Номер провадження: 11/785/13/16
Номер справи місцевого суду: 523/2467/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційними скаргами з доповненнями засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Гвоздавка-2 Любашівського району Одеської області, громадянин України, одружений, з вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений:

-за ч.4 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років;

-за ч.3 ст.135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

-за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом

поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 14-ти років позбавлення волі.

Згідно зі ст.72 КК України в строк відбутого покарання зарахований час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 в періоди з 27 вересня 2011 року по 03 вересня 2013 року, а також з 21 січня 2014 року до набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання відраховується з 27 вересня 2011 року, за виключенням періоду з 04 вересня 2013 року по 20 січня 2014 року.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Частково задоволені позовні вимоги потерпілих.

Суд стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 9073 грн. 03 коп. та моральну шкоду в сумі 600000 грн., а всього шкоду на загальну суму 609 073 грн. 03 коп.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами у справі.

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду встановлено, що 09 грудня 2010 року мешканка м.Одеси ОСОБА_13 перебувала в гостях у своєї бабусі ОСОБА_14 , яка проживала в с.Ясенове-2 Любашівського району Одеської області.

В другій половині дня 12 грудня 2010 року ОСОБА_13 разом із своє подругою ОСОБА_15 прибула до продовольчого магазину, розташованого в с.Познанка-2 цього ж району, де продавцем працювала сестра останньої особи - ОСОБА_16 . До того ж місця також прибули мати ОСОБА_16 і ОСОБА_15 - ОСОБА_17 , а також ОСОБА_18 , які всі разом стали вживати алкогольні напої в підсобному приміщенні магазину.

Близько 16 години 30 хвилин цієї ж доби до магазину на автомобілі «ВАЗ-2107», д/н НОМЕР_1 , приїхав слідчий СВ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_8 разом з іншими співробітниками цього ж органу внутрішніх справ ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , після чого вони приєднались до інших присутніх та також стали вживати алкогольні напої.

Близько 19 години цієї ж доби, після вживання не менше двох пляшок горілки, зазначені особи домовилися про відвідування ними бару «Настюша», розташованому в смт.Зеленогірське Любашівського району Одеської області. В магазині залишилася ОСОБА_16 , де стала здійснювати прибирання.

Близько 20 години цієї ж доби ОСОБА_8 на зазначеному автомобілі, разом з ОСОБА_13 і ОСОБА_19 прибули до смт.Зеленогірське, де ОСОБА_19 пішов додому, а ОСОБА_8 та ОСОБА_13 зайшли до приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де сіли за стіл, заказали пиво і раки та стали очікувати інших. Проте, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 до бару не прибули, роз`їхалися по домівках.

Близько 20 години 30 хвилин цієї ж доби в бар «Настюша» прибули ОСОБА_20 , його приятель ОСОБА_21 , які також приєднались до ОСОБА_8 і ОСОБА_13 . У ОСОБА_8 виникло бажання вступити у статеві зносини з ОСОБА_13 , задля чого він попросив у раніше знайомого ОСОБА_22 , який також відпочивав в барі в іншій компанії, надати йому презервативи. Через незначний час ОСОБА_8 , перебуваючи біля більярдного столу, за відсутності ОСОБА_13 , отримав два презервативи від знайомого ОСОБА_22 - ОСОБА_23 . В подальшому ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 підвезти її додому до бабусі, після чого вони разом вийшли із бару, а ОСОБА_20 та ОСОБА_21 там залишилися.

О 20 годині 50 хвилин цієї ж доби під час руху із смт.Зеленогірське в с.Ясеново-2 ОСОБА_13 протягом 1 хвилини 42 секунд розмовляла по мобільному телефону із своєю матір`ю ОСОБА_11 , яка перебувала в м.Одесі.

Близько 21 години 15 хвилин цієї ж доби ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи вищезазначеним автомобілем, переслідуючи намір на вступ у статеві зносини з ОСОБА_13 , доставив останню до берегу ріки Кодима в с.Ясенове-2 Любашівського району Одеської області, де в салоні автомобіля, користуючись її перебуванням в стані середньої тяжкості алкогольного сп`яніння, а також психічним станом, що був пов`язаний із спогадами про трагічну загибель її родички та двох малолітніх дітей останньої, долаючи опір ОСОБА_13 , використовуючи свою фізичну перевагу, вступив у природні статеві зносини з потерпілою, із застосуванням фізичного насильства, яке мало прояв у зриві з однієї її ноги штанів та панчох, одночасне їх приспущення на іншій нозі, розірванні трусів, переміщенні в область шиї верхньої частини одягу светра, бюстгальтера та шарфу, а також спричинення їй синця на передній поверхні правої гомілки у верхній третині.

Близько 22 години цієї ж доби ОСОБА_8 , будучи незадоволеним отриманою відмовою ОСОБА_13 на добровільний вступ з ним у статеві зносини, виштовхнув її із салону автомобіля, після чого уїхав до місця проживання своїх батьків в с.Гвоздавку-2 Любашівського району Одеської області, чим завідомо залишив ОСОБА_13 в небезпечному для її життя стані, усвідомлюючи, що вона перебуває в цьому стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок зґвалтування, перебування в середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння, впливу негативних спогадів про трагічну загибель її родичів, напівоголеності при температурі навколишнього повітря близько 10°C морозу, неосвітленої місцевості та значної відстані до місця освітленої центральної частини с.Ясеново-2 та будинку, де проживала ОСОБА_14 . При цьому, ОСОБА_8 мав реальну можливість надати ОСОБА_13 допомогу або повідомити про небезпечний для її життя стан бабусі чи знайомим потерпілої.

Внаслідок зґвалтування та наступного залишення ОСОБА_8 в небезпеці ОСОБА_13 , перебуваючи наполовину оголеною в неосвітленій місцевості, не розуміючи, де вона точно знаходиться, вийшла на лід ріки Кодима, пішла в сторону с.Ясенево-1, де пройшла близько 80 метрів, провалилася в ополонку, впала у холодну воду, пішла під лід та потонула.

Крім того, ОСОБА_8 , в порушення вимог розділу ІІ Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, без відповідного дозволу, у невстановленому місці та у невстановлений час придбав, визнані в якості бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї, сімнадцять, придатних до стрільби набоїв, калібру 9 мм, які став зберігати в літній кухні (дворовій споруді) за місцем проживання родини Єпурів в с.Гвоздавка-2 Любашівського району Одеської області до 5 жовтня 2011 року часу їх вилучення співробітниками міліції.

На вирок суду засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, а також доповнення до них.

Засуджений ОСОБА_8 у свої апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в зв`язку невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі вказуючи на однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року) - за відсутністю в діях його підзахисного складу злочину. Також захисник просить скасувати запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілих.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що:
1)експертиза №48-1108/11 була проведена в порушення вимог ст.198 КПК України, а саме слідчий прокуратури ОСОБА_24 доручив проведення даної експертизи експерту ОСОБА_25 , без згоди керівника експертної установи;
2)на думку захисника, 10 грудня 2010 року загибла ОСОБА_13 після розтавання з ОСОБА_8 пересувалась по льоду р.Кодима повністю одягнена, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що потерпіла ОСОБА_13 пересувалася зі штанами і колготами, які волочилися по землі. Захисник зазначає, що на фототаблицях до протоколу огляду місця події видно, що вся земля навколо місця де ОСОБА_13 залишила своє пальто була покрита бур`янами, однак при огляді трупа, бур`янів на одязі ОСОБА_13 виявлено не було;
3)при огляді фотографій з місця події встановлено, що на правій нозі ОСОБА_13 змійка на чоботі була розстебнута більш ніж на половину і потерпіла могла вільно висовувати і засовувати праву ногу в чобіт. Сторона захисту вважає, що ОСОБА_13 намагалася позбутися зайвої ваги одягу при спробі вибратися із води, однак суд навіть не прокоментував дану версію захисту.
Крім того, захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначає про те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а саме суд неправомірно стверджує що:
1)потерпіла ОСОБА_13 потрапила в ополонку, однак будь-яких доказів виникнення ополонки стороною обвинувачення надано не було;
2)синець на передній поверхні гомілки у верхній третині спричинений ОСОБА_8 під час зґвалтування потерпілої, однак завідуючий Одеським обласним БСМЕ ОСОБА_26 будучи допитаним в якості експерта по даній справі пояснив, що даний синець ніякого відношення до зґвалтування ОСОБА_13 не має. Дане тілесне ушкодження потерпіла спричинила собі сама при падінні з висоти власного зросту та будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . ОСОБА_13 не заподіяв;
3) ОСОБА_13 не знала де вона знаходиться після розтавання з ОСОБА_8 , однак потерпіла довгий час проживала на зазначеній території, добре знала село Ясеново-2, в якому знаходилася та неодноразово приїжджала в даний населений пункт на канікули та у відпустку;
4) ОСОБА_8 знає місце знаходження пляжу в селі Ясеново-2, однак ніхто із свідків не вказав на те, що коли-небудь бачив ОСОБА_8 на даному пляжі;
5) ОСОБА_13 знаходилась в середньому ступені алкогольного сп`яніння, однак не здійснювала дій, які притаманні особам, які перебувають у такому стані алкогольного сп`яніння.
Більш того, на думку сторони захисту суд, не маючи спеціальних знань в області судової психіатрії, неправомірно дав оцінку психологічного стану потерпілої ОСОБА_13 , відмовивши в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_13 .
Також захисник ОСОБА_9 вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що:
1)прокурор у судовому засіданні заявив про те, що не має свідків за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України;
2)кримінальна справа стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України була порушена по факту того, що ОСОБА_8 при зґвалтуванні ОСОБА_13 задушив її, однак в подальшому досудовим слідством було визнано, що тілесні ушкодження при зґвалтуванні не пов`язані зі смертю ОСОБА_13 і дії засудженого були перекваліфіковані з ч.2 ст.115 на ч.3 ст.135 КК України;
3)суд безпідставно дійшов висновку про те, що тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілої ОСОБА_13 були заподіяні їй під час зґвалтування;
4)суд безпідставно дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 насильно зняв з ОСОБА_13 чобіт, штани і колготки. Проте експерт Одеського обласного БСМЕ ОСОБА_26 , будучи допитаним у судовому засіданні в якості експерта пояснив, що якби вказаний одяг знімався з потерпілої ОСОБА_8 насильно, то на її тілі мали б залишитись характерні тілесні ушкодження;
5)суд безпідставно вказав в якості кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України «Статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, що спричинило особливо тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_13 »
Такий висновок суду не відповідає положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи». У пункті 3 вказаної постанови Пленум Верховний Суд України роз`яснив, що фізичним насильством, передбаченим диспозиціями статей 152, 153 КК України, слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан. Такий вплив може виражатись у нанесенні ударів, побоїв, заподіянні тілесних ушкоджень, здавлюванні дихальних шляхів, триманні рук або ніг, обмеженні або позбавленні особистої волі, уведенні в організм потерпілої особи проти її волі наркотичних засобів, психотропних, отруйних, сильнодіючих речовин тощо. Однак, на думку захисника, судом не встановлено, які саме дії були здійснені ОСОБА_8 проти волі потерпілої ОСОБА_13 ;
6)судом не надано оцінки того, що ніхто зі свідків не давав показів про те, що ОСОБА_13 12 грудня 2010 року перебувала в неадекватному стані та не розуміла наслідків своїх дій;
7)суд безпідставно стверджує, що ОСОБА_8 розумів, що потерпіла ОСОБА_13 знаходиться у небезпечному для її життя стані;
8)стороною обвинувачення не встановлено свідків, які б вказали на те, що ОСОБА_8 придбав або зберігав бойові припас. Речових доказів по вказаному факту обвинуваченням надано не було.
В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати з направленням справи прокурору для проведення додаткового розслідування, а у разі якщо допущена однобічність та неповнота як досудового так і досудового слідства, а також порушення вимог кримінально-процесуального закону не можуть бути усуненні в ході проведення додаткового розслідування, просить закрити кримінальну справу стосовно ОСОБА_8 на підставі п.2 ст.6 КПК України - за відсутністю в діях його підзахисного складу злочину. Також адвокат просить скасувати застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Вимоги доповненої апеляційної скарги захисник обґрунтовує наступними доводами:
1) ексгумація та судово-медична експертиза у кримінальній справі були проведені з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, які виразились в тому, що при винесенні постанов про проведення ексгумації трупа ОСОБА_13 та призначенні судово-медичної експертизи слідчий умисно порушив вимоги ст.198 КПК України та призначив її проведення не завідуючому експертної установи, або хоча б його заступнику, а експерту ОСОБА_25 , яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта порушила вимоги Закону України «Про судову експертизу» та наказу № 53/5 від 08 жовтня 1998 року «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень»;
2) суд формулюючи обвинувачення ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України безпідставно вказав кваліфікаційну ознаку «використання безпорадного стану потерпілої», в той час як мати загиблої ОСОБА_11 , а також свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 показали, що потерпіла ОСОБА_13 у день, коли відбулася подія злочину, знаходилась в адекватному стані;
3) при розгляді справи по суті суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи потерпілої ОСОБА_13 з метою встановлення її психічного та психологічного стану у другій половині дня 12 грудня 2010 року, пославшись як на підставу для відмови лише на те, що проти її проведення заперечували прокурор та родина загиблої;
4) при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.135 КК України суд не повною мірою виклав об`єктивну сторону вказаного злочину, а саме не вказав в якому конкретно місці засуджений ОСОБА_8 залишив потерпілу ОСОБА_13 в небезпеці, і в чому конкретно виражалась ця небезпека для потерпілої, чим порушив вимоги ст.64 КПК України;
5) суд неправомірно зазначив, що безпорадний стан у потерпілої виник внаслідок алкогольного сп`яніння середньої тяжкості, а не тяжкого стану алкогольного сп`яніння;
6) при ухваленні обвинувального вироку суд не розкрив суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, а саме не вказав в якій саме формі виражається вина засудженого ОСОБА_8 (умисел або необережність);
7) висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України не відповідає фактичним обставинам справи, так-як суд спотворив та проігнорував покази ряду свідків у справі та не надав об`єктивної правової оцінки висновкам експертиз, які підтверджують невинуватість ОСОБА_8 ;
8) суд в порушення положень ч.3 ст.370 КПК України не ознайомив ОСОБА_8 з постановою про розгляд його скарги на постанову про закриття кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України з одночасним порушенням кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.135 КК України, що є прямим порушенням права засудженого на захист, передбаченого ст.55 Конституції України;
9) вирок був ухвалений незаконним складом суду, оскільки головуючий суддя ОСОБА_1 приймав участь у даній справі під час досудового слідства;
10) суд не здійснив жодних дій спрямованих на відпрацювання версії суїциду потерпілої. Така бездіяльність виразилась у відмові в задоволенні клопотання про проведення комплексної судово-медичної експертизи, на вирішення якої необхідно поставити питання щодо добровільності статевих відносин потерпілої ОСОБА_13 , її психологічної безпорадності, також можливості здійснення суїциду;
11) суд безпідставно проігнорував версію загибелі потерпілої ОСОБА_13 в результаті нещасного випадку;
12) суд безпідставно проігнорував версію сторони захисту про втрату потерпілою ОСОБА_13 її мобільного телефону на узбіччі дороги АДРЕСА_2 ;
13) суд проігнорував покази свідків в частині наявності слідів падіння на льоді поруч з місцем виявлення слідів пересування потерпілої та пролому льоду.
Засуджений ОСОБА_8 уточнив вимоги своєї апеляційної скарги та просив скасувати вирок суду першої інстанції з направленням справи прокурору для проведення додаткового розслідування, а у разі якщо допущена однобічність та неповнота як досудового так і судового слідства, а також порушення вимог кримінально-процесуального закону не можуть бути усуненні в ході проведення додаткового розслідування, просить закрити кримінальну справу стосовно нього за відсутністю в його діях складу злочину. Також засуджений просить скасувати застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
В обґрунтування своїх вимог наводить доводи абсолютно аналогічні доводам викладеним в доповненнях до апеляційної скарги захисника ОСОБА_29 .
Адвокат ОСОБА_12 , що діє в інтересах потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника, в яких зазначає про те, що вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_29 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, однак вважала, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України, дослідивши матеріали кримінальної справи та провівши під час апеляційного розгляду судове слідство, колегія судів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст.365 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, під час судового розгляду, в повному обсязі дослідив докази у їх сукупності та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчинені зґвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства відносно ОСОБА_13 , а також у завідомому залишенні без допомоги ОСОБА_13 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_13 .

