Справа № 534/452/17
Провадження № 1-кп/534/81/17

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2017 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі сторін кримінального провадження:
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8
інших учасників судового розгляду:
представника служби у справах дітей
та сім`ї Горішньоплавнівської міської ради ОСОБА_9
представника Кременчуцького міськрайонного відділу
з питань пробації ОСОБА_10
у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1ст.185 КК України ,

в с т а н о в и в :

09 лютого 2017 у період часу з 03 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 25 , що розташований по вул. Строна в м. Горішні Плавні Полтавської області побачив у руках ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Xiaomi Red Mi 3S» після чого у нього виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна , з корисливих мотивів та мети , неповнолітній ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння та переконавшись , що за його діями ніхто не спостерігає викрав із правої кишені куртки , мобільний телефон марки « Xiaomi Red Mi 3S» сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 3 145 грн, який належить потерпілому ОСОБА_5 .
В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , в присутності законного представника ОСОБА_11 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнав повністю і дав суду показання, що вночі 09.02.2017р. у потерпілого , який знаходився в стані сп`яніння і спав на лавочці він з кишені куртки викрав мобільний телефон , який приніс до себе додому. У вчиненому злочині щиро розкаюється.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив об`єм викраденого майна і зазначив , що викрадений телефон йому повернутий, претензій по відшкодуванню майнової та моральної шкоди до обвинуваченого не має.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України , крім повного визнання ним своєї вини, підтверджується зібраними та перевіреними в ході судового засідання доказами, зокрема, протоколом огляду мобільного телефону від 17.02.2017 року з фото таблицями (а.с.61-64); документами на мобільний телефон (а.с.59); висновком експерта від 26.02.2017р., згідно якого станом на 09.02.2017р. вартість мобільного телефону складала 3145 грн (а.с.67); речовим доказом : мобільним телефоном (а.с.65).
Приведеними доказами,суд находить повністю доказаною винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину .
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує як умисні, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який як по місцю навчання, так і проживання характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім .
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Санкція ч. 1 ст. 185 КК України, передбачає міру покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.
У відповідності до ч.3 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України в якому обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до злочинів середньої тяжкості.
У відповідності до ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) арешт; 5) позбавлення волі на певний строк.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, по місцю навчання характеризується посередньо, сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому, вважає, за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі .
При призначенні ОСОБА_6 покарання,суд враховує,що він. скоїв злочин середньої важкості, неповнолітній його вік, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків що є пом`якшуючою обставиною, думку потерпілого який просив суворо не карати обвинуваченого , данні про його особу. та приходить до висновку, що його виправлення і перевиховання можливе без позбавлення волі з застосуванням до нього покарання передбаченого ст.105 КК України.
Відповідно до ст. 105 ч.1 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Відповідно до ст. 497 ч.3 КПК України , під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Мати неповнолітнього обвинуваченого має постійне місце роботи, за місцем роботи і мешкання характеризується позитивно, не заперечує проти застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру та передачі сина під її нагляд.
У відповідності до п.10 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2013 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх» суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Вважаючи, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, погіршення становища особи за ініціативою суду не допускається.
Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (статті 2, 18, 50 КК). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_8 .
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового провадження , які не заперечували проти задоволення клопотання та враховуючи досудову доповідь представника Кременчуцького МРВ з питань пробації щодо доцільності застосування щодо неповнолітнього обвинуваченого заходів виховного характеру, вважає за доцільне звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання і застосувати відносно нього примусові заходи виховного характеру у відповідності до вимог ст. 105 КК України, так як ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому злочині, посередньо характеризується за місцем навчання, вчинив злочини у неповнолітньому віці, викрадене майно повернуто потерпілому .
У відповідності до вимог ст. 105 КК України, суд може застосувати до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:
1) застереження;
2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;
3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;
4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;
5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Частиною 3 ст. 497 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року № 2 примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 не приймалось.
Постановою про приєднання речових доказів від 26.02.2017р., речовим доказом визнано мобільний телефон , який переданий на відповідальне зберігання власнику (а.с.65)
У відповідності до вимог ст. 100 ч.9 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Судові витрати у справі відсутні .
На підставі викладеного , керуючись ст. ст.370, 373-374,497 КПК України, ст. 105 КК України, суд ,-
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі .
На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом покарання і застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці м. Комсомольська Полтавської області , проживаючій в АДРЕСА_2 строком на один рік.
Речовий доказ по справі: мобільний телефон марки «Xiaomi Red Mi 3S», який переданий на відповідальне зберігання переданий власнику - залишити потерпілому ОСОБА_5 , як йому належний.
Згідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні. Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_1