Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 24 жовтня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Бахмача, Чернігівської обл., жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2015 року за ч. 1 ст. 289 КК до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, а кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК закрито.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачувався у тому, що він восени 2015 року, перебуваючи на сміттєзвалищі в районі села Курінь Бахмацького району, зірвав кілька гілок коноплі, з якої в подальшому виготовив наркотичний засіб - канабіс, та зберігав без мети збуту за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

04 березня 2016 року вищезазначений наркотичний засіб ОСОБА_4 перевіз електропотягом до м. Ніжина, де у ході огляду на Ніжинському залізничному вокзалі було виявлено та вилучено у нього працівниками міліції.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, оскільки в повній мірі не з`ясованим залишився той факт чи дійсно він хворів на наркоманію від якої потребував лікування.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Прокурор, не погоджуючись із ухвалою через неправильне, на його думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку із необґрунтованим звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК.
Апеляційний суд, перевіривши ці доводи прокурора, за своїм змістом аналогічні наведеним у касаційній скарзі, погодився з висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності та залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії,

звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд повинен з`ясувати наявність обов`язкових умов для застосування ч. 4 ст. 309 КК, а саме: чи вчинила особа злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України; чи звернулася вона до лікувального закладу добровільно, а не вимушено, тобто чи ставила вона за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин; чи розпочала лікування.

Як убачається із ухвали суду апеляційної інстанції, приймаючи рішення про залишення ухвали місцевого суду без змін, колегією суддів обґрунтовано враховано, що ОСОБА_4 , до повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину, добровільно розпочав стаціонарне лікування, яке проходив з 24 березня по 12 квітня 2016 року в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні, де йому було встановлено діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіоїдів», що підтверджується довідкою за підписом головного лікаря, яка міститься в матеріалах кримінального провадження.

Згідно листа головного лікаря Чернігівської обласної психо-неврологічної лікарні від 03 червня 2016 року, надісланого на запит суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 проходив курс лікування від вживання канабіоїдів зі шкідливими наслідками. Вказаний діагноз хоча й не ототожнюється з поняттям медичного діагнозу «наркоманія», який застосовується в клінічній класифікації минулого, проте, свідчить про наявність у обвинуваченого хвороби, пов`язаної із вживанням наркотичних засобів, від якої він пройшов лікування, а тому доводи касаційної скарги про відсутність у ОСОБА_4 хвороби, лікування від якої є обов`язковою умовою для застосування ч. 4 ст. 309 КК є необґрунтованими.

До того ж, як правильно зазначено колегією суддів, спростування наданих винним матеріалів та доведення того, що особа звернулася до лікувального закладу вимушено, щоб ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності, покладається насамперед на обвинувача, який належних доказів на спростування клопотання, заявленого у підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_4 . ОСОБА_5 не надав.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, за апеляційною скаргою прокурора належним чином перевірив всі доводи та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу, є законним та обґрунтованим.

За таких обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, і вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3