Ухвала
про залишення касаційної скарги без руху

04 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд указаних судових рішень в касаційному порядку та ставить вимогу про скасування вироків в частині визнання його винним за ч. 1 ст. 296 КК із закриттям провадження по справі, а також про залишення вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням ст. 75 цього Кодексу без змін.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які на її думку, порушено або неправильно застосовано та, які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. Відсутність такого обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, не погоджуючись з рішенням суду щодо правильності свого засудження за ч. 1 ст. 296 КК, ОСОБА_4 вказує на неповноту судового розгляду, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому доводів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції при ухваленні вироку, що викликає обов`язкове його скасування, та які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, у касаційній скарзі не наведено.
Також, зі змісту скарги вбачається, що засуджений не погоджується з правильністю призначеного апеляційним судом покарання, однак не наводить обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання скаржнику через суворість, а відтак й необхідності зміни вироку на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 414 цього Кодексу. А отже і не зазначає конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні вироку.

Зазначена у касаційній скарзі вимога про скасування вироків районного та апеляційного суду в частині засудження за ч. 1 ст. 296 КК із закриттям провадження по справі та про залишення вироку суду першої інстанції за ч. 1 ст. 122 КК із застосуванням ст. 75 вказаного Кодексу без змін, не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено рішення, які приймає суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

За правилами ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Виконуючи приписи ст. 429 КПК, колегія суддів перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу, встановила, що її подано без додержання положень наведеної норми процесуального права. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 повинно бути надано строк для усунення недоліків із роз`ясненням, що у разі невиконання зазначених вимог скаргу буде повернуто.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2015 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків у встановлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3