АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5773/16-к Номер провадження 11-кп/786/289/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника засудженого ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Кременчуцька виправна колонія №69» провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даною ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнено останнього умовно-достроково від подальшого відбування покарання призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.10.2012 за ст. 395, ч.3 ст. 187, 70 КК України на 7 років позбавлення волі на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 16 днів.

Мотивуючи своє рішення про необхідність задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 вказав, що засуджений своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення, при цьому ним вже відбуто 2/3 частини призначеного покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.10.2012 року.

При цьому суд врахував, як виключно позитивну характеристику засудженого, так і те, що засуджений мав вісім стягнень у 2012-2014 роках, останнє з яких застосовано 26.05.2014 року. Після чого постійно, майже протягом 2,5 років стягнень не мав та отримував тільки заохочення (всього п`ять) саме за сумлінну поведінку і ставлення до праці, про що безпосередньо вказує норма ч.2 ст. 81 КК України як на підставу для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури просить скасувати ухвалу суду через невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На переконання прокурора, засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а висновки суду є передчасними.

Під час відбування покарання ОСОБА_8 піддавався заходам дисциплінарного впливу, за що він мав 8 стягнень.

Крім того, 11.10.2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України у зв`язку з тим, що засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 просить залиши ухвалу районного суду в силі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши заперечення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вирішила наступне.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 , не відповідає фактичним обставинам провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої суду особової справи, вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 395, ч.3 ст. 187, ч.1 ст.70 КК України, а саме за вчинення розбою поєднаного з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб поєднане з погрозою застосування насильства та самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.04.2016 засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання зараховано термін попереднього ув`язнення з 29.02.2012 по 20.10.2012 включно.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком суду від 05.10.2012 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі, який за ступенем тяжкості являється умисним особливо тяжким злочином.

Так, відповідно до п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільненні від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше ? строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Тому посилання в ухвалі суду першої інстанції при встановленні строку фактичного відбуття ОСОБА_8 певної частини призначеного йому покарання саме на п.2 ч.3 ст. 81 КК України, який встановлює необхідність фактичного відбуття 2/3 частини строку покарання, призначеного судом, є помилковим.

При цьому, колегією суддів встановлено, що на час розгляду місцевим судом клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 відбув 5 років 5 місяців 14 днів, тобто більше ? строку призначеного судом покарання за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Саме відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Зокрема, висновок щодо виправлення засудженого при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про особу засудженого, його поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці і пов`язується з фактичним відбуттям особою певної части ни строку призначеного їй покарання.

Так, ОСОБА_8 втретє засуджується до позбавлення волі, мав одне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте належних висновків не зробив та проваджував вчиняти нові злочини, за які йому призначалась реальна міра покарання.

Відповідно до наявних у особовій справі документів, за період відбуття покарання у Петровській виправній колонії УДПтС України в Кіровоградській області №49 починаючи з 07.11.2012 неодноразово допускав порушення встановлених правил відбування покарання, у зв`язку з чим 8 разів на нього накладалися стягнення у вигляді догани оголошені правами начальника установи та правами начальника відділення, і які є погашеними, однак характер допущених порушень свідчить про систематичне порушення та небажання засудженого поліпшити свою поведінку.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно матеріалів особової справи, рішеннями адміністративних комісій установи двічі було вирішено, що засуджений ОСОБА_8 не заслуговує на заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким 11 травня 2016 року та 11 жовтня 2016 року про застосування щодо нього ст. 81 КК України, оскільки ОСОБА_8 не досяг необхідного ступеню виправлення.

Наведене дає підстави колегії суддів вважати, що засуджений ОСОБА_8 за такий короткий строк після відмови адміністрації виправної колонії в умовно-достроковому звільнені останнього в повній мірі не міг довести належним чином своє виправлення.

Наявність у засудженого 5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які отримані ним упродовж останніх двох років, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільненні від відбування покарання, та лише свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_8 .

Згідно відомостей, котрі зазначені в останній за часом характеристиці на засудженого ОСОБА_8 , затвердженої в.о. начальником Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ у Полтавській області №69 від 07.12.2016, яка наявна в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_8 працевлаштований в будівельній бригаді СПС №2 та до роботи ставить сумлінно.

Натомість, наявна в матеріалах особової справи попередня характеристика на засудженого від 11 жовтня 2016 року жодних відомостей про працевлаштування ОСОБА_8 не містить.

Відповідні заяви та документи, які б посвідчували працевлаштованість засудженого на виробництві в матеріалах особової справи відсутні, що в свою чергу позбавляє повно та всебічно оцінити його ставлення до праці, що є невід`ємною складовою для доведення виправлення засудженого.

Вищевикладене свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 належним чином не довів свого виправлення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав оцінку та не взяв до уваги тому, що процес виправлення ОСОБА_8 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд помилково дійшов висновку про достатність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційною інстанцією, якою в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Відповідно апеляційна скарга прокурора про скасування ухвали суду з наведених в ній мотивів підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнено останнього умовно-достроково від подальшого відбування покарання призначеного вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.10.2012 за ст. 395, ч.3 ст. 187, 70 КК України на 7 років позбавлення волі на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 16 днів скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України - відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_4