АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/6040/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/588/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 26 липня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, у кримінальному провадженні №0001935, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Д`яківка Бершадського району Вінницької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працюючого в ТОВ «СітіСервіс КР», раніше не судимого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, якого визнано винним і засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_9

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2016р. скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2016 року ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за наступних обставин.

Так, 23 червня 2014 року приблизно о 19.30 годин ОСОБА_7 , маючи намір на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, прийшов до належного ОСОБА_10 гаража, розташованого на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті неприязних відносин наніс ОСОБА_10 , який сидів на кріслі удар кулаком в обличчя. Від удару ОСОБА_10 впав, а ОСОБА_7 в вийшов з гаражу. ОСОБА_10 піднявся та вийшов з гаражу, щоб з`ясувати причину дій ОСОБА_7 . У відповідь ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 два удари кулаком в обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком суду просить його скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, посилаючись на те , що в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_10 у нього давні неприязні стосунки. 23 червня 2014 року, приблизно о 19.30 години, він прибув до гаражу розташованому на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , з метою з`ясувати стосунки з потерпілим ОСОБА_10 , ніякого наміру причиняти тілесні ушкодження він не мав. В приміщенні гаражу між ним виникла сварка, де потерпілий наніс обвинуваченому декілька ударів та намагався причинити тілесні ушкодження за допомогою викрутки. В свою чергу обвинувачений також наніс потерпілому декілька ударів так як знаходився у стані необхідної оборони. Суд у вироку не взяв до уваги той факт, що усі свідки не бачили початок бійки, тобто не могли бачити що відбувалося в приміщенні гаражу та застосування потерпілим викрутки. Про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження свідчить відсутність оцінки доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності. Згідно ст.2 КПК України, кожен хто вчинив кримінальне правопорушення, має бути притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив колегію суддів залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи зазначені в апеляційній сказі свого захисника в повному обсязі, і просив вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2016 рокускасувати та призначити новий судовий розгляд.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , наполягав на задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати вирок суду та направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні та яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України.
В свою чергу, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.125 КК України, про те, що ніякого наміру причиняти тілесні ушкодження він не мав, а тільки захищався від дій потерпілого, то вони спростовуються матеріалами провадження і тому задоволенню не підлягають.
Як на докази вини ОСОБА_7 суд правомірно послався на покази як самого обвинуваченого, надані ним безпосередньо в суді, так і покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмові матеріали кримінального провадження.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, з фонограми звукозапису судового засідання вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України не визнав, пояснивши, що він дійсно 23 червня 2014 року, приблизно о 19.30 години, прибув до гаражу розташованому на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , з метою з`ясувати стосунки з потерпілим ОСОБА_10 .В приміщенні гаражу між ним виникла сварка, де потерпілий наніс йому декілька ударів та намагався причинити тілесні ушкодження за допомогою викрутки. В свою чергу він також наніс потерпілому декілька ударів, вважав, що знаходився у стані необхідної оборони.

Пояснення ОСОБА_7 про те, що потерпілий намагався причинити йому тілесні ушкодження за допомогою викрутки не встановлені на досудовому слідстві, і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і повністю спростовуються сукупністю доказів.
Пояснення потерпілого ОСОБА_10 , про обставини, при яких він отримав тілесні ушкодження, повністю співпадають з показами свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона бачила як обвинувачений наносив удари потерпілому кулаком в обличчя та рвався битися до нього, його утримували батько та син ОСОБА_14 , які і викликали поліцію.
Таким чином, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , про обставини нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , такі покази зазначених осіб колегія суддів вважає достовірними, оскільки як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду кримінального провадження у суді, останні надавали аналогічні за своїм змістом, послідовні покази, стосовно обставин кримінального правопорушення. При цьому, ніхто з зазначених свідків не підтвердив того, що потерпілий ОСОБА_10 погрожував обвинуваченому викруткою.
Протиріч в показах цих осіб в судовому засіданні встановлено не було, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності та поклав в основу вироку.
Крім пояснень самого обвинуваченого та потерпілого, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, серед яких висновок судово-медичної експертизи № 1326 від 24.06.2014 року (а.кп.15), відповідно до якого потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження , які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі , що мають незначні скороминучі наслідки.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 ніякого наміру причиняти тілесні ушкодження не мав, а наносив удари потерпілому тільки захищаючись від дій останнього, так як знаходився у стані необхідної оборони, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.
Колегія суддів не знаходить об`єктивних підстав вважати неправдивими покази потерпілого ОСОБА_10 , які з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, в тому числі показів обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 знайшли своє повне підтвердження в матеріалах провадження.
Вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у кримінальному провадженні докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив наявні в матеріалах провадження докази, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення, за наведених у вироку обставин, ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та належним чином вмотивував прийняте рішення. При цьому, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України є правомірною та відповідає встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, дав належний аналіз особі винного, обставинам, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Тому, призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404 - 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4