Справа № 523/6015/16-к
Провадження №1-кп/523/248/17
УХВАЛА

15.05.2017

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3

потерпілої: ОСОБА_4

представника потерпілої: ОСОБА_5

представника громадської організації: ОСОБА_6

представника цивільного відповідача: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву потерпілої про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява потерпілої про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу ТОВ «Агентство безпеки «Центр» в розмірі 197 390 гривень 88 копійок, що є на банківських рахунках відповідача.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні про арешт майна та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У заяві формально зазначено, що позиція відповідача та обвинуваченого може утруднити чи зробити неможливим виконання вироку суду, разом з цим жодного доказу стосовно цього матеріали судового провадження не містять. Жодних доказів про існування обставин, які могли би слугувати підставою для накладення арешту на вищевказані грошові кошти, матеріали судового провадження також не містять. Крім того, суд приймає до уваги що накладення арешту на всі рахунки які належать відповідачу ТОВ «Агенція безпеки «Центр» фактично паралізує діяльність підприємства.
Доводів, які могли би обґрунтувати наявність реальних підстав для арешту майна, суду надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.
Керуючись ст.ст. 131, 171, 173 , 372, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволені клопотання (заяви) потерпілої ОСОБА_4 , про накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Агенція безпеки «Центр» в розмірі 197 390 гривень 88 копійок - відмовити.
Суддя ОСОБА_1