Так, в обґрунтування висновків про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вказаних злочинів суд першої інстанції поклав аналіз наступних доказів.

Показання потерпілого ОСОБА_10 , які він дав у суді першої інстанції про те, що його донька ОСОБА_30 09 грудня 2010 року виїхала у відпустку до бабусі ОСОБА_14 в с. Ясенове-2. 12 грудня 2010 року доньці зателефонувала знайома ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_30 вже перебувала у її родичів в магазині с.Познанка-1, де вони разом святкували день ангела, а вечором, коли його донька не повернулася додому, ОСОБА_14 подзвонила та повідомила про це потерпілому. Марина також дуже добре знала місцевість навколо найближчих сіл, а тому не могла заблукати.

Як вбачається з наступних показань ОСОБА_10 14 грудня 2010 року він приїхав в с. Ясенове-2, де біля сільради зустрів сусіда Рожкована Василя, який повідомив, що рідний брат останнього виявив тіло доньки потерпілого під кригою в річці Кодимі. Через 15 хвилин вони, а через годину слідчо-оперативна група райвідділу міліції, приїхали до зазначеного місця, де ОСОБА_10 , крізь прозору кригу затягнутої ополонки, чітко побачив, що ОСОБА_30 присіла під водою, її колінні суглоби були в зігнутому положенні, ліва рука притиснута до живота, права рука висіла у вільному стані, а голова була нахилена вперед, маківкою догори. При цьому тіло до поясу було оголене, а одягнутий вище светр був піднятим до самої шиї.

З дозволу співробітників міліції ОСОБА_10 , разом з односельцями, за допомогою сокири і дробини розбили кригу та витягли загиблу на лід, при цьому батько побачив, що права нога ОСОБА_31 була повністю оголена та взута у чобіт, на її середній частині існувало добре видиме садно, червоного кольору, розміром з кулак, а на крайній нижній частині лівої ноги перебували штани, панчохи та другий чобіт. ОСОБА_10 також зазначив, що згодом він виявив і наявні на зап`ястях рук доньки подряпини, а також пошкодження светру.

Після фотографування тіла він, з дозволу присутніх співробітників міліції, підтягнув його до берега. До моргу тіло доньки було доставлено односельцем, а її светр, штани, панчохи та чоботи були йому в подальшому повернуті, як нібито речі, що не мали будь-якого доказового значення для матеріалів дослідчої перевірки, у зв`язку із чим потерпілий їх до теперішнього часу не зберіг, про що сьогодні щиро жалкує.

Щодо обстановки, яка була на місці події, потерпілий ОСОБА_10 в суді настояв на тому, що поруч із знайденою на березі курткою доньки була купа землі, на якій зберігалися видимі сліди протектору автомобіля, а також на льодові декілька, припорошених снігом, слідів від підборів жіночого взуття. Крім того, він разом із співробітником міліції піднявся з цієї частини берега до найближчої дороги, на якій також виявив сліди від протектору автомобіля.

Показання потерпілої ОСОБА_11 , які вона дала в суді першої інстанції про те, що о 20 годині 45 хвилин 12 грудня 2010 року вона востаннє телефоном розмовляла з донькою, на що ОСОБА_30 (на фоні почутого потерпілою іншого, грубого, чоловічого голосу та гучної музики) їй тихим, спокійним голосом повідомила, що її зараз підвезуть додому. Про це потерпіла відразу ж телефоном попередила свою мати, ОСОБА_14 , та через 2-3 хвилини, намагалась повторно з`єднатися з донькою, проте дзвінок було перервано, а після цього телефон вже перебував поза зоною досяжності мобільного зв`язку. Як з`ясувала потерпіла ОСОБА_11 пізніше, ОСОБА_14 з цього часу безрезультатно провела ніч на вулиці навпроти свого будинку, очікуючи приїзду онуки.

