Справа № 201/5340/16-к
Провадження № 1-кс/201/3257/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року, у кримінальному провадженні № 0000331.

ВСТАНОВИВ
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016, на квартиру АДРЕСА_1 , в межах розслідування уримінального провадження № 0000331.

Заявниця у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд скарги за відсутності заявника, оскільки вона повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Прокурор ОСОБА_4 надав заперечення на клопотання про скасування арешту майна, у якому зазначив про його необгрунтованість та безпідставність, оскільки скасування скасування арешту на спірне майно може в подальшому призвести до його втрати, у зв`язку із чим просив відмовити в задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2016 накладено арешт на майно за адресами:

- АДРЕСА_2 ; - АДРЕСА_3 ; - АДРЕСА_4 ; - АДРЕСА_5 .
Зазначену ухвалу та необхідність вжиття таких заходів забезпечення кримінального провадження судом мотивовано тим, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000331 від 07.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, за фактом постановлення суддею завідомо неправосудного рішення про скасування реєстрації майна та перереєстрацію права власності на майно за третіми особами.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50800903 від 24.12.2015, наданому Дніпропетровським міським управлінням юстиції, ТОВ Компанія «Тритон» є власником цілісного майнового комплексу, розташованого у м. Дніпропетровську по вул. Рогальова, 12.
01.04.2016 ТОВ Компанія «Тритон» стало відомо, що 23.02.2016 право власності на цілісний майновий комплекс розташований у АДРЕСА_2 , приватним нотаріусом ОСОБА_5 зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також ТОВ Компанія «Тритон» стало відомо, що підставою виникнення права власності на цілісний майновий комплекс, розташований у АДРЕСА_2 , за ОСОБА_6 є рішення Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська № 2-2390/04 від 21.04.2004.
Однак згідно з доводами органу досудового розслідування, які стали підставою для накладення арешту, є об`єктивні підстави вважати, що таке рішення в дійсності не приймалося, а було підроблено з метою подальшого використання для незаконного заволодіння майно, адже під вказаним номером судового рішення, а саме № 2-2390/04 від 21.04.2004 прийнято рішення у справі, де однією із сторін судового процесу було ПАТ «Дніпрообленерго», а суть спору не стосувалася визнання права власності, вказана інформація міститься в акті про знищення справ, де серед інших є і справа під № 2-2390/04.
В подальшому ОСОБА_6 та інші особи звернулися до приватного нотаріуса для реєстрації прав власності на вказаний об`єкт нерухомості, де їм було відмовлено в проведенні нотаріальних дій через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав.
У зв`язку з чим ОСОБА_6 та інші особи звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконним рішення нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії.
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_7 03 лютого 2016 року дослідивши матеріали справи виніс постанову, якою позов ОСОБА_6 та інших осіб задовольнив, зобов`язав приватного нотаріуса зареєструвати право власності за вказаними особами, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , що спростовує доводи заявниці про те, що ця квартира не має відношення до кримінального провадженння та окрім цього припинив право власності на майновий комплекс.
На підставі викладеного прокурор з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а також з метою відшкодування завданих збитків, просив суд накласти арешт на нерухоме майно за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , що належить на праві приватної власності громадянам згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 56685763, № 56685571, № 56685340, № 56684903.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Частиною 7 цієї статті Кодексу унормовано, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає зокрема про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Ураховуючи, що в ході розгляду клопотання не встановлено підстав того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або вжитий ухвалою захід забезпечення кримінального провадження застосовано необґрунтовано, а на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває, законність та правомірність дій при оформленні переходу права власності на квартиру АДРЕСА_1 є предметом дослідження у кримінальному проваджені, доказів належності майна указаного в ухвалі слідчого судді саме заявнику в оригіналі при розгляді справи не надано, підстав для задоволення клопотання і скасування арешту наразі не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000331, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1