Справа № 745/143/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/710/2016
Категорія - ст. 185 ч. 2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000299 від 29.12.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Конятин, Сосницького району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта неповна загальна середня - 9 класів, не працюючий, не одружений, не маючий утриманців, не маючий пільг та державних нагород, раніше засуджений

вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2016 року по ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, до 200 годин громадських робіт - до виконання вироку не приступив,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Конятин, Сосницького району Чернігівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта повна загальна середня, не працюючий, не одружений, не маючий утриманців, не маючий пільг та державних нагород, раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12.05.2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2016 року по ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, до 200 годин громадських робіт - до виконання вироку не приступив, зазначені злочини вчинив 19 та 27 грудня 2015 року, то остаточне покарання йому призначено керуючись вимогами ст. ст. 70 ч.1,2,4 та 72 КК України шляхом повного приєднання визначеного попереднім вироком покарання до покарання призначеного за новим вироком у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 25 (двадцять п`ять) днів.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

В силу ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Початок іспитового строку ОСОБА_6 рахується з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн. 00 коп. на користь держави.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту проголошення вироку. Сплата штрафу підлягає добровільному виконанню протягом одного місяці з дня набрання вироком законної сили, шляхом внесення зазначеної суми на державний рахунок та представлення копій проплатних квитанцій до канцелярії суду.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 29 грудня 2015 року, близько 03:00 год. ОСОБА_6 , таємно від оточуючих, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи спільно, з метою скоєння крадіжки чужого майна, шляхом зриву навісних замків з вхідних дверей, проникли до приміщення магазину ТПП № НОМЕР_1 Спаського споживчого товариства, розташованого за адресою: Чернігівська область, Сосницький район, с. Конятин, вул.. Ювілейна 22, де викрали належні Спаському споживчому товариству товари, матеріалів, тари та грошових коштів на загальну суму 1614,33 грн.,

Після цього, перебуваючи у даному приміщенні магазину, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , викрав належні ПП ОСОБА_9 товари, матеріали, тари та грошові кошти на загальну суму на суму 3758,59 грн.

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , скасувати вирок районного суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України остаточно за сукупністю злочинів визначити покарання шляхом повного складання призначених покарань за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.03.2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено до 200 годин громадських робіт, остаточно призначити 3 роки 6 місяців 25 днів позбавлення волі.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 роки позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , помилково застосована ч. 4 ст. 70 та ст. 75 КК України. Стверджує, що при призначенні покарання судом першої інстанції помилково застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 69 КК України, оскільки відсутні пом`якшуючи обставини, для її застосування.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили її залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що на даний час він відпрацьовує призначене вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.03.2016 року покарання у виді громадських робіт в своєму селі, а саме: прибирає територію біля сільської ради, слідкує за благоустроєм та доглядає пам`ятник загиблим під час ВВВ, прибирає на кладовищі. На даний час залишилось відпрацювати третину призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що призначене йому покарання вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.03.2016 року у виді штрафу - сплачено, на підтвердження чого надав квитанцію.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, наявність формальної позитивної характеристики за місцем проживання, враховує обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, які колегія розцінює як такі що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та відсутність обставин які обтяжують покарання.

Так, на переконання колегії, судом першої інстанції в повній мірі враховані обставини при призначенні покарання, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким, особу обвинуваченого, його вік, матеріальний та сімейний стан, наявність формальної позитивної характеристики за місцем проживання, обставини, які пом`якшують його покарання: щире каяття та добровільне відшкодування завданих злочином збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Абзацом 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Проте, виходячи зі змісту абз. 2 п. 23 вказаної постанови застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за сукупністю злочинів не допускається у випадку коли особа засуджується за вироками до одного з покарань, яке необхідно відбувати реально, а від відбування одного покарання звільняється з іспитовим строком. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше судимий Бахмацьким районним судом Чернігівської області від 30.03.2016 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до 200 годин громадських робіт.

Відповідно до матеріалів даного кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, до постановлення вироку 30.03.2016 року.

Оскільки ОСОБА_6 будучи засудженим 30.03.2016 Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України до 200 годин громадських робіт винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення вказаного вироку, за яким засуджується до покарання, від відбування якого звільняється з іспитовим строком, тому відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 за таких обставин застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та вироки підлягали самостійному виконанню.

Отже, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання помилково застосував ч. 4 ст. 70 КК України, без урахування п. 23 постанови Пленуму ВСУ склав покарання за вироками, які при таких покараннях необхідно було виконувати окремо, а тому не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора в частині призначення більш суворого покарання ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню.

Разом з тим, вирок районного суду, в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 травня 2016 року, в частині призначення покарання ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину.

В силу ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Бахмацького районного суду від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_10 виконувати самостійно.

В іншій частині вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 травня 2016 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4