№ 202/4864/16-к
Провадження № 1-кс/0202/1489/2016
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

02 серпня 2016 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0001616, -
ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 про накладення арешту на майно.
05 липня 2016 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 від гр. ОСОБА_3 надійшла заява про скоєння злочину, а саме про незаконне проникнення до житла. За вказаним фактом 14.07.2016 внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0001616.

Досудовим розслідуванням встановлено, що гр. ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 328 від 22.03.2016, придбав у гр. ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказане нерухоме майно 22.03.2016 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за гр. ОСОБА_4 на підставі зазначеного договору купівлі-продажу. Набувши право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 упродовж наступного тижня користувався вказаним нерухомим майном. Однак, 05.04.2016 приблизно о 12 год. 00 хв., приїхавши за вищезазначеною адресою зі своїм знайомим для складання кошторисної документації з ремонтних робіт, виявив, що замки у вхідних дверях квартири змінені та в ній проживає раніше не відома йому особа, а саме ОСОБА_6 , який повідомив, що зареєстрований за вказаною адресою. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 63931028 від 20.07.2016, а також довідки КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська № 1591 від 15.07.2016 року, гр. ОСОБА_7 ніколи не мав речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та не зареєстрований за вказаною адресою.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що квартира є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч. 2 ст. 170 КК України відноситься до категорії майна, яке підлягає арешту.
Прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, вважаю що клопотання не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно клопотання правових підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна прокурором зазначена ч. 2 ст. 170 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У клопотанні прокурора не зазначено мету відповідно до положень статті 170 КПК України для накладення арешту, а посилання прокурора на ч. 2 ст. 170 КПК України, як на підставу накладення арешту, не є безумовною обставиною для накладання арешту на майно.
За таких обставин, враховуючи положення ст. ст. 170, 173 КПК України, клопотання прокурора є необґрунтованим, та в його задоволенні необхідно відмовити.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого судді не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 170, 171, 173, 309, 369-372, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_2 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0001616 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1