Справа № 182/3088/16-к
Провадження № 1-кп/0182/143/2017
У Х В А Л А
Іменем України
13.03.2017 року м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001371 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА :
В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження № 0001371 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивовани тим, що не минули ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу - обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Обвинувачений та захисник заперечували проти клопотання прокурора, та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Потерпіла не заперечувала проти зміни запобіжного заходу.

Вислухавши думку сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість задоволення клопотання обвинуваченого.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Застосувати у відношенні ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_7 залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

- за першим викликом чи вимогою, з`являтися до суду.

-
Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_7 до 13 травня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3