В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14.10.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, при секретарях: Головець М.А., Федич Т.О., за участі прокурора Міцовди К.Д., потерпілого ОСОБА_3, обвинуваченого ОСОБА_4, захисника ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000207, за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2013, яким ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, працюючого водієм у ПП ОСОБА_7, не судимого визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на пять років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, з покладенням на нього обовязків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ-21093, номерний знак НОМЕР_1, що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4, повернуто власнику, ОСОБА_8; судові витрати відсутні.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_4 визнаний винуватим в тому, що він 29.01.2013, біля 21 год., навпроти будинку № 154, по вул. Народній с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області, в порушення вимог п. 2.9 а, 1.5, 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України, керуючи в стані алкогольного спяніння автомобілем ВАЗ-21093, номерний знак НОМЕР_1, на заокругленій ділянці дороги перевищив безпечну швидкість руху, яка на даній ділянці дороги в даних погодних умовах складає 24-30 км/год., що призвело до зносу автомобіля і втрати керування ним, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9.

Внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді комбінованої травми голови, грудної клітки та кінцівок, а саме: відкритий уламковий перелом зі зміщенням по довжині та ширині нижньої третини лівого стегна, рану зовнішньої поверхні лівого стегна в нижній третині, масивну гематому, переходящу в садину передньої поверхні лівого стегна, закритий перелом дистального метаепіфізу правого стегна, закриті уламкові переломи обох кісток правого передпліччя в верхній третині, прямі двобічні переломи ребер (6,7 зліва та 3,4,5,6 справа), забійно-рвані рани правої лобно-скроневої та лівої лобної областей голови, садини правого колінного суглобу, синці та садини обличчя, від яких померла на місці події.

Вказані тілесні ушкодження в своїй сукупності призвели до травматичного шоку важкого ступеня з набряком легень та головного мозку та являються безпосередньою причиною смерті потерпілої ОСОБА_9; згідно висновку судово-медичної експертизи № 14 від 27.02.2013 відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок районного суду скасувати через його мякість, у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок. Вважає, що при призначенні покарання судом не враховано вимог ст.65 КК України, а саме, що злочин обвинуваченим вчинено у стані алкогольного спяніння, не враховано незначний водійський стаж ОСОБА_4, погодні умови, за яких ОСОБА_4 дозволив собі вживання алкогольних напоїв.

Судом безпідставно не застосовано додаткової міри покарання у вигляді позбавлення ОСОБА_4 права керування транспортними засобами.

При вирішенні цього питання суд посилався на те, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу і засобом для існування обвинуваченого. Однак, при цьому судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_4 влаштувався на роботу водія безпосередньо перед закінченням розгляду провадження та прийняттям рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Закарпатської області, думку прокурора, яка підтримала викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи, просила вирок суду в частині призначення ОСОБА_4 покарання скасувати через мякість покарання і призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на пять років, без застосування ст.75 КК Українита з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки, потерпілого, який заперечив проти апеляційної скарги, зазначивши, що заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду йому частково відшкодовано, а тому просив вирок суду 1 інстанції залишити без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та доводи захисника, які також заперечили проти апеляції прокурора та просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.2 ч.1 ст.420, ч.1 ст.421 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання; обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у звязку з необхідністю застосувати суворіше покарання лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за вказаних у вироку суду обставинах, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК Українипідставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд повинен призначити покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З розяснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України.Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції не в повній мірі виконав вимоги ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставини, що обтяжує покарання вчинення зазначеного вище злочину в стані алкогольного спяніння: згідно висновку № 424 судової токсикологічної експертизи, виконаного Закарпатським обласним бюро судово-медичної експертизи 05.02.2013, у крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,66 %о (проміле), що відповідає середньому ступеню алкогольного спяніння (Т.1, а.с. 29, 108-110).

В апеляційній скарзі прокурора вірно зауважено, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання та незастосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, судом не враховано підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали.

З огляду на викладене, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 КК Українив частині не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортнимизасобами є підставними, в цій частині висновок суду свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок мякості, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Разом з тим, апеляційний суд вважає рішення суду про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України мотивованим, суд навів у вироку переконливі доводи про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, що помякшують його покарання.

ОСОБА_4 вперше вчинив необережний злочин у молодому віці, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, примирився з потерпілим, який подав до апеляційного суду заяву про відсутність жодних претензій до обвинуваченого, добровільно відшкодував половину обумовленої сторонами завданої кримінальним правопорушенням моральну шкоду, має намір відшкодувати решту, має виключно позитивну характеристику, як за місцем проживання, так і роботи.

Сукупність зазначених обставин, на думку апеляційного суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і давали підстави суду першої інстанції призначити обвинуваченому покарання із застосуванням правил ст.ст. 75,76 КК України, оскільки ОСОБА_4 може виправитися в умовах випробування без його ізоляції від суспільства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374-376, 404,405, 407ч.1 п.3, 409 ч.2, 414,418,420, 421 ч.1 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2013 в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на пять років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, позбавлення волі, з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, з покладенням на нього обовязків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: