справа №177/1613/16-к
провадження №1-кп/176/22/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовті Води в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, такого, що має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого у ТОВ «Епіцентр» м. Кривий Ріг, старшим продавцем непродовольчих товарів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 квітня 2015 року за №0000406, -

з участю учасників судового провадження: прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

19 квітня 2015 року в період часу з 09:30 годин по 10:00 годин, ОСОБА_3 , знаходячись на 1,0 км автодороги м. Кривий Ріг - м. П`ятихатки, в Криворізькому районі, Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше одного удару лівою рукою стиснутою в кулак в область правої виличної кістки обличчя потерпілого ОСОБА_8 . В результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 353 від 26.02.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо правого ока, крововиливу у склеру правого ока, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав частково. Суду дав показання про те, що 19 квітня 2015 року він разом із сином, дружиною, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 їхали на кладовище і на автомобільній дорозі за мікрорайоном ОСОБА_11 в м. Кривий Ріг з ними трапилася дорожньо транспортна пригода. Коли їхали він заснув, оскільки був після роботи і прокинувся від удару автомобіля. Удар прийшовся на його сторону та сторону ОСОБА_12 . Поруч із ним на задньому сидінні в автомобілі сиділа дружина та дитина. Від удару дитина почала кричати, а дружина трималася за голову. Він вийшов із автомобіля і підійшов до автомобіля, з вини якого сталося зіткнення. В салоні того автомобіля був потерпілий, який вийшов з автомобіля. Спочатку він запитав у нього що той робить, а потім долонею дав потерпілому ляпаса. Після цього він підійшов до своєї дружини, поцікавився чи все гаразд. Потім знову підійшов до потерпілого і вибачився за те, що вдарив його. Приблизно через 40 хвилин приїхала швидка допомога і забрала потерпілого, а вони залишилися чекати інспекторів ДАІ. Приблизно через годину приїхав автомобіль ДАІ і стали розбиратися в тому, що сталося. Потім повернувся потерпілий і вів себе неприязно. Він ще раз вибачився за те, що вдарив його. Однак, потерпілий вибачення не приймав і сказав, що буде звертатися до суду. Ще потерпілий показав довідку з лікарні, де було написано, що він отримав травму в результаті дорожньо транспортної пригоди. Після цього вони роз`їхалися і він більше потерпілого не бачив. В момент дорожньо транспортної пригоди від спав і прокинувся вже після ДТП, коли на нього посипалося скло з автомобіля. Винуватцем ДПТ був автомобіль потерпілого. Коли він підійшов до автомобіля ОСОБА_13 , то вдарив його не одразу. Спочатку запитав, що він робить, а коли ОСОБА_13 відповів йому в грубій формі, тоді вдарив його. Удар долонею прийшовся по щоці. Вину свою визнає частково, оскільки дійсно вдарив потерпілого, але не кулаком, а долонею руки. Окрім того, не визнає наявність у нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Цивільний позов потерпілого не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина у його скоєнні знайшла своє підтвердження наступними об`єктивними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду дав показання про те, що 19 квітня 2015 року, він, його знайомий ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , перебуваючи в салоні автомобіля «Деу Сенс», за кермом якого був він, рухались по автодорозі м. Кривий Ріг м. П`ятихатки. Приблизно о 10 год. 00 хв., на під`їзді до м. Кривий Ріг, йому на зустрічну смугу, на великий швидкості, виїхав автомобіль. Він, перебуваючи за кермом автомобіля, не встиг загальмувати, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобілів. Злякавшись за людей, він вибіг з автомобіля для можливого надання медичної допомоги і пішов в сторону іншого автомобіля. Його знайомий ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишились в салоні автомобілі. Наблизившись до іншого автомобіля, із заднього пасажирського сидіння до нього назустріч вийшов ОСОБА_18 і, нічого не кажучи, вдарив його лівою рукою у височну область голови. Від цього удару в нього запаморочилася голова, він повернувся і сів до себе в салон автомобіля. Подивившись в дзеркало побачив вм`ятину у височній частині голови. Він почав телефонувати у ДАІ, після цього почав викликати карету швидкої допомоги. По приїзду швидкої допомоги, його забрали у лікарню. В лікарні його оглянув хірург та повідомив, що у нього перелом щелепно лицьової кістки і необхідно пройти стаціонарне лікування, на що він сказав, що йому необхідно повернутись на місце ДТП і написавши розписку про те, що відмовляється від лікування, повернувся на місце ДТП. Повернувшись на місце пригоди, він побачив працівників ДАІ. ДТП сталось з вини ОСОБА_19 , який виїхав на зустрічну смугу руху. Діями ОСОБА_18 йому завдано шкоду, яку останній не відшкодував. На другий день він поїхав в обласну лікарню ім. Мечникова і там його прооперували. На лікуванні у даній лікарні він перебував десять днів. Після виписки з лікарні він ще лікувався амбулаторно. На сьогоднішній день травма турбує його, оскільки виникають дуже часті головні болі. Під час ДТП він вдарився передньою частиною обличчя та грудьми об кермо. Під час керування транспортним засобом він був тверезим. Цивільний позов підтримав в повному обсязі, було нанесено шкоду його здоров`ю, його сім`ї, оскільки були витрати на лікування, на харчування, було нанесено також моральну шкоду. Він один працював та заробляв кошти, дружина не працювала. Зазначив, що ОСОБА_18 ударив його через те, що вважав його винуватцем аварії. Цивільний позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що в квітні 2015 року, точної дати не пам`ятає, автомобіль, в салоні якого перебували вона, ОСОБА_20 та хлопець на ім`я ОСОБА_16 , рухаючись на автошляху, при в`їзді в м. Кривий Ріг, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Автомобіль, в салоні якого знаходився ОСОБА_18 та інші пасажири, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. ОСОБА_20 вийшов з машини і з іншої машини також вийшли водій та обвинувачений. Обвинувачений ОСОБА_18 , вийшовши з машини, направився до ОСОБА_20 і вдарив його - наніс один удар рукою стиснутою в кулак в праву частину скроні ОСОБА_20 . Чи розмовляли вони між собою при цьому вона не чула. Коли ОСОБА_20 повернувся до салону їх автомобіля, вона побачила вм`ятину у скроні його голови. Викликали працівників ДАІ та карету швидкої допомоги. По приїзду швидкої допомоги, лікарі забрали ОСОБА_20 у лікарню. Вона з машини не виходила і ні з ким не спілкувалась. Їй невідомо чи надавав хтось пояснення працівникам ДАІ. ОСОБА_20 з лікарні вони не дочекались. Невідомо чи давав він пояснення міліції чи ні.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що в квітні 2015 року, точної дати не пам`ятає, він, ОСОБА_18 та його сім`я, перебуваючи в салоні автомобіля, рухаючись на автодорозі, біля м. Кривий Ріг, потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Їх автомобіль, оминаючи яму на дорозі, виїхав на зустрічну смугу і в цей же час зіткнулись з іншим автомобілем. Пасажири автомобілів вийшли із салону. Він не бачив як ОСОБА_18 наносив удар ОСОБА_20 . Проте, коли ОСОБА_20 сідав в салон автомобіля, він побачив почервоніння на його обличчі, з правої сторони в області щоки. Коли потерпілий повернувся з лікарні, то ОСОБА_18 перед ним вибачався, сказав що був в стані афекту. Бачив і чув, що ОСОБА_18 вибачався перед ОСОБА_20 за те, що наніс йому удар в обличчя, оскільки він злякався за дитину, бо дитина сильно кричала та й дружина була в шоковому стані.

В ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення прокурор відмовився від заявленого раніше клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 . Судом приймалися відповідні заходи по виклику вказаного свідка.

Керуючись вимогами ст.22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту, а також враховуючи те, що прокурор відмовився від допиту свідка сторони обвинувачення, суд не здійснював допит вище вказаного свідка.

Вина обвинуваченого підтверджується й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого слідує, що до ЄРДР внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі заяви ОСОБА_8 , що мало місце 19.04.2015 року на автодорозі м. Кривий Ріг с. Сергіївка, Дніпропетровської області, де в ході раптово виниклої сварки, йому було нанесено тілесні ушкодження (а.к.п.1);

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, з якого слідує, що 19.04.2015 року приблизно о 09 год. 30 хв. поблизу м. Кривий Ріг, після дорожньо транспортної пригоди між його автомобілем і автомобілем «Opel», громадянин ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження (а.к.п.8);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.08.2015 року з доданими до нього фототаблицями, за участю свідка ОСОБА_14 . Під час проведення слідчого експерименту свідок зазначила та показала механізм та локалізацію нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 удару потерпілому ОСОБА_8 , що мало місце 19.04.2015 року на автодорозі м. П`ятихатки м. Кривий Ріг Криворізького району. Зокрема, свідок зазначила, що ОСОБА_3 наніс удар кулаком руки в обличчя потерпілому. (а.к.п.31-34);

- висновком судово медичної експертизи потерпілого № 353, проведеної 25.02.2016 року та 26.02.2016 року, згідно якого у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були виявлені тілесні ушкодження з наступною локалізацією, у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо правого ока та крововилив у склеру правого ока. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що ушкодження у нього виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару кулаком. При цьому, потерпілому було завдано не менше 1-го прикладення фізичної сили травмуючим предметом, який мав властивості тупого твердого предмету. При проведенні слідчого експерименту від 14.07.2015 року, потерпілий вказав, що від отриманого удару він не падав. Давність виявлених тілесних ушкоджень в наданих медичних документах на ім`я потерпілого свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 19.04.2015 року. Виявлені тілесні ушкодження за ознакою, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.к.п.46-47);

- висновком судово медичної експертизи потерпілого № 440, проведеної 11.03.2016 року-17.03.2016 року, з якого слідує, що виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки орбіти, синця навколо ока і крововиливу у склеру правого ока у потерпілого виникли від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в наслідок удару кулаком, взутою ногою, з достатньою силою. При цьому, йому було завдано не менше одного прикладення фізичної сили травмуючим предметом, який мав властивості тупого твердого предмету в ділянку правого ока. Враховуючи локалізацію і характер тілесних ушкоджень можливо зробити підсумок, що механізм утворювання не суперечить судово медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 30.08.2015 року. Характер виявлених тілесних ушкоджень в наданих документах на ім`я потерпілого, свідчать, що термін їх виникнення може відповідати 19.04.2015 року. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження знаходяться в одній анатомічній ділянці і за ознакою, відповідно до п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року у сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Також зазначено, що під час проведення додаткового слідчого експерименту з участю потерпілого від 14.07.2015 року та за участю свідка ОСОБА_14 від 30.08.2015 року останні не вказували про падіння з висоти власного зросту з послідуючим ударом об поверхню. /а.к.п.51-52/;

- протоколом огляду місця події від 16.03.2016 року, здійсненого о 10 год. 00 хв. з якого вбачається, що предметом огляду була ділянка місцевості, яка знаходиться на 1,0 км автодороги м. Кривий Ріг П`ятихатки. Під час огляду виявлено, що дорожнє покриття має пошкодження у вигляді ям різного діаметру та глибини, але глибиною не більше 7 см. До проїзної частини зліва та справа примикає узбіччя. Будь які дорожні знаки та дорожня розмітка відсутні. До протоколу додано фототаблиця місцевості на 1,0 км автодороги м. Кривий Ріг П`ятихатки Криворізького району Дніпропетровської області. /а.к.п. 53-55/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2016 року з доданими до нього фототаблицями, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_22 . Під час слідчого експерименту потерпілий розповів та показав обставини та механізм нанесення йому обвинуваченим ОСОБА_3 удару кулаком в обличчя, що мало місце 19.04.2015 року на автодорозі м. П`ятихатки м. Кривий Ріг Дніпропетровської області /а.к.п.57-60/;

- висновком судово медичної експертизи потерпілого №484, проведеної 17.03.2016 року 21.03.2016 року, згідно якого у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому правої виличної кістки, перелом стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо ока, крововиливу у склеру правого ока, по характеру тілесних ушкоджень виникли у нього від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару кулаком, взутою ногою, термін виникнення яких може відповідати 19.04.2015 року. Враховуючи локалізацію і характер тілесних ушкоджень, можливо зробити підсумок, що механізм утворювання не суперечить судово медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 16.03.2016 року. Сила нанесення ударів була достатньою для виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого. Виявлені тілесні ушкодження знаходяться в одній анатомічній ділянці і сукупності, згідно ознак, встановлених п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. /а.к.п.63-64/;

- постановою про перекваліфікацію від 11.04.2016 року, відповідно до якої злочинні дії невстановленої особи у кримінальному провадженні № 0000406 від 19.04.2015 року, перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України. /а.к.п.67/;

- висновком судово медичної експертизи потерпілого №865, проведеної 12.05.2016 року 17.05.2016 року, з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелом стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо ока, крововиливу у склеру правого ока, виникли від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару кулаком, взутою ногою, термін виявлених тілесних ушкоджень може відповідати 19.04.2015 року. При цьому, не виключається можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень, у вигляді крововиливу у слизову оболонку верхньої губи під час дорожньо транспортної пригоди 19.04.2015 року, яке з урахуванням ознак, встановлених п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Приймаючи до уваги дані проведених слідчих експериментів з участю потерпілого від 14.07.2015 року та за участю свідка ОСОБА_14 від 30.08.2015 року, зазначені вище тілесні ушкодження заподіяні в наслідок ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть стиснута в кулак. Виявлені тілесні ушкодження знаходяться в одній анатомічній ділянці і сукупності, згідно ознак, встановлених п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень./а.к.п.110-111/;

- повідомленням слідчого Криворізького відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про підозру ОСОБА_3 від 09.06.2016 року у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України /а.к.п.125-128/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року та доданими до нього фототаблицями, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника, потерпілого ОСОБА_8 та його представника. Під час слідчого експерименту потерпілий розказав та показав обставини нанесення йому обвинуваченим кулаком руки удару в обличчя. Окрім того, потерпілий ОСОБА_8 показав механізм отримання ним удару в обличчя /в губи/ об кермо автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /а.к.п.147-151/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року та доданими до нього фототаблицями, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника, свідка ОСОБА_14 . Під час слідчого експерименту свідок розказала та показала обставини, механізм нанесення обвинуваченим потерпілому удару кулаком в обличчя /а.к.п.152-155/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2016 року та доданими до нього фототаблицями, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника. Під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_3 розповів та показав обставини, механізм нанесення ним потерпілому удару в обличчя. При цьому, обвинувачений зазначає, що наніс потерпілому удар долонею, а не кулаком руки. /а.к.п.156-159/;

- висновком судово медичної експертизи потерпілого № 1392, проведеної 25.07.2016 року 27.07.2016 року, з якого слідує, що враховуючи анатомічну локалізацію і характер виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого, можливо зробити підсумок, що механізм їх утворювання не суперечить судово медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 22.07.2016 року. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого, з урахуванням проведеного слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_14 від 22.07.2016 року, у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо ока, крововиливу у склеру правого ока, заподіяні від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть стиснута в кулак, при механізмі на який вказала свідок ОСОБА_14 . При проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 від 22.07.2016 року, останнім було зазначено, що він наніс потерпілому удар лівою кистю руки в праву половину обличчя потерпілого. Беручи до уваги дані за травмуючий предмет, а саме кисть руки являється тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, анатомічне прикладення фізичної сили, тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, на який вказав підозрюваний під час проведення з ним слідчого експерименту. Враховуючи судово медичні дані проведених слідчих експериментів з участю свідка ОСОБА_14 та підозрюваного ОСОБА_3 від 22.07.2016 року, вказаний ними механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, вважає, що під час дорожньо транспортної пригоди 19.04.2015 року у потерпілого могло виникнути тілесне ушкодження у вигляді крововиливу у слизову оболонку верхньої губи і за ознаками п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року, відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке що має незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Тілесні ушкодження у потерпілого у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо правого ока, крововилив у склеру правого ока заподіяні від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть стиснута в кулак, могло виникнути при однократному прикладені фізичної сили і згідно з ознаками, встановленими п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України за № 6 від 17.01.1995 року, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (тривалий розлад здоров`я більше 21 доби). /а.к.п.162-164/.

