Справа № 755/9204/16-к
В И Р О К
іменем України
"20" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

законного

представника неповнолітньої ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6
провівши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження № 0003706 за обвинуваченням ОСОБА_6 , 1999 року народження , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Суд визнав доведеним, що неповнолітній ОСОБА_6 , 16.03.2016 приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи в магазині «PullandBear», що розташований в ТРЦ «СкайМол» за адресою м. Київ проспект Ватутіна, 2-т, підійшов до стелажу з одягом та обрав собі для примірки курточку та кеди сірого кольору. Після чого, взявши вищевказані кеди пішов із ними до примірочної магазину. Перебуваючи в примірочній ОСОБА_6 оглянув кеди на яких відривалась бірка та у останнього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно ТМ «PullandBear».
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 з корисливих спонукань, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та усвідомлюючи, що діє таємно, намагався викрасти майно, а саме: кеди, вартістю 260 гривень 59 копійок.

В подальшому ОСОБА_6 руками зняв з кедбірку,залишив її в примірочній, а кеди поклав в рюкзак, який мав при собі. Після чого ОСОБА_6 не сплативши за кеди, намагався покинути приміщення магазину, а викраденим розпорядитись на власний розсуд, але виконавши всі дії, які ОСОБА_6 вважав за необхідне для вчинення викрадення чужого майна, свій злочинний намір до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, тому, що безпосередньо на виході з приміщення магазину був затриманий працівником охорони.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України визнав повністю, дала покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині ухвали, щиро розкаялася в скоєному, не оспорював в судовому засіданні вищезазначені фактичні обставини, встановлені у кримінальному провадженні органом досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також протоколу огляду місця події та огляду речей, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Таким чином, на підставі наведеного та з урахуванням визнавальних показань обвинуваченого, який не оспорював фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд батьку на підставі ст.105 КК України.

Вислухавши клопотання адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заявленого адвокатом клопотання про звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, вислухавши думку представника неповнолітнього та неповнолітнього обвинуваченого, які підтримали клопотання адвоката, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 497 КПК України, якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 105 ч. 1 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.

Суд, виходячи з вищезазначених вимог закону, беручи до уваги позитивні дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, який вчинив злочин невеликої тяжкості, враховуючи обставини справи, відсутність тяжких наслідків, відшкодування шкоди, відношення обвинуваченого до скоєного, його щире каяття, приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, у зв`язку з чим вважає, що клопотання адвоката підлягає задоволенню, а неповнолітній обвинувачений підлягає звільненню від кримінального покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених позитивних даних про особу обвинуваченого, який вчинив злочин невеликої тяжкості, вважає за доцільне застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч.2 ст.105 КК України у вигляді передачі його під нагляд батькам, а саме: під нагляд батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

Питання щодо речових доказів - суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст. ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 484, 485, 490, 497 КПК України, ст.105 КК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати винним неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , 1999 року народження у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком 15 діб.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , 1999 року народження примусовий захід виховного характеру на підставі ст.105 КК України у вигляді передачі під нагляд батькам, а саме: під нагляд батьку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , строком на один рік.

Речові докази: кеди "Pull and Bear", що передано під зберігальну розписку на зберігання представнику ОСОБА_7 - передати законному власнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: