УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін судового провадження:

заявника/захисника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотанням ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення, -

в с т а н о в и в :
24.12.2015 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011 року, з урахуванням змін за ухвалами Апеляційного суду м. Києва та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, на підставі положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (надалі Закон) за період з 01.03.2010 року по 14.04.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заявник/захисник у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити враховуючи положення Закону.
У судовому засіданні прокурором зазначено, що до засудженого ОСОБА_5 дійсно слід застосувати положення Закону та зарахувати йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання за період з 01.03.2010 року по 14.04.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Однак, у той же час прокурор, виходячи з того, що у листі-роз`ясненні в.о. голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_6 вказано про те, що у п. 3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок», та з огляду на системний аналіз положень статей 537, 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду випливає, що питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України), а тому просила врахувати ці обставини при прийнятті судового рішення по суті.
Заявник/захисник, враховуючи доводи прокурора, зауважив, що враховуючи положення ст.ст. 537, 539 КПК України та Закону, на його думку, такого роду клопотання має розглядати саме суд, який постановив обвинувальний вирок.
Тож, суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
З положень Закону випливає, що частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131) викладено в такій редакції: "5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку: 1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини; 2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті. При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження."

Цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

У даному випадку, з матеріалів провадження та пояснень сторін убачається, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2011 року, з урахуванням змін за ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2012 року та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 ( в редакції 2001 року), ч. 2 ст. 121 (в редакції 2001 року) КК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Згідно копії довідки заступника начальника Київського СІЗО ОСОБА_7 від 06.01.16 № 392 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був взятий під варту 01.03.2010 року; з 04.03.2010 року по 14.04.2012 року утримувався в слідчому ізоляторі; з 14.04.2012 року вибув до Бориспільської ВК № 119 Київської області; 18.12.2012 року прибув до слідчого ізолятора із ВК та того ж дня вибув назад до колонії; 26.02.2013 року прибув до слідчого ізолятора вчергове для доставки до ВССУ та 26.02.2013 року вибув до Бориспільської ВК № 119 Київської області.

Тобто, в силу положень даного Закону засудженому ОСОБА_5 дійсно слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

Разом з тим, згідно п. 3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону, цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Тобто, у п. 3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону визначено лише імперативне коло суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, в тому числі шляхом звернення до суду з клопотанням.
При цьому, суд враховує, що пункти 3 і 2 прикінцевих положень нерозривно пов`язані між собою та визначають порядок застосування цього Закону до осіб, щодо яких на момент набрання чинності Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю з безпосереднім урахуванням норм ст.ст. 537, 539 КПК України.
Тож, беручи до уваги, що у п. 3 Розділу II «Прикінцеві положення» Закону визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок», та з огляду на системний аналіз положень статей 537, 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду випливає, що питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, та загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).
Однак, у даному випадку, з наявних у суду матеріалів слідує, що засуджений не відбуває покарання на території Дніпровського району м. Києва через що, розгляд питання зарахування останньому строку попереднього ув`язнення не відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Підстав для розгляду цього клопотання з урахуванням положень п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України та п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України н має, враховуючи таке.

Пункт 14 частини 1 статті 537 КПК України стосується, інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Тобто, даний пункт підлягає застосуванню лише за умови, що питання, які слід врегулювати стосуються всякого роду сумнівів і протиріч, що виникли при виконанні вироку, як-то: про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного чи додаткового) у вигляді позбавлення волі права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, некоректні формулювання; про усунення суперечностей і неточностей щодо біографічних даних засудженого; про усунення суперечностей і протиріч в частині рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень; рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації; рішення про відшкодування процесуальних витрат; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження; про звільнення з під варти особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, якщо підсудний був під вартою, і суд не вирішив питання про зміну такого запобіжного заходу; про застосування закону про амністію, якщо його застосування є обов`язковим, і суд при постановленні вироку не обговорив цього; про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку; про долю речових доказів і документів, якщо їх долю не було вирішено при ухвалені вироку суду тощо.
Проте, у даному ж випадку, питання зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення виникло не через сумніви і протиріччя пов`язані з ухваленим вироком, а у зв`язку зі зміною законодавства, а саме Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131) викладено в іншій редакції, а саме « Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

Саме клопотання не містить посилань на те, що суд при ухвалені вироку допустив певного роду сумніви чи протиріччя, а саме обґрунтоване зміною діючого законодавства через що, підстав для розгляду цього клопотання з урахуванням положень п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України та п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України не має.

Також враховуючи те, що Закон неоднозначно регулює питання того, який суд має розглядати клопотання про зарахування засудженим строку попереднього ув`язнення, як і стаття 537 КПК України, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка регламентує, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, та беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, суд приходить до висновку, що такого типу клопотання має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, оскільки питання, які слід врегулювати у зв`язку із прийняттям вказаного Закону, прямо кореспондуються з питаннями, які вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок на підставі п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, а саме: про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; про застосування покарання за наявності кількох вироків; про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких умов, суд враховуючи той факт, що дане клопотання не підсудне даному суду, а з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року в справі № 5-7149впс15 слідує, що зміна підсудності розгляду клопотань поданого заявником в порядку статей 537, 539 КПК України процесуальним законом не передбачена, тож суд встановивши, що клопотання подане у порядку ст.ст. 537, 539 КПК України з порушенням територіальної юрисдикції, повинен роз`яснити заявнику право відповідного звернення за місцем відбування покарання, вважає за необхідне, дане клопотання залишити без розгляду, роз`яснивши сторонам, що таке залишення без розгляду цього клопотання не є перешкодою для звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок стосовно засудженого в порядку Кримінального процесуального Кодексу України з питанням зарахування йому строку попереднього ув`язнення.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст.ст. 1-29, 30-34, 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Клопотання ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення залишити без розгляду.

Роз`яснити сторонам, що залишення без розгляду клопотання не є перешкодою для звернення до суду в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок стосовно засудженого в порядку Кримінального процесуального Кодексу України з питанням зарахування йому строку попереднього ув`язнення.

Ухвала, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 15 год. 10 хв. 22.01.2016 року.

Суддя: ОСОБА_1