УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1041/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.296 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №289/1041/15-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 лютого 2016 року, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, -
засуджено за ст. 296 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 : на користь потерпілого ОСОБА_7 9 612,59 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 148824,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, 1000,00 грн. витрати за проведення судової авто-товарознавчої експертизи, 5323,00 грн. витрат понесених на правову допомогу, 1488,24 грн. судовий збір за подачу потерпілим ОСОБА_7 позовної заяви; на користь держави 3072,00 грн. судових витрат за проведення судово-психологічної експертизи.
Згідно вироку суду, 15 листопада 2014 року близько 22.00 години обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в міському парку, розташованому в м. Радомишль Житомирської області по вул. Міськради, біля диско клубу «Люкс Лайт», побачив легковий автомобіль «Сузукі», який належав ОСОБА_7 . Підбігши до даного автомобіля, ОСОБА_9 безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, розуміючи протиправність вчиняємих дій та їх скоєння в громадському місці, в присутності численних відпочиваючих, діючи з особливою зухвалістю, підбіг до автомобіля ОСОБА_7 і почав хаотично наносити удари по кузову автомобіля, а після того як водій автомобіля ОСОБА_7 відчинив дверцята автомобіля і став вимагати пояснень від ОСОБА_9 , обвинувачений демонструючи протиправну вседозволеність та нехтуючи встановленими правилами поведінки в суспільстві, продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, почав наносити удари руками в голову ОСОБА_7 поки його дії не припинили присутні поруч громадяни.
Коли ОСОБА_7 вирішив на автомобілі покинути міський парк, ОСОБА_9 вперто продовжуючи свої хуліганські дії, та діючи з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, демонструючи зневагу до правил поведінки, моральності та добропристойності в суспільстві, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, знову підбіг до автомобіля ОСОБА_7 , забравшись всім тілом на капот, і почав наносити численні удари по передньому вітровому склу автомобіля.
Внаслідок таких хуліганських дій, обвинувачений ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я у вигляді синцю вушної раковини, та пошкодив автомобіль, заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на 9264 грн. 49 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким його виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , скасувати арешт накладений на житлові будинки, один з яких належить на праві власності його сестрі, а другий йому. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає вирок суду необґрунтованим та несправедливим. Зазначає, що висновки суду ґрунтуються лише на поясненнях потерпілого ОСОБА_7 та показах свідків, які є друзями та родичами потерпілого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 , скасувати арешт накладений на житловий будинок, який належить на праві власності сестрі ОСОБА_9 . Вважає вирок суду необґрунтованим. Вказує, що висновки суду ґрунтуються на показах потерпілого та свідків, які є його друзями та вони не відповідають дійсності. Крім того зазначає, що досудове та судове слідство проводилось упереджено та з обвинувальним нахилом відносно ОСОБА_9 .
В запереченні на апеляційні скарги, яке надійшло від потерпілого ОСОБА_7 , йдеться про необґрунтованість доводів апеляційних скарг та законність вироку суду.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в підтримання апеляційних скарг з наведених у них мотивів, міркування прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 в заперечення апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору за подачу позовної заяви з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в умисних діях, які виразилися в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 296 ч.1 КК України кваліфіковані правильно.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину визнав частково та показав, що 15.11.2014 року він був на святкуванні дня народження ОСОБА_12 , де випив 50 гр. горілки. Близько 22 години він разом з друзями поїхав на автомобілі в міський парк, там він стояв недалеко від танцювального майданчика. В цей час позаду нього рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , який бампером зачипив його по ногам і він упав на землю. Піднявшись, він підійшов до ОСОБА_7 і між ними виникла суперечка, але потерпілого він не бив. Коли ОСОБА_7 розвернувся на своєму автомобілі і почав рухатися на нього, він заскочив на капот автомобіля і в стані стресу бив по капоту автомобіля руками.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показаннях потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив, що 15.11.2014 року він на власному автомобілі «Сузукі» із друзями ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , Матвеєвою, приїхали в міський парк в м.Радомишлі. Він заїхав на територію парку і зупинився перед компанією хлопців, в якій впізнав ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Останній підійшов до нього і без будь-яких пояснень почав наносити удари по капоту його автомобіля. Через відкриті двері в салоні автомобіля він спитав в нього що сталося, але ОСОБА_9 продовжував наносити удари по автомобілю, а потім намагаючись витягнути його з автомобіля, ударив його головою о стійку автомобіля. Він зачинився в салоні автомобіля. ОСОБА_9 продовжив наносити удари по автомобілю. ОСОБА_17 відтягнув ОСОБА_9 від його автомобіля і він почав розвертатися, щоб виїхати з парку, але ОСОБА_9 вистрибнув на капот його автомобіля і почав руками бити по лобовому склу і при цьому нецензурно лаявся. Друзі ОСОБА_9 відтягли його від автомобіля і він поїхав в міліцію;
- показаннях свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які підтвердили покази потерпілого ОСОБА_7 , зауважили, що ОСОБА_9 вів себе неадекватно, він нього був запах алкоголю. ОСОБА_9 наносив удари ОСОБА_7 та вистрибнувши на капот його автомобіля бив по капоту, розбив лобове скло;
- показаннях свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , яка показали, що 15.11.2014 року вони в компанії ОСОБА_9 перебували у міському парку в м.Родомишлі. Близько 22 годині до парку заїхав автомобіль, під керуванням ОСОБА_7 , який зачипив ОСОБА_9 і той впав, потім ОСОБА_9 підвівся, підійшов до автомобіля ОСОБА_7 та між ними почалася сварка. Коли водій ОСОБА_7 почав виїзджати з парку, то ОСОБА_9 намагався його зупинити і опинився на капоті автомобіля, через декілька секунд ОСОБА_9 зістрибнув із автомобіля ОСОБА_7 і останній поїхав з парку.
