Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
08 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого: судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

скаржника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0001789 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 30 травня 2016 року,

встановила:
Цією ухвалою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову прокурора від 27 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001789 від 04 квітня 2016 року за ч. 3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя вважав, що в ході досудового розслідування, прокурором були проведені всі необхідні слідчі дії, спрямовані на отримання доказів в даному кримінальному провадженні, а тому рішення прокурора про закриття кримінального провадження є законне та обґрунтоване.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову прокурора Рівненської місцевої прокуратури від 27 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001789, а матеріали направити для проведення досудового розслідування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_6 покликається на те, що постанова прокурора є передчасною, досудове розслідування проведено неповно, односторонньо та не об`єктивно. В даній постанові відсутні покликання на докази, які вказують на вчинення злочинів нотаріусом ОСОБА_7 та його колишньою дружиною ОСОБА_8 . При перевірці його скарги на постанову прокурора, слідчим суддею не взято до уваги дані його закордонного паспорта, в якому є відмітки про те, що він виїхав з України 7.11.2000 року, а повернувся назад, лише 5 березня 2002 року, тобто, на час вчинення спірної нотаріальної дії, 19.05.2001 року, він не міг поставити свого підпису у нотаріуса ОСОБА_7 . Висновок почеркознавчої експертизи є таким, що суперечить закону, оскільки дана експертиза може бути призначена лише за ухвалою суду, а не за рішенням прокурора. Окрім того, слідчий суддя не вз`яв до уваги показання ряду свідків, які стверджували що на протязі з листопада 2000 по 5 березня 2002 року він перебував за кордоном та не міг бути в Україні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 на підтримання його скарги та скасування ухвали слідчого судді і постанови прокурора та направлення справи на досудове розслідування, думку прокурора про залишення судового рішення без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про вчинення кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні, передбачені ст. 284 КПК України підстави для його закриття.

Згідно п. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Крім того, на прокурора, як керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчий суддя, на якого Кримінальним процесуальним кодексом України покладено обовязок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобовязаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить ця постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважає, що вчинено кримінальне правопорушення та доводи слідчого на їх спростування.

Оскільки, під час проведення перевірки обставин, на які посилається апелянт, слідчим, у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КПК України, всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, був наданий аналіз тих обставин, на які посилається заявник, проведено достатній обсяг слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема було допитано свідків, проаналізовано відповідні зібрані матеріали, надано їм належну правову оцінку, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що прийнято законне, неупереджене і обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, за результатами перевірок встановлено, що згідно листа з Головного управління юстиції в Рівненській області, вищезазначену угоду на виїзд дитини за кордон посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського округу ОСОБА_7 , відповідно до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказами Міністерства юстиції України №18/5 від 18.06.1994 року та Закону України „Про нотаріат (т.1, а.с.144, 162).

Допитана під час досудового слідства в якості свідка нотаріус ОСОБА_7 показала, що вона є приватним нотаріусом, 19 травня 2001 року до неї звернувся ОСОБА_6 з проханням посвідчити справжність його підпису на заяві до посольства Франції в Україні про згоду на виїзд його сина ОСОБА_9 до Франції. Секретар ОСОБА_10 надрукувала заяву, перед тим вивчивши документи заявника, а саме, особу встановлено по паспорту НОМЕР_1 виданим 06.02.1997 року Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області. Після цього ОСОБА_10 внесла заяву в реєстр для реєстрації нотаріальних дій, перед тим, перевіривши особу ОСОБА_6 та звіривши його особу з паспортом, який був у нього в наявності. Після чого, ОСОБА_7 та особисто ОСОБА_6 підписали вказану заяву та нотаріус поставила в ній свою печатку.

Аналогічні показання дали свідки ОСОБА_11 , помічник нотаріуса та ОСОБА_10 секретар.

Окрім того, в якості свідка допитано дружину ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , яка показала, що 19 травня 2001 року вона з ОСОБА_6 , який на той час перебував в Україні, пішли до приватного нотаріуса ОСОБА_7 , де оформили заяву дозвіл на вивезення сина за кордон. ОСОБА_6 особисто підписав дану заяву та поставив свій підпис у „Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Також, дружина ОСОБА_6 підтвердила що у період з 2003 по 2007 роки чоловік декілька разів надавав дозвіл про виїзд сина ОСОБА_12 за кордон, так, як без такого дозволу сина не випустили б з України.

Доводи скаржника ОСОБА_6 про те, що він перебуваючи в Іспанії не міг засвідчити своїм підписом у приватного нотаріуса ОСОБА_7 дозвіл на вивезення його дитини, спростовується показами його дружини ОСОБА_8 .

Як зазначила ОСОБА_8 , що у 2001 році ОСОБА_6 не міг їхати з ними легально до Іспанії, оскільки консульство Іспанії в Україні розшукувало його через те, що він обманув їх відкривши візу на навчання, але до навчального закладу так і не з`явився, про це їй повідомили у консульстві, яким чином він міг добратися та виїздив з України у вказаний період їй не відомо. Дані покази підтвердив їхній син ОСОБА_9 , що спірний дозвіл на виїзд за кордон, оформлявся з метою, щоб він разом із мамою міг виїхати з території України, для подальшого проживання з батьками в Іспанії. У 2001 році, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували в Іспанії нелегально. Саме тому, ОСОБА_6 в 2003 році оформив документи на возз`єднання сім`ї, оскільки також перебував в Іспанії нелегально. До розлучення з мамою, у 2008 році, ОСОБА_6 ніколи не підіймав питання про його незаконне вивезення за кордон.

Твердження апелянта про те, що згідно відміток у його закордонному паспорті, він у листопаді 2000 року виїхав з України до Іспанії та повернувся назад лише у березні 2002 року, і, тим самим не міг фізично бути присутнім 19 травня 2001 року у приватного нотаріуса та поставити свій підпис у журналі реєстру нотаріальних дій, прокурором та слідчим суддею обґрунтовано визнано суперечливими.

Як вбачається із рішення прокуратури провінції Кастельон, звинувачення ОСОБА_6 ґрунтуються на вигаданій фальсифікації документів, які на думку заявника ввело в оману його та ОСОБА_13 уряд. У ході розгляду суд визнав суперечливим факти повідомленні заявником щодо підроблення документів та те, що заявник приїхав у листопаді 2000 року, оскільки вказані факти нічим не були засвідчені та суперечили фактам, які він сам повідомив комісії. Дослідивши 19 скарг, комісія не знайшла в діях ОСОБА_8 ніякого злочину (т.2, ас.65).

Окрім того, відповідно до поданих в Рівненський міський суд ОСОБА_6 позовної заяви про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, а також заяви про забезпечення позову від 28.11.2008 року, яку він власноручно підписав, вбачається, що він з дружиною поїхав на заробітки в Іспанію у 2001 році, що також не узгоджується з його показами наведеними вище (т.1, а.с.18).

Згідно довідки Адміністрації Держприкордонслужби України, від 02.06.2009 року, в період з 2000 по 2002 роки ОСОБА_6 перетинав кордон 05.03.2002 в напрямку «виїзд» у пункті пропуску Ягодин. Даних про перетин кордону ОСОБА_6 на виїзд у листопаді 2000 року не має. Відсутність інформації у базі даних не спростовує факту перетинання ОСОБА_6 державного кордону України нелегально.

Водночас, покази ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 щодо перебування протягом 2000-2002 років ОСОБА_6 , на території Іспанії, жодним чином не спростовують показання свідків, які були безпосередніми очевидцями події 19.05.2001 року та вірно, оцінені слідством та судом критично.

Окрім того, 25 лютого 2015 року, у межах розслідування кримінального провадження призначено проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення, чи саме ОСОБА_6 виконав підпис в реєстрі для посвідчення нотаріальних дій або інша особа.

Як вбачається із матеріалів провадження, відповідно до висновку комісійної криміналістичної експертизи дослідження підписів №3406 від 09.12.2015 р. підпис від імені ОСОБА_6 розташований в графі: „Розписка про отримання оформленого документа навпроти запису №3566 від 19 травня 2001 року в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_7 , за 2001 рік (справа 2-16 том №2) виконаний самим ОСОБА_6 » (т.2, а.с.132-133).

Даний висновок експертизи є повним, науково обґрунтованим і сумнівів щодо його достовірності в колегії суддів не викликає.

Твердження апелянта про те, що проведення даної експертизи можливе тільки за ухвалою суду не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до вимог ст.242 КПК України, в межах кримінального провадження експертиза проводиться, серед іншого, і за зверненням сторони кримінального провадження (в даному випадку прокурора).

В своїх доводах апелянт не навів жодних переконливих та допустимих доказів, які б вказували на незаконність прийнятого слідчим суддею місцевого суду рішення.

Слідчий суддя достатньо ретельно перевірив доводи, які були викладені в скарзі, вивчив кримінальне провадження, проаналізував та дав оцінку як повноті перевірки, так і наявності підстав для закриття кримінального провадження та прийняв вмотивовану, обґрунтовану та законну ухвалу, підстав до скасування якої, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досудове розслідування проведено повно, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а постанова слідчого про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованною.

За таких обставин, ухвалу слідчого судді від 30.05.2016 року та постанову прокурора Рівненської місцевої прокуратури про закриття кримінального провадження від 27.04.2016 року слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 30 травня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0001789 від 04 квітня 2014 року за ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.1 ст.366 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3