УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/4623/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
представника
потерпілої: ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 . та прокурора Новоград-Волинської прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ялтушків, Барського району, Вінницької області, українця, громадянина України, освіта вища, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , працюючого СТОВ «Бондарівське» в с. Бондарівка, Коростенського району, Житомирської області - керівником, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених, ч.2 ст.286 КК, призначено покарання у виді З (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ухвалено обрати ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази: коляску-велосипед ухвалено залишити потерпілій ОСОБА_9 , автомобіль MITSUBISHI LANSER р.н. НОМЕР_1 ухвалено передати по належності ОСОБА_12 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 13 години 10 хвилин 01 жовтня 2015 керував технічно справним автомобілем MITSUBISHI LANSER р.н. НОМЕР_1 в східному напрямку по 250 км. + 500 м. автодороги Київ-Чоп в с. Пищів Новоград-Волинського району Житомирської області, де дозволяється рухатися зі швидкістю до 60 км/год.
Водій ОСОБА_7 , рухаючись по лівій смузі руху автодороги Київ-Чоп, в порушення вимог п. 2.3 б); п. 12.1; п. 12.3; п. 18.1; п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб постійно контролювати рух керованого автомобіля, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким в правій смузі руху вже зупинилося три автомобілі, не зменшив швидкості та не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого передньою частиною свого автомобіля вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка по пішохідному переході перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми живота, таза, нижніх кінцівок із саднами на шкірі живота по передній і правій боковій поверхнях з переходом в ділянку правого кульшового суглоба, із крововиливами на передній стінці матки, із переломами обох гілок правої лобкової кістки і нижньої гілки лівої лобкової кістки, із саднами на передній поверхні лівого колінного суглоба, на передній поверхні правого колінного суглоба, із переломами правої малогомілкової кістки та правої великогомілкової кістки у нижніх частинах, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 633 від 05.11.2015 належать до тяжких тілесних ушкоджень, як ушкодження, що призвели до переривання вагітності.
Порушення водієм автомобіля MITSUBISHI LANSER р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог п. 2.3 б); п. 12.1; п. 12.3; п. 18.1; п. 18.4 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування цього покарання з застосуванням ст.75 КК України з випробуванням, термін якого встановити в три роки та покласти на ОСОБА_7 обов`язки, визначені ст. 76 КК України. Посилається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання є надто суворим та таким що не відповідає особі обвинуваченого. Вказує, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно. Проте судом в порушення вимог ст.ст. 65, 66 КК України не враховано, що ОСОБА_7 є пенсіонером (особою похилого віку) продовжує працювати, тобто займається суспільно корисною справою, в ході досудового слідства добровільно відшкодував витрати потерпілої на лікування в розмірі 25 тис. грн., вибачився перед нею і її родиною, цивільний позов в справі не заявлявся. Під час виступу в дебатах ОСОБА_7 повідомив, що працює і готовий і надалі надавати потрібну фінансову допомогу потерпілій. На думку захисту позиція потерпілої щодо необхідності суворого покарання ОСОБА_7 пов`язана з ненаданням ним до розгляду справи судом 03 лютого 2016 року додаткової матеріальної допомоги, пов`язаної з подальшим лікуванням і реабілітацією потерпілої, проте при цьому документального підтвердження понесених витрат не надано і, як вже зазначено, позов не заявлено. В разі відбування покарання в місцях позбавлення волі взагалі унеможливлюється будь-яка фінансова допомога потерпілій та її родині. Зазначає також, що з вироку суду не вбачається, чому суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства і в чому саме полягає суспільна небезпека ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчинення даного злочину, правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти під варту із зали суду. Посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з м`якістю призначеного покарання. Зазначає, що обираючи вид та міру покарання, суд не врахував, що скоєне кримінальне правопорушення відносяться до категорії тяжких, за яке передбачено покарання до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Крім того, ОСОБА_7 керував транспортним засобом в денну пору доби, при цьому належним чином не зреагував на зміну дорожньої обстановки, свідомо порушив вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України, не зменшив швидкість і не зупинився, бачачи при цьому перед собою три автомобілі, які зупинилися перед нерегульованим пішохідним переходом, що в свою чергу, призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настали тяжкі наслідки.
В судовому засіданні при розгляді провадження в апеляційному суді обвинувачений та його захисник підтримали свою апеляційну скаргу та усі доводи, наведені в ній, та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, обвинувачений зазначив, що готовий відшкодовувати в подальшому шкоду потерпілій, пов`язану з лікуванням. Потерпіла в судовому засіданні змінила свою думку відносно покарання обвинуваченого, просила призначити йому покарання з випробуванням, застосувати положення ст.. 75 КК України, оскільки сподівається на подальше відшкодування шкоди за лікування та не бажає суворого покарання для обвинуваченого, який є людиною похилого віку та має поганий стан здоров`я. Представник потерпілої підтримав думку останньої. Прокурор в судовому засіданні, не дивлячись на змінену думку потерпілої, доводи своєї апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора. Думку потерпілої та її представника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та апелянтами не оскаржуються.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання зазначених вимог закону дотримався.
ОСОБА_7 вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, який відноситься до категорії тяжких злочинів та є злочином, який вчинений з необережності. Суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставин щире каяття, відшкодування потерпілій завданої шкоди. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.
Покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено за найнижчою межою санкції ч.2 ст.286 КК України із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки, які від нього настали тяжкі тілесні ушкодження потерпілої та переривання вагітності. Судом враховано особу винного, який є людиною похилого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, працює, раніше не судимий. Також судом враховано думку потерпілої, яка на час розгляду провадження в суді першої інстанції просила покарати обвинуваченого суворо з позбавленням волі та позбавленням права керування транспортними засобами. Тому суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин провадження, думки потерпілої правильно прийшов до висновку про те, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання пов`язане з позбавленням волі саме на визначений строк.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував потерпілій завдану шкоду в розмірі 25 тис. грн., є пенсіонером, однак продовжує працювати та готовий надавати і надалі потерпілій фінансову допомогу, заслуговують на увагу колегії суддів. Крім того заслуговують на увагу і ті обставини, що після постановлення судом першої інстанції вироку стан здоров`я обвинуваченого значно погіршився, він тривалий час перебував на лікуванні у неврологічному відділені з встановленням діагнозу, згідно якого у нього виявлено гостре порушення мозкового кровообігу, правобічний помірний геміпарез, порушена координація ходи, у зв`язку з чим потерпіла також просила не позбавляти його волі та визначити умовне покарання. Проте з урахуванням обставин вчиненого злочину зазначені доводи не можуть бути,на думку колегії суддів, підставою для застосування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, однак можуть бути в подальшому підставою для звернення до суду з заявою про звільнення від покарання у зв`язку з хворобою. При цьому думка потерпілої щодо можливості призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, яку вона змінила під час розгляду провадження в апеляційному суді, також при зазначених вище обставинах не є безумовною підставою для визначення саме такого покарання.
Колегія суддів, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений, керуючи транспортним засобом в денний час, належним чином не зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, грубо порушив правила дорожнього руху та вчинив наїзд на потерпілу саме на пішохідному переході на відміну від інших учасників дорожнього руху водіїв, які запинили свої транспортні засоби, а також тяжкість наслідків такого порушення переривання вагітності потерпілої та значну кількість і тяжкість тілесних ушкоджень потерпілої, яка є молодою людиною, та значну тривалість її подальшої реабілітації, на підставі положень ст. ст. 65-67 КК України вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з урахуванням усіх наведених вище обставин та тяжкості наслідків для потерпілої, є обґрунтованим та законним. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого зазначених висновків суду не спростовують.
Виходячи з вищенаведеного безпідставними є і доводи прокурора про те, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено надто м`яке покарання і не враховано тяжкість наслідків вчиненого злочину. Крім того, даний злочин є злочином, вчиненим з необережності, тому твердження прокурора про свідоме порушення водієм даних правил дорожнього руху не може бути безумовною підставою для призначення обвинуваченому іншого, більш суворого покарання, ніж призначене судом у розмірі нижчої межі, встановленої санкцією даної статті.
Всі об`єктивні дані та обставини, які впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом першої інстанції.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.
Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим та зміні чи скасуванню у відповідності до положень ст.. 408 КПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Новоград-Волинської прокуратури Житомирської області ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її постановлення.
Судді: