Ухвала іменем україни 21 березня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року стосовно ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а :

Не погоджуючись із зазначеними судовим рішенням, адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам ст. 427 КПК, а тому ухвалою колегії суддів ВССУ від 12 лютого 2016 року її було залишено без руху та надано п`ятнадцятиденний строк на усунення недоліків.

У межах встановленого строку захисник повторно звернувся до суду з касаційною скаргою, однак вимог ст. 427 КПК не дотримався та не усунув усі недоліки, викладені в ухвалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав потрібно керуватися статтями 412414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Крім того, в ч. 2 ст. 412 КПК наведено перелік порушень цього Кодексу, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Положеннями ст. 413 КПК визначено випадки неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, за яких судове рішення підлягає зміні або скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, посилаючись на істотні порушення судами першої й апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування цими судами закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості, захисник не навів обґрунтування своїх вимог щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень зі згаданих підстав з урахуванням відповідних положень статей 412414 КПК.
Захисник не зазначив жодної підстави для скасування судового рішення, передбачених ч. 2 ст. 412 КПК, у той же час його посилання на ч. 1 ст. 412 цього кодексу є формальним оскільки не містить доводів щодо незаконності судових рішень з цієї підстави та вказівки на конкретні норми КПК, які було порушено судами першої й апеляційної інстанцій. У касаційній скарзі захисник лише посилається на загальні положення статей 370, 374 КПК і зазначає про порушення апеляційним судом вимог ст. 413 цього Кодексу, якими лише визначено підстави для зміни чи скасування судового рішення. Також захисником не зазначено, які клопотання сторони захисту всупереч ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив та які конкретно доводи його апеляційної скарги, в порушення ст. 419 КПК, належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також захисником не наведено обґрунтування неправильного застосування судами першої й апеляційної інстанцій статей 50, 65 КК та незастосування ст. 75 КК про що він зазначає у скарзі.
Крім того, захисник не вказав, у чому полягає явна несправедливість вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції з огляду на вид і розмір призначеного покарання та ступінь тяжкості кримінального правопорушення й особу засудженого.

Оскільки захисник не усунув недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк, його касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Повернути захисникові ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року стосовно ОСОБА_5 .Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3