Показання обвинуваченого в тій частині, що він не мав умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та не наносив удар потерпілому в обличчя кулаком руки, суд вважає неправдивими та розцінює їх як спосіб захисту уникнути кримінальної відповідальності.

Показання обвинуваченого в цій частині спростовуються висновком експерта № 1392 судово-медичної експертизи, проведеної 25.07.2016 року 27.07.2016 року, де експертом зазначено, що кисть руки являється тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, з огляду на анатомічне прикладення фізичної сили, тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі на який вказав підозрюваний під час проведення з ним слідчого експерименту. З огляду на проведені слідчі експерименти, як зі свідком ОСОБА_14 , так і з підозрюваним ОСОБА_3 , вказаний ними механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, експерт вважає, що під час дорожньо транспортної пригоди 19.04.2015 року у потерпілого могло виникнути тілесне ушкодження у вигляді крововиливу у слизову оболонку верхньої губи, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. Разом з тим, тілесні ушкодження виявлені у потерпілого у вигляді закритого перелому правої виличної кістки, перелому стінки правої гайморової пазухи та зовнішньої стінки правої орбіти, синця навколо правого ока, крововилив у склеру правого ока, заподіяні саме від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть стиснута в кулак, при однократному прикладені фізичної сили. Тому посилання обвинуваченого на те, що потерпілий міг отримати такі ушкодження внаслідок удару об кермо автомобіля є безпідставними та спростовуються висновками експерта.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не підтверджують той факт, що тілесні ушкодження отримані потерпілим внаслідок зіткнення автомобілів під час дорожнього-транспортної пригоди.

Що стосуються показання обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, то вони також спростовуються показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_14 . Дії ОСОБА_3 свідчать саме про умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Адже, останній вийшовши з автомобіля після зіткнення, направився до потерпілого, де нічого не пояснюючи, наніс удар кулаком в обличчя потерпілого. В той же час, жодних неправомірних дій потерпілий по відношенню до обвинуваченого не вчиняв.

Оцінивши наведені докази у їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за особою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості злочину; дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою /а.к.п. 141/.

За місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 обвинувачений ОСОБА_3 характеризується позитивно, скарг на ОСОБА_3 не надходило /а.к.п.136/.

Згідно довідок з КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 3066 від 20.05.2015 року та № 2579 від 15.05.2015 року, ОСОБА_3 під наглядом лікаря психіатра та лікаря - нарколога не перебував і не перебуває /а.к.п. 137-138/.

Обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.п.140,170/.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Покровського районного сектору з питань пробації м. Кривий Ріг, досудової доповіді від 08.02.2017 року слідує, що ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного злочину мінімальна, ризики небезпеки для суспільства, в тому числі окремих громадян, відсутні. На думку посадової особи органу пробації, виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі. /а.п. 211-225/.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

В судових дебатах прокурор посилався на наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, як часткове визнання останнім вини. Проте, визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення чи її часткове визнання, в розумінні ст.66 КК України, не є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт з відрахуванням процентів від його заробітку на користь держави. Суд при цьому взяв до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, має сім`ю, двох малолітніх дітей, працевлаштований на підприємстві ТОВ «Епіцентр». Зазначений вид покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 1195 ЦК України передбачає, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода зокрема полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частина 3 цієї статті передбачає, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В підготовчому судовому засіданні потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення /а.п. 124-125/.

Згідно наданої суду інформації з КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова», ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічної стоматології КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова» з 20.04.2015 року по 30.04.2015 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом вилицевої кістки праворуч, гемосинус, субконьюктивальний крововилив правого ока. 22.04.2015 року оперативне лікування репозиція правої вилицевої кістки. Перелік медичних препаратів, що призначалися лікарем: ємсеф, кетонал, лідокаїна гідрохлорид, фізіологічний розчин, гліцин, нейровитан, цинарізін, йодид калію. /а.п.193/

Потерпілий заявив вимогу про стягнення з обвинуваченого на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 7044 грн. 47 коп.