Також, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 , крім показань свідків, підтверджується : висновком судово-медичної експертизи від 17.11.2014 року та висновком комплексної судово-медичної експертизи №11 від 11.03.2015р., з яких вбачається, що потерпілому ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, які виникли від дії твердого тупого предмету, можливо від удару рукою, ногою людини, можливо за обставин і час вказаних обстеженим, тобто 15.11.2014 року близько 22 години (а.п.205-206, 219-229 т.1); висновком судово-автотоварознавчої експертизи №89 від 22.12.2014 року, якою встановлено, що автомобіль SUZUKI Grand Vitara реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_7 дійсно мав механічні пошкодження (а.п.71-83 т.1) ; висновком комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи №11 від 14.03.2015 року, якою встановлено, що пошкодження на автомобілі SUZUKI Grand Vitara реєстраційний номер НОМЕР_1 могли утворитися за обставин, вказаних у показах свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 .. Покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 не відповідають механізму утворення пошкоджень на зазначеному автомобілі. Виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження могло утворитися в результаті за обставин, вказаних свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 під час допитів і слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 . Згідно записів, представлених на експертизу медичних документів будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виявлено не було (а.п.219-229 т.1); протоколами слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , де вони підтвердили обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та пошкодження його автомобіля (а.п.168-179, 180-185, 186-194 т.1) ; протоколом медичного огляду №348 від 15.11.2014р., яким встановлено факт вживання алкогольних напоїв (а.п.206 т.1).
Судом першої інстанції дана належна оцінка показам свідків зі сторони захисту - ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , яі не відповідають механізму утворення пошкоджень на зазначеному автомобілі згідно висновку комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи №11 від 14.03.2015 року. Обвинуваченим ОСОБА_9 не надано переконливих доказів того, що водієм ОСОБА_7 вчинено дорожньо-транспортну пригоду щодо ОСОБА_9 15.11.2014 року. Доводи ОСОБА_9 в цій частині спростовуються висновками зазначеної комплексної судово-медичної транспортно-трасологічної експертизи, які в апеляційних скаргах не оспорюються.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Твердження апелянтів про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на показах потерпілого ОСОБА_7 та свідків захисту апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються зібраними по справі вищенаведеними доказами. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України.
Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо ухвалення виправдувального вироку не ґрунтуються на законі, оскільки існує, встановлений кримінальним процесуальним законом вичерпний перелік судових рішень за наслідками розгляду апеляційної скарги, до яких не входить ухвалення виправдувального вироку.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено. Судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його молодий вік, позитивну характеристику. Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Потерпілий та прокурор у вказаній частині вирок суду не оскаржують.
З вищенаведеними висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд та, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, не вбачає підстав для скасування в цій частині вироку суду.
Разом з тим, доводи апелянтів щодо неправильного вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілого заслуговують на увагу.
Так, відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до вимог абз. 7 п. 2 ч. 3 та абз. 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.
Судом першої інстанції визначений розмір матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_7 у зв`язку з пошкодженням його автомобіля внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_9 , що було доведено висновком судової авто товарознавчої та комплексної транспортно-трасологічної експертизи, показами свідків, які узгоджуються з висновками експертів. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив, що можливо він в стресовому стані спричинив пошкодження автомобілю потерпілого.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки судом правильно визначено розмір відшкодування матеріальної шкоди потерпілому в сумі 9 612 грн. 59 коп. Потерпілий та прокурор в цій частині рішення суду не оскаржують.
В той же час, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 148 824 грн. виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.
Судом першої інстанції встановлені обставини заподіяння потерпілому моральної шкоди. Моральна шкода потерпілому ОСОБА_7 спричинена незаконними діями ОСОБА_9 щодо пошкодження майна потерпілого та спричинення йому легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, завданої потерпілому в сумі 148 824 грн., суд першої інстанції недостатньо врахував вимоги розумності та справедливості у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, не взяв до уваги характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, внаслідок пошкодження майна та спричинення легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки судово-психологічної експертизи від 10.06.2015 року становлять рекомендаційний характер і наявність моральної шкоди пов`язана не тільки із пошкодженням майна потерпілого та тілесними ушкодженнями, а й з недостовірною інформацією, яка на думку експерта ганьбить його честь та гідність. Проте, питання щодо відшкодування моральної шкоди щодо захисту честі та гідності потерпілого знаходиться поза межами даного кримінального провадження.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - 5000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості у даному конкретному випадку.
Щодо стягнення сплаченого судового збору в сумі 1 488,24 грн., то слід зазначити, що відповідно до п.2 ч.1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» №3674 VI від 08.07.2011 року позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно потерпілий ОСОБА_7 звільнений від сплати судового збору, тому сплачений ним судовий збір в сумі 1 488,24 грн. не підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 . В даному випадку існує інший порядок повернення судового збору.
Відповідно до ч.1, 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 документально підтверджених процесуальних витрат : 1000,00 грн. за проведення судової авто товарознавчої експертизи; 5 323,00 грн. на правову допомогу та на користь держави витрати в розмірі 3 072,00 грн. за проведення судово-психологічної експертизи.
В цій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його зміни не має.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 про скасування арешту на майно безпідставні, оскільки вирішення зазначеного питання поза межами повноважень апеляційного суду відповідно до п.3 ч.1 ст.419 КПК України.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнути безумовне скасування вироку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору на користь потерпілого ОСОБА_7 - зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 лютого 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору за подачу позовної заяви.
Зменшити розмір моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 5 000 /п`ять тисяч/ грн.
Відмовити ОСОБА_7 у стягненні з ОСОБА_9 судового збору в розмірі 1 488,24 грн. за подачу позовної заяви.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.
Судді: