1-кс/754/2600/16
У Х В А Л А
Іменем України
09 листопада 2016 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Деснянського УПГУНП в м.Києві ОСОБА_3 , за погодження з прокурором, подав до суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0013169 від 04.11.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1ст.203-2. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, у невстановлений день та час організували заклад з надання послуг у сфері азартних ігор, який 04.11.2016 року був виявлений за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим було проведено огляд відповідно до ст.237 КПК України. В ході огляду були виявлені та вилучені системні блоки «DELL», «НР», «Fujitsu». У зв`язку з вищевикладеним просить накласти арешт на вищевказані системні блоки.

Вислухавши в судовому засіданні думку слідчого, який підтримав клопотання, дослідивши долучені до клопотання матеріали, приходжу до наступного.

У відповідності до вимог ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися то розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст.236ч.7 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з долучених до клопотання документів, а саме протоколу огляду місця події від 04.11.2-16 року, при огляді приміщення за адресою АДРЕСА_1 було вилучено системні блоки «DELL», «НР», «Fujitsu».
Відповідно до ч.1ст.170, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно зі ст..173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді даного клопотання встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження №0013169 від 04.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.203-2 КК України, провадиться за фактом, повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного або обвинуваченого не має, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, слідчим не зазначена та не обґрунтована підстава та мета необхідності накладення такого арешту, не вказано, коли було вилучено майно, не вказано особу, якій належить вилучене майно, відсутні документи права власності чи володіння та користування ними особами, які є підозрюваними, чи обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання щодо накладення арешту та про відмову в його задоволенні, оскільки воно не відповідає вимогам глави 17 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.167,168,170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

В клопотанні слідчого Деснянського УПГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено згідно протоколу огляду від 04.11.2016 року за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: