Дата документу Справа № 315/879/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/282/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/879/16-к
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солодке Гуляйпільського району Запорізької області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 /а.п. 93-96/, в якій, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, просить вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03.11.2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 /а.п.87-88/скасувати в частині призначеного йому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України п`ять років позбавлення волі з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання строком на два роки і покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а також стягнути з обвинуваченого на користь держави судові витрати у розмірі 1 407 грн. 36 коп. В решті вирок просить залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд у порушення вимог ст. 65 КК України, положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнавши ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, призначив мінімальний строк позбавлення волі, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, і не призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому не мотивував своє рішення в цій частині, оскільки не зазначив жодної підстави для звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у зв`язку з їх відсутністю.

Також суд належним чином не врахував обставини, які істотно підвищують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого: обставини скоєння кримінального правопорушення, тяжкі наслідки у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а також особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але належних висновків не зробив, скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд у порушення ч. 2 ст. 15 Закону України від 25.02.1994 року № 4038-ХІІ «Про судову експертизу», ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124, ст. ст. 126, 268 КПК України, в резолютивній частині вироку не прийняв будь-якого рішення щодо судових витрат, тоді як під час судового розгляду ним були досліджені документи, що підтверджують витрати у розмірі 1 407,36 грн. на залучення експерта у цій справі, разом з тим, в мотивувальній частині вироку суд зазначив, що судові витрати не підлягають стягненню з ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю доказів того, що виконані експертами експертизи не є їх службовим обов`язком.

На апеляційну скаргу були подані заперечення захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 , обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_8 , які вважають вирок суду законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу прокурора просять залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2 352,37 грн. та моральної шкоди в сумі 15 000 грн. залишений без розгляду.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, потерпілого на підтримання апеляційної скарги прокурора, яку вважає обґрунтованою, свої заперечення на апеляційну скаргу прокурора не підтримав, вважає, що обвинувачений не виконав свої зобов`язання по відшкодуванню йому шкоди відповідно до домовленості; обвинуваченого із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, в частині вимог про стягнення судових витрат з нього не заперечує; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 02.01.2016 року, близько 17 годині 55 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині пл. Героїв України в м. Гуляйполе Запорізької області в напрямку вул. Шевченко. В цей же час, в попутному напрямку, в межах його смуги, рухався велосипедист ОСОБА_8 . В цей момент, в районі будинку АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_7 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, рухаючись з увімкненими зовнішніми світовими приладами, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїжджій частині велосипедиста ОСОБА_8 та маючи при цьому технічну можливість уникнути зіткнення з ним, своєчасно не вжив відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення
Своїми умисними діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України. При сповільненні автомобіля 2.0 м/с невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України. При сповільненні автомобіля 1.0 м/с невиконання водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.2 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з велосипедистом ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Як вбачається з доводів апеляційної скарги і встановлено під час апеляційного розгляду, зміст вироку в частині наведених фактичних обставин подій, висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, не оскаржується, у зв`язку з чим, відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду переглядається в межах апеляційної скарги.

В постанові Верховного Суду України від 19.12.2008 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що цю особу було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та добровільне відшкодування завданого потерпілому матеріального збитку та моральної шкоди, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано, на думку колегії суддів, призначив основне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховані обставини, які істотно підвищують ступінь суспільної небезпеки, а саме: обставини скоєння кримінального правопорушення, тяжкі наслідки у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, прокурором не зазначено, які саме обставини скоєння кримінального правопорушення не враховані судом. Тяжкі наслідки у виді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень є кваліфікуючими ознаками злочину та знайшли відображення у кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яку не оспорює прокурор в апеляційній скарзі.

Крім того, посилання прокурора на неврахування судом першої інстанції даних про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння було враховано судом при призначенні покарання, як обставину, що обтяжує покарання.

З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, застосувавши до призначеного основного покарання звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на один рік на підставі ст. 75 КК України із застосуванням норм ст. 76 КК України, що не є предметом апеляційного оскарження.

Виходячи з наведених та встановлених обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання недоведеними та необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів вважає доводи прокурора під час апеляційного розгляду слушними в частині збільшення обвинуваченому періоду іспитового строку до двох років та в частині застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначивши його на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, на чому під час апеляційного розгляду наполягав і потерпілий, оскільки дійсно обвинувачений вчинив злочин у зв`язку з порушенням порядку користування таким правом та знаходячись в стані алкогольного сп`яніння.

Вирок суду в частині незастосування до обвинуваченого зазначеного додаткового покарання не можна вважати вмотивованим, судом не наведені обставини в обґрунтування прийнятого судом рішення в цій частині.

Виходячи з того, що злочин обвинуваченим був вчинений в стані алкогольного сп`яніння, що не спростовується і не викликає сумніву, колегія суддів вважає недоцільним застосовувати ст. 75 КК України до додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 судових витрат колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Суд своє рішення в частині вирішення питання по процесуальним витратам вмотивував, що в апеляційній скарзі не спростовано.

В матеріалах провадження відсутня квитанція, яка засвідчує вартість проведення експертизи, а на аркуші 56, на який прокурор посилається в апеляційній скарзі, як на доказ підтвердження витрат у розмірі 1 407,36 грн. на залучення експерта, міститься схема до протоколу слідчого експерименту від 25.05.2016 року.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалити свій вирок, яким обвинуваченому призначити за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією зазначеної частини статті закону, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком два роки.

В решті вирок підлягає залишенню без змін, у тому числі в частині обов`язків, покладених судом на обвинуваченого вироком суду першої інстанції відповідно до ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 03.11.2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та застосування ст.75 КК України, скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три ріки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дати його проголошення, проте на нього учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4