Номер провадження: 11-кп/785/508/16
Номер справи місцевого суду: 496/5813/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.08.2016 року м. Одеса
Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю
секретарів с/з: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
прокурора: ОСОБА_8 ,
потерпілого: ОСОБА_9 ,
обвинуваченого: ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001181 від 17.09.2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 01.02.2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мирне Одеської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, який не працює та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст.286 КК України до 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік;
На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 (один) рік.
Позовні вимоги ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної моральної шкоди задоволено частково:
-стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави суму у розмірі 1506 грн. 80 коп. за проведення автотехнічних експертиз. Вирішене питання щодо речових доказів.,-
встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за скоєння злочину за наступних обставин:
17.09.2015 року, близько 09.00 годин, на 11 км + 956 м а/д «Одеса-Рені», водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер» р/н НОМЕР_1 , рухаючись з боку м. Рені у напрямку м. Одеса, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 12.1, 12.3, 34.1.1 ПДР України, не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався х керуванням автомобіля, перетнув суцільну лінію розділової розмітки і здійснив виїзд на полосу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з рухомим в зустрічному йому напрямку автомобілем «БМВ 520» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «БМВ» - ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому п`яткової кістки лівої стопи зі зміщенням відламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №334 від 26.11.2015 року викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад трьох тижнів і відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
На вирок суду, обвинуваченим ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи доведеності своєї вини, правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду першої інстанції занадто суворим в частині призначення додаткового покарання, а саме позбавлення права керування всіма транспортними засобами строком 1 (один) рік.
На думку апелянта, при винесенні вироку суд першої інстанції не врахував усі обставини справи та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого.
Обвинувачений вважає, що позбавляючи його права керувати транспортними засобами, суд позбавив його можливості утримувати родину та заробляти кошти для матеріального забезпечення своєї сім`ї. При цьому обвинувачений зазначив, що він одружений, має малолітню доньку, 2015 року народження, не має постійного місця роботи, а заробляє тим, що інколи перевозить товари на ТОВ «УКГ-ТРЕЙД», що є його єдиним заробітком.
Просить вирок суду першої інстанції в частині додаткового покарання змінити та ухвалити новий, яким в частині призначення додаткового покарання призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Уточнивши в судовому засіданні суду апеляційного суду свої позовні вимоги, просив вирок суду змінити та пом`якшити йому покарання, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та уточнивши свої доводи просив змінити вирок суду першої інстанції в частині додаткового покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, при цьому послався на допущені районним судом порушення вимог кримінального закону при призначенні покарання та просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити; потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; вивчивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених районним судом обставин, викладених у вироку, ніким з учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.
В апеляційному суді обвинувачений, в мотивування доводів своєї апеляційної скарги вказав, що вважає призначене йому вироком суду додаткове покарання досить суворим, оскільки він визнав себе винуватим, а позбавлення його права керування транспортними засобами унеможливить виконання ним умов договору, укладеному з ТОВ "УКГ-Трейд" та фактично позбавить можливості утримання його сім`ї.
На перевірку доводів апеляційної скарги, апеляційним судом були досліджені наявні у матеріалах кримінального провадження характеризуючі особу винного дані, відповідно до яких встановлено, що обвинуваченим дійсно укладено цивільно-правовий договір з ТОВ "УКГ-Трейд" на виконання робіт по перевезенню товарів, він одружений, виховує малолітню доньку - 2015 року народження (а.с.41, 57).
Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого. При цьому послався на грубе порушення ним правил безпеки дорожнього руху, неприйняття заходів щодо відшкодування спричинених ним матеріальних та моральних збитків.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії особливо злочину середньої тяжкості, суспільну небезпеку вчиненого, дані про особу винного, його вік і соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину.
При цьому суд не встановив обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, передбачені ст. 66 та 67 КК України та з урахуванням встановленого визначив обвинуваченому покарання не в максимальних межах.
Крім того районний суд також врахував ту обставину, що дії обвинуваченого були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, обвинувачений був неуважним, проявив злочинну самовпевненість, в зв`язку з чим районний суд прийшов до висновку про необхідність застосування додаткового покарання у межах санкції інкримінованої йому статті - позбавлення права керування транспортними засобами.
Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду та при цьому приймає до уваги поведінку обвинуваченого під час вчинення правопорушення, ігнорування ним вимог правил дорожнього руху та грубе порушення цих правил, які потягли за собою настання наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Також апеляційний суд приймає до уваги поведінку обвинуваченого після скоєного, неприйняття ним жодних заходів щодо підтримки потерпілого, надання йому допомоги в лікуванні та відшкодування спричинених збитків, в тому числі і в період після постановлення вироку суду. Також апеляційний суд приймає до уваги думку самого потерпілого, який пояснив, що обвинувачений навіть не вибачився перед ним за вчинене і при цьому наполягав на застосуванні відносно обвинуваченого додаткового покарання.
На думку апеляційного суду, зазначені обставини вказують на необхідність застосування відносно обвинуваченого додаткового покарання, в зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з рішенням районного суду у цій частині.
Доводи обвинуваченого про позбавлення його можливості у разі позбавлення його права керування на утримання його сім`ї не можуть беззаперечно прийняті до уваги судом, оскільки обвинувачений є працездатною людиною та не позбавлений можливості працевлаштуватися та утримувати свою сім`ю працюючи на іншій роботі, яка не пов`язана з керуванням транспортних засобів.
Враховуючи наведене, з урахуванням усіх встановлених районним та апеляційним судом в сукупності обставин справи та даних про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обтяжуючих покарання обставин, а також даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання, у зазначеному у вироку суду розмірі, а саме у межах санкції інкримінованої йому статті, яке на думку апеляційної суду є належним та достатнім для виправлення та перевиховання і запобігання вчинення ним нових злочинів.
При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Під час проведення перегляду вироку суду за апеляцією обвинуваченого, прокурор вказав на порушення судом при призначенні покарання вимог кримінального закону в частині не зазначення в резолютивній частині вироку, щодо якого саме покарання застосовуються положення ст.75 КК України - основного чи додаткового.
Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора у цій частині, оскільки відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.03.2003 року із змінами " Про практику призначення судами кримінального покарання", звільнення від відбування покарання за ч.1 ст.75 КК України, в тому числі щодо осіб, засуджених до обмеження волі, можливе лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор апеляційну скаргу не вносив, а апеляційний суд позбавлений можливості виправити зазначене порушення шляхом зміни вироку суду як про те просить прокурор, оскільки у даному випадку буде погіршене становище обвинуваченого.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідним та можливим, у відповідності до положень ст.537 КПК України, яка вказує на можливість та право суду, який постановив оскаржуваний вирок, на можливість розгляду питань, пов`язаних з виконанням вироку, рекомендувати районному суду вирішити питання щодо виконання вироку в частині застосування судом положень ст.75 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни, за результатами апеляційного розгляду - не встановлено, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 01.02.2016 року відносно ОСОБА_10 - залишити без зміни.
Рекомендувати районному суду першої інстанції, в порядку ст.537 КПК України вирішити питання щодо порядку виконання вироку в частині застосування судом положень ст.75 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4