Справа № 464/1714/16-к
пр.№ 1-кс/464/295/16
У Х В А Л А
19.02.2016 року слідчий суддя Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :
16 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду в порядку ст.303 КПК України, із скаргою, в якій просить: скасувати постанову слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 від 04 листопада 2013 року про закриття кримінального провадження №0000031.

В обґрунтування покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Зазначає, що слідчим невірно застосовано норму закону. Зокрема слідчий стверджує, що сфера дії ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. жодним чином на ТзОВ «Львівавтокомплектація» не поширюється, оскільки воно є законним власником гуртожитків для тимчасового проживання, відчужуючи житлові приміщення громадянам, які в них проживають, покращує їх житлові права. Такий висновок слідчого вважає помилковим, оскільки відповідно до п.3 Прикінцевих положень ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», встановлено мораторій на відчуження гуртожитків, які зокрема, перебувають у повному господарському віддані підприємств, незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів акціонерних підприємств, створених в процесі приватизації чи корпоратизації. Відтак даний мораторій поширюється і на належні ТзОВ «Лтвівавтокомплектація» гуртожитки.

Прокурор ОСОБА_4 скаргу заперечила та вказала, що постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, оскільки постановою Львівського господарського суду від 20.09.2011р., яка залишена без змін Постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2011р. прокуратурі Львівської області відмовлено в задоволенні позову до ТзОВ «Львівавтокомплектація» та ТзОВ «Будтрансгаз» про визнання права власності на приміщення гуртожитків за адресами: м. Львів, вул. Наукова, 16; м. Львів, вул. Володимира Великого, 16; м. Львів, вул. Кульпарківська, 139 в частині вилучення з незаконного володіння ТзОВ «Львівавтокомплектація» гуртожитків та їх передачі у володіння держави в особі Міністерства промислової політики України.

Заслухавши думку скаржника, прокурора, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як встановлено при розгляді скарги, слідчим Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 24.12.2014р., розпочате за зверненням осіб, які проживали в гуртожитках за адресами: АДРЕСА_1 ; м. Львів, вул. Володимира Великого, 16; м. Львів, вул. Кульпарківська, 139, за ознаками вчинення службовими особами ТзОВ «Львівавтокомплектація» кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365-1 КК України. В поданих заявах, заявники покликаються на те, що службові особи ТзОВ «Львівавтокомплектація» порушивши мараторій, відчужили приміщення гуртожитків за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

04 листопада 2013 року слідчим Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України прийнято постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ТзОВ «Львівавтокомплектація» складу кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.364, ч.1 ст.365-1 КК України.

Вимогами ст.91 КПК України встановлено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а норми ст.92 даного кодексу визначають, що обов`язок доказування, обставин передбачених вище зазначеною нормою, покладається на слідчого, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.

Із змісту ст.284 КПК України вбачається, що закриття кримінального провадження як форма закінчення досудового розслідування має місце за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, встановлених в результаті повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей та документів, які стосуються провадження, у їх сукупності.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Проте, оскаржувана постанова про закриття вказаного кримінального провадження від 04 листопада 2013 року прийнята без додержання вказаних вимог.

Слідчий в обґрунтування постанови покликається на те, що відповідно до ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на квартири за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 мораторій на відчуження не діє, оскільки дані гуртожитки увійшли до статутного фонду підприємства в 1994 році, а саме відповідно до наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №1122А від 08.08.1994р. у процесі корпоратизації державного підприємства «Львівський автобусний завод» у ВАТ «Львівський автобусний завод».

Крім того, слідчий зазначає, що ВАТ «ЛАЗ» оформило право власності на вказані гуртожитки. В подальшому ВАТ «ЛАЗ» перетворено у ВАТ «Пасавтопром», яке стало його правонаступником. На підставі спостережної ради ВАТ «Пасавтопром» та відповідно до акту прийняття-передачі від 06.06.2009р. гуртожитки передано у статутний фонд ТОВ «Будтрансгаз». На підставі рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівавтокомплектація» від 27.06.2006р. ТОВ «Будтрансгаз» введено до складу ТзОВ «Львівавтокомплектація», внеском до статутного фонду цього товариства, серед іншого майна були і будівлі гуртожитків.

Однак, такий висновок слідчого є помилковим, оскільки згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», з метою недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, встановлено мораторій на відчуження гуртожитків, які, зокрема перебувають у повному господарському віддані підприємств, незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів акціонерних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації. Вказаний закон набрав чинності 01 січня 2009 року, тобто мораторій поширювався на належні ТзОВ «Львівавтокомплектація» гуртожитки станом на час їх відчуження.

За таких обставин доводи ОСОБА_6 є обґрунтованими. Таким чином, органом досудового розслідування не дотримано повноти дослідження всіх обставин справи, не надано їм належної правової оцінки, досудове слідство проведене без дотримання вимог ст.ст.91-93 КПК України, що призвело до прийняття передчасного рішення про закриття кримінального провадження, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а кримінальне провадження слід направити прокурору для проведення досудового розслідування з метою встановлення всіх обставин з прийняттям подальшого рішення в порядку КПК України.

Керуючись ст.ст. 303 - 307 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження задоволити.
Скасувати постанову СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_5 від 04 листопада 2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 24.12.2012р.
Матеріали кримінального провадження №0000031 від 24.12.2012р. направити керівнику Львівської місцевої прокуратури №1 для організації досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1