Потерпіла ОСОБА_11 вважає, що під час останньої розмови річ ОСОБА_31 була ясною, а тому вона перебувала в нормальному і адекватному стані.

Показання колишнього оперуповноваженого Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_19 , який під час його допиту у якості свідка в суді першої інстанції пояснив, що 12 грудня 2010 року в другій половині дня 12 грудня 2010 року до нього заїхав ОСОБА_8 та запропонував разом виїхати до лісу на розшук зниклих у місцевого мешканця ОСОБА_32 кіз, на що той погодився, одночасно покликавши для цього ще і дільничного інспектора ОСОБА_20 . Близько 17 години в с.Познанка Перша Любашівського р-ну Одеської області, їх було запрошено ОСОБА_17 до підсобного приміщення продовольчого магазину на святкування якоїсь події. Серед присутніх була, як він згодом дізнався, і знайома ОСОБА_8 з підліткового віку ОСОБА_33 , яка спілкувалась з підсудним, разом з ним вживала горілку. В період з 18 години 30 хвилин до 19 години цього ж дня компанія, на пропозицію ОСОБА_17 , вирішила поїхати до смт.Зеленогірське для продовження святкування, проте фактично туди виїхали на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 лише він, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , яка сильно п`янкою не була, при ході не хиталася. В автомобіль вона сідала добровільно, самостійно. Під час півгодинної поїздки ОСОБА_30 випила пляшку пива та розмовляла по телефону, як здалося свідку, з своєю матір`ю, з якою в ході цієї розмови нібито посварилася. Не доїжджаючи 100 метрів до бару в смт.Зеленогірське ОСОБА_19 вийшов з автомобіля та пішов додому.

З показань свідка ОСОБА_19 також вбачається, що близько 21 години йому декілька разів телефонував ОСОБА_21 та запрошував прийти до бару, де нібито ще перебували останній, ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , на що ОСОБА_19 відмовився, пояснивши, що наступного дня йому необхідно було заступати на добове чергування.

В подальшому ОСОБА_19 стало відомо: від ОСОБА_23 про те, що в барі ОСОБА_8 просив у останнього презервативи; а від самого ОСОБА_8 що у того, невідомо з чиєї ініціативи, в салоні автомобіля був статевий контакт з ОСОБА_13 , при якому ОСОБА_30 нібито називала підсудного ОСОБА_34 та була настільки п`янкою, що не змогла самостійно одягнутися.

Щодо місця залишення ОСОБА_8 ОСОБА_13 свідок ОСОБА_19 показав, що нібито підсудний йому пояснював про центр с.Ясенове-2 Любашівського р-ну Одеської області, від якого відстань до будинку ОСОБА_35 (сусідів бабусі загиблої) складала майже 1,5 км. Чому підсудний залишив ОСОБА_13 на такій значній відстані від місця її фактичного проживання, свідок у ОСОБА_8 не поцікавився. Він лише пам`ятає, як ОСОБА_8 , побоюючись можливого притягнення до відповідальності за залишення ОСОБА_13 в небезпеці, вголос розмірковував, що ОСОБА_30 могла замерзнути і віддати Богу душу.

Показання колишнього дільничного інспектора міліції ОСОБА_20 , який будучи допитаним в якості свідка в суді першої інстанції показав, що в другій половині однієї з неділь середини грудня 2010 року до нього заїхали ОСОБА_8 і ОСОБА_19 та запропонували разом розшукати зниклих у місцевого мешканця ОСОБА_32 кіз, на що він погодився.

Близько 16 години 30 хвилин того ж дня вони зупинилися біля магазину в с. Познанка-1, щоб спитати за кіз та купити води. ОСОБА_8 зайшов до магазину, а потім повернувся та сказав, що там святкують ОСОБА_17 з доньками, ОСОБА_18 та раніше не знайома свідку дівчина. Троє співробітників міліції приєдналися до святкового столу та протягом наступної години він та ОСОБА_8 , з іншими присутніми господарями столу, вживали горілку та пиво, після чого ОСОБА_17 запропонувала всім поїхати на раки, тобто до смт.Зеленогірське. ОСОБА_20 показав, що спочатку відмовився від цього, покинувши магазин на автомобілі під керуванням ОСОБА_18 , проте через 40 хвилин 1 годину, після чисельних телефонних дзвінків наполегливо пропонувавшого продовжити вечір ОСОБА_8 , він з цим погодився та на власному автомобілі приїхав до бару, розташованому в смт.Зеленогірське.

З подальших показань свідка ОСОБА_20 також вбачається, що в цьому барі за одним столом вживали пиво він, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та раніше знайомий першим двом особам ОСОБА_21 . Свідок показав, що перебував разом з ними приблизно 15 хвилин, по завершенню яких ОСОБА_30 встала із-за столу, за щось перечепилася чи спіткнулася, а ОСОБА_8 її підтримав. Несподівано у ОСОБА_13 почалася якась істерика, вона стала плакати, на що ОСОБА_20 запропонував ОСОБА_8 відвезти дівчину додому. Свідок пригадав, що ОСОБА_13 плакала декілька разів і в магазині, з приводу жалю за загиблою в Криму сестрою.

Свідок ОСОБА_20 також показав, що після від`їзду ОСОБА_8 та ОСОБА_13 він залишався в барі ще протягом години, після чого поїхав дорогою через с. Гвоздавку-2 до с.Ясенове-2. Протягом цієї поїздки він автомобіль під керуванням ОСОБА_8 у зворотному напрямку не зустрічав.

Щодо обізнаності ОСОБА_8 про місце проживання бабусі загиблої в с.Ясенове-2 свідок ОСОБА_20 зазначив, що під час застілля в магазині той розмовляв з ОСОБА_13 про якусь лавку, розташовану біля домоволодіння її бабусі, на якій вони разом з ОСОБА_15 гуляли ще дітьми, а тому, ймовірно, підсудний повинен був знати, куди потрібно було відвезти ОСОБА_13 .

Після виявлення тіла загиблої дівчини на запитання зазначеного свідка ОСОБА_8 спочатку відповідав, що залишив ОСОБА_36 в центрі с.Ясенове-2, а потім вже що відвіз її до будинку бабусі, або ж навпаки. Про причини такої плутанини та про те, чи мав той статеві стосунки з ОСОБА_13 свідок ОСОБА_20 . ОСОБА_8 не розпитував. Лише згодом свідок дізнався від ОСОБА_19 , що в той вечір між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 відбувся статевий акт.

