегія суддів кладе в його основу саме версію обвинуваченого ОСОБА_13 щодо імітації по запропонованому самим потерпілим ОСОБА_15 плану нападу на останнього з метою вирішення його боргових проблем фінансового характеру перед фірмою, в якій він працював.
Так, отримані в ході судового розгляду покази обвинуваченого ОСОБА_13 щодо мотиву та мети скоєного ним протиправного діяння у відношенні його брата ОСОБА_15 знайшли своє об`єктивне підтвердження та повністю узгоджуються з наведеними вище показами потерпілого ОСОБА_11 , який вказує на те, що його старший син останнім часом був дуже схвильований та розповідав про наявність в нього боргових зобов`язань, свідка ОСОБА_29 , яка вказує на те, що її чоловік їй неодноразово казав, що в нього є борги та його начальник по фірмі «Мізол» після смерті чоловіка також розповідала їй про наявність у померлого боргу перед фірмою, а також з показами свідків ОСОБА_66 та ОСОБА_69 щодо виявленої внаслідок проведення на фірмі «Мізол» інвентаризації, недостачі грошей, яка виникла саме в померлого ОСОБА_15 . При цьому, такі покази повністю узгоджуються з наданою за дорученням суду від 24.07.2013 року /т. 5 а.к.п. 32/ відповіддю директора ТОВ «Мізол» № 414 від 02.10.2013 року, згідно якої проведеною 13.08.2012 року інвентаризацією товарно-матеріальних цінностей, облікованих у Миколаївській філії ТОВ «Мізол» на складі у м. Кіровограді встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей в сумі 16021 гривень. Вказана нестача утворилася внаслідок отримання 10.08.2012 року торговим представником ОСОБА_15 товарно-матеріальних цінностей для власних потреб, що не заперечувалося останнім з посиланням на неможливість створення 10.08.2012 року первинних документів та зобов`язанням створити їх у подальшому.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_13 із самого початку кримінального провадження дає незмінні (стабільні) покази, які по суті з урахуванням встановлених в ході судового розгляду фактичних обставин, є логічними та послідовними.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_66 та ОСОБА_69 в своїх показах наголошують на тому, що померлий ОСОБА_15 висловлював намір імітувати ДТП за його участю щоб відволікти увагу свого керівника по фірмі «Мізол» та щоб вона не потрапила таким чином на склад і не виявила наявну в нього недостачу товару, а реалізувати такий план не зміг через те, що в той день автомобілем керувала сама ОСОБА_77 . Що в свою чергу вказує на те, що померлий ОСОБА_15 дійсно був здатен розробити план нападу на нього з його нібито пограбуванням з метою уникнути повернення наявного у нього перед фірмою «Мізол» боргу.
Повідомлені ж потерпілим ОСОБА_11 та свідками ОСОБА_46 , ОСОБА_78 , ОСОБА_42 дані про те, що відносини між братами ОСОБА_45 були дружніми, вони не конфліктували та менший брат ( ОСОБА_13 ) завжди слухався старшого брата ( ОСОБА_15 ) та молодший брат був вихований таким чином, що для нього слово старшого брата це закон, вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_13 дійсно був здатен на беззаперечне виконання вказівок свого старшого брата.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що удар ножем був нанесений обвинуваченим в правий бік потерпілого, в той час коли з урахуванням часу та людності місця вчинення нападу, а також локалізації потерпілого ОСОБА_15 , який по відношенню до обвинуваченого був розташований своїм лівим боком, зручніше було б нанести удар саме в лівий бік потерпілого, не перекладаючи при цьому ніж до лівої руки, оскільки нападаючий є правшою та не витрачаючи при цьому зайвого часу. Що тільки запевнює колегію суддів в тому, що останній діяв згідно узгодженого з потерпілим плану, відповідно до якого обвинувачений мав нанести удар ножем саме в праве плече потерпілого, оскільки, на його переконання удар в праву частину тіла безпечний, бо там нема життєво важливих органів, а в плечі тільки м`язи.
При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи сторони обвинувачення щодо того, що встановлена в ході проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_15 довжина раньового каналу в розмірі 12 см при тому, що довжина клинка становить 9,2 см, вказує на велику силу нанесення обвинуваченим удару ножем, що свідчить про наявність в останнього наміру позбавити брата життя.
Так, таке твердження сторони обвинувачення спростовується наданими в ході судового розгляду показами експерта ОСОБА_79 , який пояснив, що ділянка тіла, в яку прийшовся удар є піддатливою та може змінюватись при натисканні, окрім того кінець раньового каналу це легеня, тобто рухливий орган, який при вдиханні повітря розправляється, а при видиханні спадає. Тому, в момент проникнення клинка ножа в дану ділянку тіла легеня могла бути на видиханні, а коли проводиться розтин трупа легеня вже не дихає. В даному випадку при дослідженні правої легені де закінчувався раньовий канал, легеня була спавша, тому чітко сказати про довжину раньового каналу експерт не може, тобто довжину раньового каналу можна було визначити лише приблизно, наголосивши на тому, що у висновку зазначено, що довжина раньового каналу становить біля 12 см. Тобто утворення у потерпілого ОСОБА_15 раньового каналу розміром біля 12 см не може беззаперечно вказувати на силу удару ножем і є лише припущенням прокурора.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що висновком експерта № 1129 від 25.10.2012 року дійсно встановлено те, що не можна виключити, що садна на тильній поверхні лівої кисті могли утворитись внаслідок боротьби або самооборони. Однак даний висновок не є категоричним та за відсутності інших переконливих та беззаперечних доказів, не спростовує доводів обвинуваченого ОСОБА_13 щодо нанесення ним ударів по руках брата за домовленістю з останнім, щоб напад виглядав більш реалістично.
Не спростовано стороною обвинувачення і доводів обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що він не знав чи є в банківській ячейці брата гроші та про те, що в сумці останнього грошей не було. Натомість протоколом обшуку від 04.10.2012 року встановлено, що в сейфі № НОМЕР_2 в приміщенні ПАТ КБ «Правекс-Банк» нічого виявлено та вилучено не було, отже даних про те, чи були у вказаному сейфі кошти станом на 01.10.2012 року органом досудового розслідування встановлено не було.
Тобто, наведені докази у своїй сукупності підтверджують лише факт заподіяння потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, що потягли його смерть, проте не свідчать поза усяким розумним сумнівом про наявність у обвинуваченого ОСОБА_13 умислу на вбивство з корисливих мотивів.
Отже, наносячи удар ножем в область верхньої третини передньої поверхні грудної клітки з права вище проекції ключиці, обвинувачений ОСОБА_13 діяв з прямим умислом на спричинення останньому тілесних ушкоджень в області правого плеча (згідно попередньо спланової домовленості), не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого від гострої крововтрати, що розвинулася в результаті поранення магістральних сосудів пояса верхньої кінцівки (правої підключичної артерії), яке сталося від неочікуваного для обвинуваченого сіпання потерпілого ОСОБА_15 , хоча повинен був і міг їх передбачити, оскільки плече розташоване поряд із життєво важливими органами людини.
При цьому, відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Тобто, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом, коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Разом з тим, стороною обвинувачення в ході судового розгляду не доведено умислу обвинуваченого ОСОБА_13 на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 і таке твердження сторони обвинувачення повністю спростовується встановленими в ході судового розгляду фактичними обставинами, відповідно до яких ОСОБА_13 з метою реалізації плану нападу на потерпілого ОСОБА_15 наніс тільки один удар ножем в область верхньої третини передньої поверхні грудної клітини з права вище проекції ключиці, та не мав наміру заподіяти тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани з пошкодженням магістральної судини і розвитком масової крововтрати.
При цьому слід виходити із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, характер, локалізацію поранення, поведінку винного до та після вчинення злочинних дій.