Обґрунтовував зазначені вимоги тим, що в період лікування ним витрачено кошти на придбання медичних препаратів на суму 5864 грн. 47 коп. /а.п.13-14/.

Позовні вимоги щодо відшкодування потерпілому витрат на придбання медичних препаратів підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, потерпілим підтверджено належними фіскальними чеками придбання тих медичних препаратів, які були призначені останньому під час стаціонарного лікування у Дніпропетровській обласній лікарні імені Мечникова, а саме: 20.04.2015 року придбання натрію хлориду 12,39 грн., кетонал 188,47 грн., нейровітан 120,80 грн., гліцин 34,64 грн., цинарізін 11,02 грн.; 21.04.2015 року придбання калію йодиту та лідокаїну на суму 91 грн. 95 коп.

Таким чином, потерпілим доведено належними доказами придбання медичних препаратів на загальну суму 461 грн. 27 коп. (12,39 грн.+188,47 грн.+120,80 грн.+34,64 грн.+11,02 грн. + 91,95грн.)

Інші фіскальні чеки надані потерпілим, видані на придбання медичних препаратів (назва препарату зазначена у чеках), які не призначалися лікарем для лікування потерпілого (стаціонарне лікування), а тому не мають відношення до розгляду даного кримінального провадження та вирішення цивільного позову.

Тобто, потерпілим не доведено та не обґрунтовано призначення інших медичних препаратів, як під час стаціонарного лікування так і під час амбулаторного лікування. Належних доказів потерпілим про це не надано, як і не надано доказів перебування потерпілого на амбулаторному лікуванні та призначення відповідних медичних препаратів для лікування.

Слід також зазначити, що потерпілим надано, в деяких випадках, поганої якості ксерокопії фіскальних чеків, текст яких неможливо прочитати.

За таких обставин, з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути у відшкодування шкоди за придбання медичних препаратів 461 грн. 27 коп.

Окрім того, суд вважає, що потерпілим доведено спричинення йому моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку обвинуваченого. З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, суд вважає, що сума в розмірі 2000 грн. буде достатньою для відшкодування потерпілому моральної шкоди.

Статтею 1198 ЦК України встановлено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.
Вимоги потерпілого щодо стягнення втраченого ним заробітку з вини обвинуваченого задоволенню не підлягають, оскільки потерпілим не надано суду належних доказів перебування ним на амбулаторному лікуванні протягом 20 днів, не надано суду доказів того, що потерпілий зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримував дохід від підприємницької діяльності, хоча на зазначені обставини потерпілий посилається у своєму позові. І зазначені обставини підлягають дослідженню та з`ясуванню у судовому засіданні /чи отримував він цей період дохід від підприємницької діяльності чи ні/ .

Суд враховує також і те, що доказування виду та розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди покладається на слідчого та прокурора, оскільки вид і розмір майнової шкоди є одним із елементів у структурі обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (предмет доказування). Розмір заподіяної шкоди охоплюється об`єктивною стороною вчиненого кримінального правопорушення, визначає кримінально-правову кваліфікацію. Доказування обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, нерозривно пов`язане з доказуванням виду і розміру заподіяної ним шкоди. Саме тому й обов`язок доказування майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню за цивільним позовом, покладається на слідчого та прокурора. В той же час обов`язок доказування завдання моральної шкоди покладається на потерпілого, а не на слідчого чи прокурора.

Прокурор в судовому засіданні при вирішенні цивільного позову потерпілого покладався на розсуд суду. Таким чином, прокурор під час судового розгляду не доводив належними доказами спричинення потерпілому матеріальної шкоди.

Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн. суд зазначає наступне.

Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження потерпілий поніс витрати на оплату правової допомоги адвоката /а.п. 15, 33 квитанції на оплату правової допомоги в сумі 7000 грн. представник ОСОБА_22 , в сумі 3000 грн. - представник ОСОБА_23 /.

Частиною 2 ст.120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Стаття 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на зазначені норми Закону, вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за надання правової допомоги в сумі 10000 грн. підлягають задоволенню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком 1 /один/ рік з відрахуванням 10 % від його заробітку щомісячно на користь держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 461 грн. 27 коп., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати за надання правової допомоги в сумі 10 000 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя