Справа № 1-8/10 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/22/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

засудженого - ОСОБА_7

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальна справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2015 року про відмову в поновлені строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суд Львівської області від 05.10.2010 року та вироку Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2010 року в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України,

встановила :
Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03. 2015 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2010 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 05.10.2010 року .

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що засуджений ОСОБА_7 мав можливість вчасно оскаржити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції у касаційному порядку, оскільки у нього був захисник, який надавав йому правову допомогу під час розгляду справи в судах, а також судами першої та апеляційної інстанції засудженому роз`яснювались його права та обов`язки, в тому числі і право та строк на оскарження судових рішень.

Також в мотивах постанови Залізничного районного суду м. Львова від 23.03. 2015 року вказано, що твердження засудженого про його тяжку хворобу, що перешкоджала подачі касаційної скарги є голослівними, оскільки до матеріалів клопотання не долучено жодних документів, які б підтверджували те, що засуджений ОСОБА_7 протягом 2010 2014 років перебуваючи у Сокальській ВК № 47 хворів на тяжку хворобу.

Не погоджуючись з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 23.03. 2015 року засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову скасувати, як незаконну, та поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження.

Засуджений ОСОБА_7 покликається на те, що судом першої інстанції було розглянуто його клопотання без його участі та участі його захисника, а також що суду не були надані медичні документи про його хворобу. Вказані документи знаходяться в особовій справі засудженого і на руки останньому не видаються, а тому надати підтверджень перебування на лікуванні у нього не було можливості.

Заслухавши суддю - доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, міркування прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст.383 КПК України 1960 року в касаційному порядку також можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків,постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).
Відповідно до ч. 2 ст.386 КПК України 1960 року касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили.
Згідно ч. 4 ст.386 КПК України 1960 року в разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Копію вироку Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2010 року засуджений ОСОБА_7 отримав 02.07.2010 року, про що свідчить розписка про отримання вироку.
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2010 року ОСОБА_7 , був засуджений за ч.4 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05.10.2010 року вищевказаний вирок був залишений без змін, а апеляція ОСОБА_7 без задоволення. Судовий розгляд за апеляційною скаргою ОСОБА_7 відбувався за його участі і останній висловив свою думку на підтримання апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та згідно повідомлення УДДУПВП у Львівській області від 27.10.2010 року за № 2033 засуджений ОСОБА_7 прибув у жовтні 2010 року в Сокальську ВК-47 для відбуття покарання (а.с.215, 219 т.2). З того часу будь-яких клопотань чи повідомлень від засудженого ОСОБА_7 до січня 2015 року в суди першої чи апеляційної інстанцій не поступало. Жодних поважних причин пропуску строку подачі касаційної скарги, яке він підтримав під час апеляційного розгляду, апелянтом не наведено.
Покликання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на його тривалу хворобу, що унеможливлювало його своєчасне оскарження ухвали апеляційного суду Львівської області та вироку суду першої інстанції спростовується відповіддю Сокальської виправної колонії УДПС України у Львівській області за № 10-47-15/321 від 23.02. 2016 року, на запит апеляційного суду, в якому зазначається, що в період 2010-2015 років засуджений ОСОБА_7 проходив стаціонарне лікування в МБПЛ при Львівській УВП-19 з 21.05. 2014 по 10.06.2014 року.
Окрім цього, в повідомленні Державної Пенітенціарної служби України у Львівській області УВП (19) за № 10/19-15/1086 від 19.02.2016 року на запит апеляційного суду зазначається, що ОСОБА_7 з 2010 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря терапевта, періодично отримував лікування амбулаторно та стаціонарно.
При огляді в судовому засіданні особової справи засудженого ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено, що згідно характеристики від 20.12. 2012 року, засуджений ОСОБА_7 відвідував заходи виховного характеру, залучався до програм диференційного виховного впливу « Фізкультура та спорт», «Правова просвіта»; згідно характеристики від 16.07.2014 року засуджений ОСОБА_7 залучався до програм виховного впливу на засуджених « Духовне відродження», « Правова освіта».
У 2012 році засудженим ОСОБА_7 реалізовано програму диференційного виховного впливу «Професія», а саме ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва серія 12 СВ № 690971 від 29.06.2012 року закінчив Сокальський навчальний центр №47 та здобув професію електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування ІІІ ( третього ) розряду. Відповідно з додатком до свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації за 10-ти з 14-ти предметів отримав оцінку «відмінно».
На підставі наведеного колегія суддів прийшла до переконання, що покликання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на його тривалу хворобу, що унеможливило його оскаржити ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05.10.2010 року та вирок суду першої інстанції від 26.06. 2010 року є безпідставними, так як апелянт проходив єдиний раз не тривале стаціонарне лікування за вищевказаний період з 21.05.2014 року по 10.06. 2014 року.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив засудженому ОСОБА_7 в поновленні строку на касаційне оскарження, постанова Залізничного районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року відповідає вимогам закону, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим, залишає дану постанову без змін, а апеляцію - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів,
ухвалила :
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 23.03.2015 року про відмову в поновленні строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Львівської області від 05.10.2010 року та вироку Залізничного районного суду м. Львова від 25.06.2010 року в кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України без змін.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4