Таким чином, знаряддя злочину свідчить про бажання нанести тілесні ушкодження, та при відсутності конкретного умислу, слід виходити із фактично заподіяних тілесних ушкоджень та наслідків, які настали у результаті отримання потерпілим таких тілесних ушкоджень.
При цьому, оскільки умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, то він повинен нести відповідальність за тілесне ушкодження, яке фактично було заподіяне, тобто за тяжке тілесне ушкодження, що потягло смерть потерпілого.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, як умисні дії, які виразилися в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_15 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується також у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень і такі його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України.
При цьому, колегія суддів констатує, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду з тих підстав, що як на доказ скоєння даного кримінального правопорушення орган досудового розслідування послався лише на суперечливі покази в ході досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що після скоєного нападу на потерпілого ОСОБА_15 , згідно його плану, обвинувачений взяв сумку, яка лежала на землі і направився на зупинку громадського транспорту. Коли приїхав додому та переодягнувся, то перерахував гроші, які лежали в сумці, їх було 5800 гривень, гроші витратив на купівлю ноутбука.
Проте, ані в явці з повиною, ані в ході відтворення обстановки та обставин події із застосуванням відеозапису від 08.11.2012 року ОСОБА_13 , розповідаючи та показуючи на місці як він здійснював напад на потерпілого ОСОБА_15 , про обставини та причини скоєння ним кримінального правопорушення, про механізм заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_15 та нанесення удару ножем, нічого не зазначав про наявність коштів в сумці брата /т. 2 а.к.п. 56-61/.
При цьому, в ході допиту під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 стверджує, що в сумці брата, окрім документів більше нічого не було. Він не знав, чи є в банку гроші, та чи будуть вони в сумці та скільки їх буде. А ноутбук він купив за кошти, надані батьком. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 . І такі твердження обвинуваченого ОСОБА_13 жодним належним та допустимим доказом стороною обвинувачення не спростовано.
Так, згідно протоколу виїмки від 09.11.2012 року та протоколу огляду предметів від 09.11.2012 року у ОСОБА_11 - власника квартири АДРЕСА_5 в присутності понятих була проведена виїмка ноутбука Lenovo, зарядного пристрою, загрузочного диску, документів на ноутбук, які були оглянуті та згідно постанови про приєднання до справи речових доказів від 09.11.2012 року були приєднані до матеріалів кримінального провадження, як речові докази.
У постанові про приєднання до справи речових доказів від 09.11.2012 року орган досудового розслідування зазначив, що ОСОБА_13 з місця скоєння злочину викрав сумку, в якій знаходилися гроші, які він витратив на купівлю ноутбука. Проте, з протоколу огляду предметів від 09.11.2012 року не вбачається дата купівлі ноутбуку, не зазначено в якому магазині він був куплений та не вказана його вартість. Докладніше не викладено назву та зміст вилучених документів до ноутбука /т. 2 а.к.п. 69-71/.
Крім того, згідно протоколу обшуку від 04.10.2012 року /т. 1 а.к.п. 167-168/ було проведено обшук сейфа № НОМЕР_2 у приміщенні ПАТ КБ «Правекс-Банк». У вказаному сейфі нічого виявлено та вилучено не було. Даних про те, чи були у вказаному сейфі кошти станом на 01.10.2012 року органом досудового розслідування встановлено не було.
Згідно висновку експерта № 557 від 21.11.2012 року /т. 1 а.к.п. 243-247/ на поверхнях наданих на дослідження об`єктів: полімерному пакеті, шкіряній сумці, шкіряному гаманціі, металевому балончику, вилучених в ході відтворення обстановки і обставин події 08.11.2012 року на території садового товариства «Будівельник» на земельній ділянці АДРЕСА_6 , за фактом нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , слідів рук не виявлено. Вирішити питання, чи придатні сліди рук для ідентифікації по ним особи та чи залишені вони ОСОБА_13 чи іншою особою, немає можливості, так як сліди рук на наданих на дослідження об`єктах не виявлено.
Крім того, про імітацію спланованого нападу з метою заволодіня коштами із застосування ножа, свідчить також поведінка потерпілого ОСОБА_15 , а саме, напад був здійснений о 09-00 годині ранку в людному місці. Проте, потерпілий активно не відбивався, хоча був кремезний та набагато сильніший за обвинуваченого, що в суді показав потерпілій ОСОБА_11 , не кликав на допомогу, не надавав звукові сигнали, тощо.
При цьому, з об`єктивної сторони розбій є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримання. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження орган досудового розслідування не здобув об`єктивних та беззаперечних даних того, що обвинувачений ОСОБА_13 скоїв напад на потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння коштами, які потерпілий ОСОБА_80 взяв у сейфі в банку, та не встановив суму викрадених грошей.
При цьому, суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України позбавлений повноважень здобуття доказів за власною ініціативою, з чого випливає, що суд, оцінивши докази, надані сторонами, вичерпав можливість отримання доказів.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».
Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого також і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 17 КПК України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів констатує відсутність неспростовних і беззаперечних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Отже, оцінивши наведеі докази з точки зору допустимості, достовірності та достатності, колегія суддів приходить до висновку, що їх недостатньо для визнання обвинуваченого ОСОБА_13 винним у розбійному нападі, де предметом злочину були грошові кошти, оскільки з їх змісту можливо зробити лише припущення про те, що обвинувачений заволодів грошовими коштами. За таких обставин обвинуваченого ОСОБА_13 за пред`явленим йому органом досудового розслідування обвинуваченням за ч. 4 ст. 187 КК України, необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та його дії слід вірно кваліфікувати, як умисні дії, які виразилися в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть ОСОБА_15 .
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_81 раніше не засуджений, на обліку в психоневрологічному на наркологічному диспансерах не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має батьків похилого віку.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , суд визнає щире каяття та наявність батьків похилого віку, які страждають на серцево-судинні захворювання та потребують допомоги з боку сина.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який злочин вчинив вперше, у скоєному щиро покаявся, характеризується виключно з позитивного боку, офіційно працевлаштований робітником із благоустрою Петрівської селищної ради, тобто займається суспільно-корисною діяльністю, має батьків похилого віку, які потребують його допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що останньому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді мінімального строку позбавлення волі.
Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_13 та попередження скоєння ним нових злочинів, оскільки останній повністю визнав свою вину та усвідомив протиправність своїх дій, та його поведінка як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду свідчить про наявність щирого каяття й намагання спокутувати свою провину. Також, колегією суддів враховано позицію потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні просив не карати обвинуваченого суворо, наголосовиши на тому, що останній залишився єдиним їхнім сином, який є єдиною надією для для нього та його дружини у старості, оскільки після смерті старшого сина вони часто хворіють на серцево-судинні захворювання та потребують його допомоги.
При цьому, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_13 слід зарахувати час його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 07 листопада 2012 року по 30 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З урахуванням того, що відбутий ОСОБА_13 у межах даного кримінального провадження строк попереднього ув`язнення перевищує строк фактично призначеного йому основного покарання, то останнього слід звільнити від відбування покарання.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_13 у виді домашнього арешту припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку його дії.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_13 на користь держави підлягають стягненню витрати, пов`язані з проведенням експертиз в даному кримінальному провадженні в сумі 4870,40 гривень.
Питання щодо речових доказів в даному кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_14 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 4 ст. 187 КК України випрадати за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_13 зарахувати час його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 07 листопада 2012 року по 30 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_14 від відбування покарання звільнити, як такого, що з урахуванням відбутого ним у межах даного кримінального провадження строку попереднього ув`язнення, відбув призначене йому основне покарання повністю.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_13 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні в сумі 4870 (чотири тисячі вісімсот сімдесят) гривень 40 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_13 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 20.11.2012 року, які здані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Кіровоградського МВ УМВС України в області після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3