06.07.2016
Справа № 508/515/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.07.2016 м. Березівка
Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
заявника - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2016 року та визнання його потерпілим,-
ВСТАНОВИВ:
25.05.2016 року до Миколаївського районного суду Одеської області надійшла скарга ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Любашівського ВПГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2016 року.
13.06.2016 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області вищевказану скаргу направлено до Березівського районного суду Одеської області, у зв`язку з тим, що в Миколаївському районному суді Одеської області неможливо визначити слідчого суддю для розгляду вказаної скарги.
01.07.2016 року відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .
Ухвалою від 02.07.2016 року відкрито провадження за скаргою та призначено судове засідання на 06.07.2016 року.
Скаргу обґрунтував тим, що в провадженні СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0000002 за фактом спаленої пасіки. У скарзі заявник зазначив, що згідно постанови слідчого від 07.10.2015 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 194 на ст.. 245 КК України. ОСОБА_4 вказав, що йому було завдано майнову шкоду, а саме: знищено 25 вуликів з медом, рамками, воском, бджолосім`ями, п`ять вуликів було пошкоджено, в результаті чого від високої температури і горіння з вуликів витік мед і віск, бджоли обгоріли та були знищені полум`ям, також згоріла палатка для викачки меду, та два мобільних телефони, в результаті чого було завдано шкоду на суму 126700 грн 00 коп. 11.03.2015 року ОСОБА_4 звернулась з клопотанням про визнання його потерпілим по вищевказаному кримінальному провадженню. Однак, 31.03.2016 року слідчим винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим. З вказаною постановою заявник не погоджується та вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, у заявника на підставі ч.2 статті 55 КК України виникає право та обов`язки потерпілого. На підставі вищевикладеного, просив задовольнити його скаргу у повному обсязі.
В судовому засіданні 06.07.2016 року заявник ОСОБА_4 підтримав скаргу з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Також просив, поновити строк на оскарження, оскільки він звертався до Комінтернівської місцевої прокуратури, однак у відповіді від 16.05.2016 року йому відмовлено у задоволенні заяви, постанову про відмову у визнанні потерпілим залишено без змін.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважаючи скаргу заявника необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Слідчий Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма (а.с.67-68), а тому на підставі ст. 306 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) скаргу розглянуто за його відсутності.

Більш того, слідчий суддя, вважає зазначити, що слідчий вимоги суду із прибуттям на судове засідання не виконав, та не повідомив причини неявки. Крім цього, не надав матеріали кримінального провадження №0000002, що свідчить про ігнорування останнього з`явитись для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, прокурора, вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 оскаржував постанову від 31.03.2016 року про відмову у визнанні потерпілим до Комінтернівської місцевої прокуратури, про що свідчить постанова від 04.04.2016 року про відмову у задоволенні скарги (а.с.22-23) та до Генеральної прокуратури України (а.с.10-11), в якому остання відповідь датується саме 16.05.2016 року (а.с.12-13), скаргу подано до Миколаївського районного суду Одеської області 25.05.2016 року, тому суд вбачає підстави для поновлення строку подання скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, що не суперечить вимог частини першої статті 304 КПК України.
Заслухавши пояснення заявника, прокурора, вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, враховуючи ігнорування слідчого Миколаївського ВП щодо з`явлення у судове засідання та ненадання матеріалів кримінального провадження , слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Статтею 22 КПК України передбачено: «Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом...».
В судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000002 від 18.09.2015 року.
Слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_5 було внесено відомості до ЄРДР про скоєння злочину за ч.2 ст.194 КК України та присвоєно номер кримінального провадження №0000002, пізніше 07.10.2015 року згідно постанови провадження було перекваліфіковано на ч.1 ст.. 245 КК України.
Щодо вимоги скаржника про зобов`язання скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 від 31.03.2015 року про відмову у визнанні його потерпілим, то слідчий суддя вважає зазначити наступне.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Частиною першою статті55 КПК України: «Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди».
Частиною другою цієї ж статті визначено: «Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого…».
Відповідно до частини п`ятої ст. 55 КПК України: «За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява зокрема про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді».
Як встановлено вище, постановою слідчого від 31.03.2015 року в межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 відмовлено у визнанні його потерпілим з тих підстав, що вказане кримінальне правопорушення вчинене проти довкілля, тому підстав для визнання його потерпілим у кримінальному провадженні не вбачається.
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2015 року, слідчий суддя доходить висновку, що слідчим зроблено посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що заявнику було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку слідчий не навів та не послався у постанові, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави дійти такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що заявнику не було завдано шкоди.
Слідчим не повністю наведені підстави, визначені ст. 55 КПК України, які виключають визнання особи потерпілою, мотиви прийняття такого рішення. Зміст вказаної постанови містить лише перелік статей КПК України та їх зміст. Натомість, правового обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання щодо визнання заявника потерпілими, оскаржувана постанова не містить.
Оскільки, постанова слідчого від 31.03.2015 року про відмову у визнанні потерпілою є невмотивованою, не містить належного обгрунтування прийнятого рішення, не зазначено обставин, які передбачені ч.5 ст. 55 КПК України, за наявності яких може бути винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим, тому, зазначена постанова підлягає скасуванню.
В свою чергу, вимога щодо зобов`язання слідчого визнати заявника потерпілим задоволенню не підлягає, оскільки, у відповідності до частини п`ятої ст. 40 КПК України, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309,376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_4 строк подання скарги на рішення слідчого СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2016 року.
Скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови слідчого СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2016 року та визнання його потерпілим задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Миколаївського ВП Любашівського ВП ГУНП в Одеській області про відмову у визнанні потерпілим від 31.03.2016 року - скасувати.
В задоволенні іншої частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 11.07.2016 року о 09:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1