Показання свідка ОСОБА_16 , яка в суді першої інстанції пояснила, що в грудні 2010 року вона працювала продавцем в магазині с.Познанка-1. 11 грудня був день народження її сина, а наступного дня вона, разом з сестрою ОСОБА_15 , матір`ю ОСОБА_17 , водієм ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , на її робочому місці святкували цю подію. Свідок підтвердила факт приїзду до магазину під вечір раніше знайомого їй ОСОБА_8 , якого вона, або ж її мати, разом з прибулими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , запросили приєднатися до святкування.

В подальшому усі присутні, за виключенням її ( ОСОБА_16 ) та водія ОСОБА_18 , вживали за столом пиво та горілку, не менше по одній пляшці кожного виду напою, об`ємом 0,5 л., після чого всі роз`їхались, а вона залишилась в магазині та прибрала стіл. Щодо того, хто із присутніх та куди запрошував їхати та з ким уїхала ОСОБА_30 , ОСОБА_16 не пам`ятала, лише зазаначила, що в магазині ОСОБА_13 згадувала про покійну сестру, проте жодних намірів покінчити з собою не висловлювала, а при виході тримала в руках пляшку пива та була загалом в нормальному стані, розмовляла виразно.

Після від`їзду всіх учасників застілля ОСОБА_16 залишалася в магазині, де все прибрала та пішла пішки додому разом із своїм чоловіком, який зайшов за нею з роботи.

Свідок ОСОБА_16 також показала, що коли дізналась про зникнення ОСОБА_31 , то з цього приводу зателефонувала ОСОБА_8 , на що той відповів, що відвіз її того вечора близько 23 години до місця мешкання бабусі в с.Ясенове-2. Через день ОСОБА_8 приїжджав до неї ( ОСОБА_16 ) разом із слідчим та сидів поруч під час її допиту першою особою.

Також, як вбачається з показань свідка ОСОБА_16 в суді, ОСОБА_8 їй розповідав, що під час поїздки з ОСОБА_13 в центрі с. Ясенове-2 ОСОБА_30 в машині кидалась в нього своєю сумкою, а також розмовляла телефоном з матір`ю. У зв`язку з чим відбувалась перша подія свідок у ОСОБА_8 не поцікавилась, оскільки вважала цю обставину такою, що не заслуговувала на окрему увагу.

Оголошені в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показання свідка ОСОБА_15 , з якийх вбачається, що ОСОБА_13 була її давньою подругою, рідко приїжджала в село, а напередодні розглядуваної події завітала в магазин, розташований с.Познанка-1, де працювала продавцем рідна сестра свідка ( ОСОБА_16 ). Коли до загального святкового столу приєднався ОСОБА_8 із своїми співслужбовцями, де майже всі присутні вживали горілку, ОСОБА_30 впізнала ОСОБА_8 за спогадами сумісного проведення часу у парубковому віці, у зв`язку із чим, вони спілкувались між собою за столом, проте свідок не бачила, щоб вони проявляли при цьому будь-яку обопільну симпатію. Близько 19 години хтось із присутніх чоловіків, крім ОСОБА_18 , запропонував всім присутнім поїхати в бар смт.Зеленогірське, куди погодились виїхати лише ОСОБА_30 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 . Перед від`їздом ОСОБА_30 не була в стані сильного алкогольного сп`яніння, а також кожен із зазначених осіб купили собі в дорогу ще по пляшці пива.

Наступного дня ОСОБА_15 від своєї матері дізналась про зникнення ОСОБА_31 , а згодом ОСОБА_8 телефоном повідомив їй, що ввечері особисто відвіз ОСОБА_13 із бару до будинку її бабусі, і при цьому ОСОБА_30 забула в його машині сумку, через що він розвернувся навпроти будинку ОСОБА_35 та повернув їй сумку.

Крім того, свідок також показала, що 19 грудня 2010 року про вищезазначені обставини її письмово опитував слідчий ОСОБА_37 в присутності ОСОБА_8 . Записані від її імені письмові пояснення прочитати їй не надали, а коли вона їх прочитала в кабінеті слідчого прокуратури, то пояснила, що до них не було вписано про те, що ОСОБА_8 вживав в магазині алкогольні напої (т.3 а.с.58-64).
Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаною в суді в якості свідка, показала, що ОСОБА_13 приїхала в гості до ОСОБА_16 в магазин, де в подальшому з`явились ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та всі разом, в тому числі вона ( ОСОБА_17 ), інша її донька ( ОСОБА_15 ) сиділи, святкували, вживали горілку та пиво. Під час цієї події свідок чула, як ОСОБА_30 спілкувалась з ОСОБА_8 та розповідала тому, що вони в дитинстві були знайомі, у зв`язку і з чим, ОСОБА_17 зрозуміла, що підсудний достовірно знав місце проживання бабусі ОСОБА_31 .

Щодо обставин виїзду на раки до смт.Зеленогірське ОСОБА_17 категорично заперечила власну ініціативу, пояснивши, що в її родині в той час була новонароджена онука, яка потребувала постійного догляду, а тому жодних планів їхати в інший населений пункт вона не мала. Свідок також показала, що ОСОБА_30 туди поїхала добровільно, виключно разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , а в подальшому відмовилась залишити їх, відповідаючи на дзвінки ОСОБА_15 .

Стосовно кількості вжитого ОСОБА_13 в магазині алкоголю свідок пам`ятає, що перед приїздом ОСОБА_8 жінками була випита одна пляшка горілки, об`ємом 0,5 л., а коли ОСОБА_30 від`їжджала, то була «добре випитою, але навколішки не стояла».

Свідок ОСОБА_17 в суді також показала, що ОСОБА_8 їй розповідав, що привіз ОСОБА_36 пізно ввечері до будинку бабусі, де «її скинув», а вона пішла, тільки він не подивився, в яку конкретно сторону вона рушила. Отримавши від ОСОБА_8 таку інформацію, а також пригадавши, що в магазині ОСОБА_30 розповідала присутнім про свою загиблу сестру, ОСОБА_17 припустила, що ОСОБА_13 , будучи в засмученому настрої, могла щось із собою вчинити недобре.

Свідок ОСОБА_18 , в суді першої інстанції показав, що особисто підвіз ОСОБА_13 до магазину в с. Познанка-1, де вона, в компанії з ОСОБА_17 та двома доньками останньої, вживала алкоголь. Через годину, коли вже темніло, до них приєднався ОСОБА_8 з двома іншими працівниками міліції. Хто конкретно, в якій кількості випив, а також про що розмовляли, свідок не знає, оскільки алкоголь він з присутніми не вживав та більшу частину цієї події провів на вулиці.

ОСОБА_18 також показав, що ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_19 втрьох вийшли з магазину, сіли в автомобіль підсудного та від`їхали. При цьому ОСОБА_30 зовні дуже п`янкою не виглядала, на землю не падала. Майже одночасно до автомобіля свідка сіла інша частина компанії разом з ОСОБА_38 , яка попросила його завезти їх в смт. Зеленогірське, проте він відмовив в цьому, оскільки існувала потреба його виходу на роботу в якості охоронця школи.
Оголошені в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показання продавця бару «Настуся», розташованого в смт Зеленогірське свідка ОСОБА_27 , з яких вбачається, що в темний час доби 12 грудня 2010 року до бару приїхали ОСОБА_8 та незнайома їй дівчина, згодом в їх компанії був і ОСОБА_20 . Підсудний замовив їй чотири пляшки пива та 10 раків, трохи пізніше до них підходив ОСОБА_21 та окремо купував для себе пиво. Час залишення ОСОБА_8 і дівчиною приміщення бару свідок не пам`ятає, але вважає, що ОСОБА_13 перебувала в нормальному, звичайному стані, розмовляла із свідком та навіть пропонувала їй свою допомогу в прибиранні посуду із столу.

З цих же показань також вбачається, що під час однієї із пізнішої випадкової зустрічі, на питання ОСОБА_27 стосовно того, що ж тоді трапилось, ОСОБА_8 їй відповів, що ось так погуляли, що він відвіз ОСОБА_36 в центр с. Ясеново-2 і там залишив, а вона, з невідомої йому причини, пішла до ріки, її взяв блуд та вона втопилась (т.5 а.с.77-81).
Свідок ОСОБА_23 , будучи допитаним в суді першої інстанції, показав, що у 2010 році проживав в с.Гвоздавка-2 та знав ОСОБА_8 , батьківський будинок якого знаходився на відстані 2-2,5 км. від місця його мешкання. В один із зимових вечорів свідок грав у більярд та вживав алкоголь в розташованому в смт.Зеленогірське барі в компанії ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та інших друзів, куди вони приїхали на автомобілі першого із названих ним осіб. В цьому ж барі він побачив і ОСОБА_8 , який сидів за іншим столом разом із незнайомою свідку дівчиною.

Свідок ОСОБА_23 настояв на тому, що того вечора саме ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_22 , а той сказав свідку ( ОСОБА_23 ) підійти до його ( ОСОБА_22 ) автомобіля, відкрити бардачок, дістати звідти та дати ОСОБА_8 презервативи. ОСОБА_23 пояснив, що так і зробив, та біля більярдного столу особисто, не розпитуючи, передав два презерватива в руки, перебуваючому в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , і при цих обставинах дівчина присутньою не була. Щодо стану самопочуття останньої свідок зазначив, що не звернув на це уваги, проте він не бачив, щоб вона падала.
Оголошені в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показання свідка ОСОБА_22 , з яких вбачається, що близько 21 години 12 грудня 2010 року у вищезазначеному барі до його столика підсів раніше знайомий йому ОСОБА_8 та попросив дати йому презерватив. Свідок переказав ОСОБА_23 взяти презерватив в бардачку його автомобіля, що той і зробив, після чого ОСОБА_8 та перебуваюча разом з ним дівчина, як потім він дізнався, ОСОБА_33 , залишили бар. На думку свідка, підсудний та потерпіла перебували в стані сильного сп`яніння (т.5 а.с.52-55).
Оголошені в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показання свідка ОСОБА_39 , з яких вбачається, що після 20 години 12 грудня 2010 року він перебував в цьому ж барі в компанії ОСОБА_22 , де бачив за іншим столиком ОСОБА_20 , ОСОБА_8 та дівчину, і при цьому останні двоє, на думку свідка, перебували у стані сильного сп`яніння (т.6 а.с.21-24, т.8 а.с.39-41).
Оголошені в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показання свідка ОСОБА_21 , з яких вбачається, що в період з 21 години по 21 годину 30 хвилин 12 грудня 2010 року, перебуваючи в цьому ж барі в компанії ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , він бачив там ОСОБА_20 , ОСОБА_8 та дівчину, як потім йому стало відомо, на ім`я ОСОБА_30 . При цьому він пам`ятає, як підсудний, після п`янких криків дівчини, взяв її під руку та вийшов з нею разом із бару, а ОСОБА_20 залишався в барі ще близька 40 хвилин, після чого на своєму автомобілі підвіз свідка до місця його мешкання в смт.Зеленогірське (т.6 а.с.109-113).
Допитана в суді першої інстанції в якості свідка цивільна співмешканка ОСОБА_20 - ОСОБА_40 показала, що, проживаючи в смт.Зеленогірське, на час розглядуваних судом подій вона фактично була коханкою ОСОБА_20 . Останній, в один із пізніх вечорів, телефоном повідомив їй, що ОСОБА_8 з дівчиною на ім`я ОСОБА_30 уїхали, а він з ОСОБА_21 ще залишився в барі допити пиво, після чого він приїде до неї ( ОСОБА_41 ), що фактично і відбулось через 20 хвилин після цього дзвінка.
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_42 (співробітник міліції) показав, що у вечірній час 12 грудня 2010 року він також перебував у барі в смт. Зеленогірське, де з братом підсів за стіл до знайомих йому ОСОБА_16 та ОСОБА_21 . Щодо наявної на столі значної кількості посуду хтось із присутніх йому пояснив, що раніше тут були ОСОБА_8 із дівчиною, якою, як потім з`ясувалось, була ОСОБА_13 . Наступного дня на роботі ОСОБА_8 підтвердив свідку, що дійсно відпочивав учора в барі, а потім відвіз ОСОБА_13 та вона вилізла з його машини десь поблизу будинку її бабусі. ОСОБА_42 також показав, що ОСОБА_8 йому повідомив про інтимні стосунки з цією дівчиною.

Після оголошення власних показань, наданих під час досудового слідства (т.7 а.с.77-81), свідок ОСОБА_42 також погодився і з тим, що 13 грудня 2010 року ОСОБА_8 про обставини доставляння ОСОБА_31 додому йому повідомив, що оскільки тому весь час телефонувала дружина та він не міг позбутися сильно п`янкої ОСОБА_13 , яка до того ж не бажала йти додому, то, не будучи обізнаним про її конкретне місце проживання, ОСОБА_8 висадив її десь неподалік від будинку бабусі. Крім того, на питання свідка ОСОБА_8 прямо заперечив факт вступу з ОСОБА_43 у статевий зв`язок.
Допитана в суді першої інстанції в якості свідка дружина підсудного ОСОБА_44 показала, що в першій половині 12 грудня 2010 року вона з чоловіком приїхала до його батьків в с. Гвоздавка-2, після чого тому зателефонували та викликали на роботу. Додому ОСОБА_8 повернувся «випитим» близько 22 години, після чого він повечеряв, викупався та вони разом пішли спати. Будь-яких пошкоджень чи бруду на одязі, в якому чоловік повернувся додому, вона не бачила.

ОСОБА_44 також показала, що раніше нічого не знала про факти його подружніх зрад.
Батько підсудного свідок ОСОБА_45 , в суді першої інстанції показав, що того вечора його син повернувся додому на автомобілі марки «ВАЗ-2107» о 21 годині 35 хвилин це був час, коли свідок, не почувши приїзду автомобіля, з кімнати будинку зателефонував сину, а той вже вечеряв на кухні. Свідок вийшов до автомобіля та подивився на приспущене колесо. Зранку підсудний уїхав на роботу.
Мати підсудного свідок ОСОБА_46 , в суді першої інстанції показала, що родина її сина за рік до розглядуваної судом події проживала окремо в смт.Любашівка, де вони винаймали квартиру. Після звільнення з органів внутрішніх справ син із своєю сім`єю повернувся в батьківський будинок, де вони займали дві кімнати. ОСОБА_8 їздив на батьківських « ОСОБА_47 ». 12 грудня 2010 року син приїхав додому із запахом алкоголю близько 21 години 45 хвилин, принаймні саме цей час був на настінному годиннику під час його вечері на кухні, його одяг і взуття брудними не були.
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань свідка ОСОБА_48 вбачається, що в грудні 2010 року йому, як знайомому родини ОСОБА_49 , телефонував підсудний та повідомив, що має неприємності, пов`язані з тим, що відвозив з бару одну із п`янких дівчат, яку залишив біля хвіртки будинку її бабусі та вона пішла в будинок, а потім цю дівчину знайшли втопленою у річці. На питання свідка ОСОБА_8 заперечив свою причетність до її загибелі, але не зміг пояснити, яким чином вона опинилася в річці після того, як він довіз її до будинку бабусі (т.11 а.с.62-65, т.15 а.с.239-240).

З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань бабусі загиблої - свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_13 близько 15 години 12 грудня 2010 року пішла в гості до ОСОБА_15 та казала, що повернеться додому близько 21 години. У вечері свідку зателефонувала донька та повідомила, що дзвонила ОСОБА_50 і та вже їде додому, але згодом донька знову передзвонила та сказала, що телефон ОСОБА_31 став вимкнутим. Після цього, починаючи з 21 години, ОСОБА_14 вийшла на вулицю, де провела в очікуванні повернення онуки до 7 години наступного ранку, жодних проїжджаючих по вулиці машин не було, після чого свідок зайшла в будинок сусідів ОСОБА_51 , звідки стала телефонувати ОСОБА_15 (т.2 а.с.133-139).
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань сусідки бабусі загиблої - свідка ОСОБА_52 вбачається, що її будинок розташований навпроти будинку ОСОБА_14 . Свідок вважає, що ОСОБА_8 дуже добре знав місце проживання ОСОБА_14 , оскільки близько 5-6 років назад він часто приїжджав до молоді, яка, у зв`язку із приїздом до ОСОБА_14 онуків, літом збиралася на лавці біля цього будинку. 12 грудня 2010 року ОСОБА_52 лягла спати близько 23 години, але жодного світла фар від машини, яка б проїжджала по дорозі навпроти її та ОСОБА_14 будинків, вона не бачила.

З показань свідка ОСОБА_52 також вбачається, що під час пошуків ОСОБА_31 вона була присутньою, як ОСОБА_8 казав односельцям, що не довіз її до будинку ОСОБА_14 , оскільки йому легше було розвернутися навпроти будинку іншого сусіда ОСОБА_53 , що він нібито і зробив. На запитання ОСОБА_52 ОСОБА_8 відповів, що не бачив, куди пішла ОСОБА_30 після того, як вийшла із його машини. При цьому він весь час казав, що ОСОБА_30 тоді була у неадекватному стані, а також відмовився відповідати, чому ж він тоді не завів її прямо в будинок ОСОБА_14 (т.8 а.с.253-255).
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань іншої сусідки бабусі загиблої - свідка ОСОБА_54 вбачається, що 12 грудня 2010 року вона разом з родиною ОСОБА_35 у своєму будинку святкувала день народження сина. Гості розійшлись близько 22 години. В вечірній час вона не бачила, щоб якийсь автомобіль проїжджав по вулиці, оскільки зазвичай видно світло фар та чутно роботу двигуна. З дружиною ОСОБА_55 вона неодноразово виходила до будинку останньої, але також не бачила, щоб хтось підвозив будь-кого до домоволодіння ОСОБА_14 (т.3 а.с.42).
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, сусіда бабусі загиблої - свідка ОСОБА_53 вбачається, що до 22 години 30 хвилин 12 грудня 2010 року він перебував у гостях в ОСОБА_54 , а після цього прийшов додому та ліг спати. Протягом цього вечора він не помітив жодного автомобіля, який би проїхав по вулиці повз будинку ОСОБА_54 або біля його власного будинку (т.3 а.с.43).

Допитаний в суді першої інстанцій в якості свідка начальник СВ Любашівського РВ ОСОБА_56 показав про нейтральну характеристику свого колишнього підлеглого ОСОБА_8 , а також про те, що проводив службову перевірку за розглядуваним в даний час судом фактом. При цьому ОСОБА_56 підтвердив, що в кабінеті прокурора району ОСОБА_57 обговорювалось питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_8 ознак ст.135 КК України та заперечив показання потерпілого в частині перешкоджання доступу до свого керівництва.

Після оголошення власних показань (т.5 а.с.122-125) свідок не заперечив їх в частині того, що йому особисто ОСОБА_8 казав, що залишив ОСОБА_13 на вулиці біля її будинку, а не в центрі села чи біля річки, а також про те, що дійсно мав з нею інтимні стосунки, проте письмово про це, чи усно під час його опитування в кабінеті прокурора і в присутності батька загиблої, він вказувати не бажав.

Рідна тітка загиблої ОСОБА_58 , яка була допитана в якості свідка в суді першої інстанції показала, що, дізнавшись зранку 13 грудня 2010 року про зникнення племінниці, а також про те, що останнім з нею бачили ОСОБА_8 , вона телефоном попросила свого двоюрідного брата ОСОБА_59 з`ясувати будь-які дані щодо підсудного, а сама, разом з сестрою ( ОСОБА_11 ), негайно виїхала в село.

Після 16 години того ж дня вона, перебуваючи в центрі с. Ясенове-2, в присутності сестри, брата та деяких сусідів, на численні запитання щодо обставин повернення ОСОБА_31 додому, почула від ОСОБА_8 нервові пояснення, що нібито вчора о 22 годині 30 хвилин він привіз ОСОБА_36 до місця проживання бабусі, але, оскільки вона нібито була трохи п`янка і не могла сама сказати, куди її відвезти, а також він точно не знав розташування цього будинку, то висадив її поблизу відомого йому будинку сусіда ОСОБА_60 . Отримавши від присутніх сельчан різкі заперечення, ОСОБА_8 висунув іншу версію відсутності ОСОБА_31 про її від`їзд до коханого хлопця, ОСОБА_61 , з яким нібито вона востаннє розмовляла по телефону в його присутності. Після безрезультатних пошуків ОСОБА_31 та, як наслідок, висловлення її рідними словесних претензій до підсудного, ОСОБА_8 відповів свідку, що він «відбілить» своє ім`я.

