Справа № 167/1497/15-к Провадження №11-кп/773/244/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Волинської області ОСОБА_8 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Рожище, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 26.05.2015р. за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, штраф сплачений 26.05.2015р.,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вироком вирішені питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він, 19 листопада 2015 року, близько 06.00год., на території господарства в АДРЕСА_1 , таємно, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету наживи, з приміщення сараю вчинив крадіжку спортивного велосипеда чорного кольору, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень.
У поданій апеляційній скарзі перший заступник прокурора області, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, який апеляційну скаргу визнав, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.185 ч.2 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що ж стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного покарання у зв`язку із звільненням ОСОБА_11 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного.

Суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а лише вказав обставини, що пом`якшують його покарання. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений через незначний проміжок часу після засудження знову вчинив умисний злочин проти власності, який, відповідно до ст.12 КК України, є середньої тяжкості.

Посилання суду на позитивну характеристику не заслуговують на увагу, оскільки така характеристика в матеріалах провадження відсутня.

Більше того, суд першої інстанції при призначенні покарання вказав, що обвинувачений є особою молодого віку, зважаючи на те, що ОСОБА_11 виповнилось 35 років на день постановлення вироку.

За таких обставин вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбуття на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга прокурора підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначеного покарання та звільнення від його відбуття скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і постановити новий вирок.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, з чим погоджується і апеляційний суд.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання розміру покарання, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, та інші вказані дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді 4 місяців арешту, яке необхідно відбувати реально.

На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_7 , так і іншими особами.

Твердження прокурора про те, що суд не зазначив в вироку початку строку відбуття покарання, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки обвинувачений був звільнений від відбуття покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Волинської області задовольнити повністю.

Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбуття скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді