Справа №295/8871/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2016 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
Не погоджуючись з винесеною постановою заявник зазначив, що досудове розслідування по кримінальному провадженню проведено не повно, не з`ясувано всі обставини, що мають значення для справи.
В судовому засіданні заявник підтримав доводи, викладені в скарзі, просив її задоволити в повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вказав, що під час проведення досудового розслідування на підставі зібраних доказів встановлено, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад будь-якого кримінального злочину, між сторонами наявні цивільно-правові відносини. Вважає, що винесена постанова є законною, просив відмовити в задоволенні скарги.
Під час здійснення досудового розслідування слідчим проведено допит потерпілого ОСОБА_3 , допитано в якості свідка ОСОБА_5 , до матеріалів справи долучено копії договору позики грошових коштів, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , розписки про одержаня ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 5500 доларів США.
05.05.2016 року слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Постанова мотивована тим, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, порушене право заявника підлягає захисту в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Під час досудового розслідування було встановлено, що 17.02.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів на суму 5500,00 доларів США. Факт отримання ОСОБА_5 коштів в борг від ОСОБА_3 підтверджується розпискою, копія якої також долучена до матеріалів кримінального провадження. Строк виконання зобов`язання був встановлений до 17.03.2015 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що кошти у нього були отримані ОСОБА_5 шляхом обману, оскільки останній повинен був надати йому в заставу транспортний засіб, але відмовився це робити, вважає, що ОСОБА_5 не має наміру повертати позичені гроші, вважає, що в його діях є склад кримінального злочину.
Доводи ОСОБА_3 про те, що грошові кошти були отримані в нього шляхом обману та зловживання довірою не знайшли свого як під час проведення досудового розслідування, так і під час судового засідання. Так, слідчим суддею встановлено, підтверджено самим заявником, що ОСОБА_5 просив у заявника гроші в борг, договір застави укласти ОСОБА_5 дійсно відмовився, але запропонував ОСОБА_3 укласти письмовий договір позики, на що останній погодився і лише після підписання договору ОСОБА_3 передав гроші ОСОБА_5 .
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що дійсно позичив у ОСОБА_3 грошові кошти, частину з яких вже повернув, на даний час має заборгованість, яка становить 4000 доларів США. Не зміг своєчасно повернути борг у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, від повернення боргу не відмовляється.
В судовому засіданні ОСОБА_3 наголошував, що в діях ОСОБА_5 можуть вбачатися ознаки складу злочину, визначеного ч. 1 ст. 190 КК України або ч. 1 ст. 192 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство).
Об`єктивна сторона даного складу злочину полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Обман повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном чи придбання права на майно. Зловживання довірою це вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах. Особливості шахрайства полягають у тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, ззовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити.
Заподіяння значної майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства утворює склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 192 КК України. Предметом даного злочину є чуже майно, що незаконно використовується всупереч інтересам власника, а також грошові кошти, які б мали надійти в розпорядження власника на підставі тих або інших операцій, договорів, правових приписів тощо. Об`єктивна сторона цього злочину полягає в тому, що особа, яка вдається до обману або зловживанні довірою, не заволодіває чужим майном, не обертає його на свою або інших осіб користь, не отримує права на таке майно.
В ході досудового розслідування не було встановлено, що ОСОБА_5 діяв шляхом обману або зловживання довірою. Про відсутність наміру не повертати позичені кошти свідчить та обставина, що ОСОБА_5 частково розрахувався зі ОСОБА_3 .
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим обґрунтовано встановлені підстави для закриття кримінального провадження, передбачені ст. 284 КПК України, постанова слідчого є законною, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 303- 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1