Як вбачається з послідуючих показань свідка ОСОБА_62 близько 22 години 13 грудня 2010 року вона із сестрою прибула до Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, де черговий, яким виявився ОСОБА_19 , спочатку відмовив їм у прийнятті заяви про зникнення ОСОБА_31 , але після повідомлення про останнє її перебування разом з співробітником міліції цього ж райвідділу, ОСОБА_19 став помітно нервувати, декілька разів виходив з приміщення, а згодом погодився прийняти заяву та опитав прибулих осіб. По завершенню цих дій ОСОБА_19 зізнався свідку, що також був вчора разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_43 , але залишив їх, оскільки поспішав додому до сина.

ОСОБА_58 також показала, що наступного дня до будинку ОСОБА_14 прибули співробітники міліції, де в присутності свідка стали їй грубити, запитувати, навіщо ОСОБА_30 сюди приїхали і що саме вона винна в тому, що сталося.

Про виявлення в річці тіла ОСОБА_31 свідок ОСОБА_58 дізналася від односельця ОСОБА_63 , після чого вона, разом з іншими, приїхала до берегу ріки, де опинилася на місці пригоди в числі перших, ще до приїзду оперативної групи міліції. Про слідову інформацію в цьому місці ОСОБА_58 показала, що з лівої сторони від знайденої куртки, на відстані близько 10 метрів, було видно декілька вдавлених в кригу слідів чоловічого та жіночого взуття, а також на спуску перед цим пляжем - вдавлений в пісок слід протектору автомобіля. Крім того, до місця виявлення тіла ОСОБА_31 вели переривисті сліди від взуття. На виявлені сліди вона та інші рідні загиблої звертали увагу прибулих співробітників міліції, на що ті відповідали, що самі з цим розберуться.

Щодо стану тіла племінниці свідок ОСОБА_58 дала в суді показання, зміст яких був аналогічним показанням потерпілих, а також додатково зазначила, що бачила численні подряпини на пальцях кистей та руках загиблої, синець на нижній губі.
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка родич загиблої ОСОБА_64 показав, що на прохання родичів 13 грудня 2010 року він був присутнім в селі, коли ОСОБА_8 пояснював, як напередодні залишив ОСОБА_36 на розвилці дороги, на відстані 7-10 метрів від входу до будинку ОСОБА_14 , після чого підсудний поїхав та близько 23 години вже був дома. На численні заперечення сусідів ОСОБА_8 , трохи нервуючи, мовчав.

Наступного дня хтось із місцевих рибалок повідомив, що в річці знайшли тіло ОСОБА_31 , а на пляжі, до якого можливо доїхати автомобілем і там розвернутися, її куртку. При його прибутті на місце події він пам`ятає наявність брудних жіночих слідів від взуття з підборами, а також уламків льоду, поблизу знайденої куртки, що прямували ще метрів 5-7 в напрямку ополонки. Слідів на кризі тоді було багато, а ковзаюча форма деяких з них навела свідка на думку, що ОСОБА_30 можливо вступила у багнюку та, ідучи, розмазала бруд по кризі.

Щодо наявних на тілі ОСОБА_13 тілесних ушкоджень свідок ОСОБА_64 показав, що пам`ятає наявність подряпин на її руках та пальцях кистей.
Син попереднього свідка дільничний інспектор Любашівського РВ ОСОБА_65 , будучи допитаним в суді першої інстанції в якості свідка, показав, що 13 грудня 2010 року разом з батьком був присутнім при первинних поясненнях ОСОБА_8 в центрі села про те, що той вчора залишив ОСОБА_13 біля будинку її бабусі.

Свідок ОСОБА_66 в суді першої інстанції показав, що декілька років назад, в обідній час одного із зимових днів саме він першим знайшов в річці тіло ОСОБА_13 , про що через рідного брата повідомив родичам загиблої, які першими, а згодом і співробітники міліції, прибули до річки.

Щодо стану льодового покриття річки свідок пригадав, що це був перший з тих днів, коли він повністю мав змогу безпечно ходити по кризі річки і при цьому основна частина льоду мала білий колір, а в місці безпосереднього виявлення тіла, а саме, в замерзлій ополонці, розмірами 1,5 на 4 метрів, з верхівки якої також виглядала частина волосся загиблої, - лід був прозорий. Ця обставина дозволила свідку розгледіти, що загибла ніби наполовину присіла у воді. Крім того, місце виявлення тіла було розташовано неподалік від умовної стежки, якою місцеві мешканці взимку зазвичай переходили по кризі річку між селами Ясенове-1 та Ясенове-2.

Зазначений свідок також показав, що куртку загиблої було знайдено на березі річки, в місці, яке тут звуть пляжем «Виселопа», до якого також існує автомобільний з`їзд, з можливістю розвороту, проте слідів протектору автомобіля на ньому він не бачив. Безпосередньо ж біля куртки він виявив якісь розмазані багнюкою сліди із залишками проламаного льоду. Свідок також зазначив, що за два дні до цього йшов мокрий сніг, у зв`язку із чим, можливо наявні на поверхні ріки сліди могли фактично вкритися водою, а тому він їх вже не бачив.
Інший свідок, ОСОБА_67 , в суді першої інстанції показав, про обставини, аналогічні показанням його рідного брата, а також додатково пояснив, що взагалі не звернув увагу на те, чи були будь-які сліди на місці виявлення тіла загиблої чи її куртки. Єдине, що пригадує, так це існування намулу із залишками ракушок навколо замерзлої ополонки, у зв`язку із чим, він зробив власний висновок, що дівчина боролася у воді за власне життя. Стосовно існування видимих тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_13 свідок показав, що достовірно пам`ятає про щось червоне на зап`ясті її руки.
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань дружини попереднього свідка ОСОБА_68 вбачається, що 12 грудня 2010 року вона заходила в гості до своєї сусідки, яка проживає навпроти, ОСОБА_14 , де гостювала її онука ОСОБА_30 та в той час остання збиралася йти в гості до ОСОБА_15 . Наступного ранку до свідка прийшла ОСОБА_14 та повідомила, що вона всю ніч прочекала ОСОБА_36 на вулиці, проте та додому не повернулася. Ввечері 14 грудня 2010 року її чоловік повернувся з річки та повідомив, що під кригою знайшли труп ОСОБА_13 (т.3 а.с.30).
Свідок ОСОБА_69 в суді першої інстанції показав, що проживає разом з матір`ю в домоволодінні, розташованому біля пляжу «Виселопа», який має з`їзд для автомобілів. Крім того, повз будинку свідка проходить асфальтована дорога.

В пізній час (12 грудня 2010 року) він чув сильний гавкіт собаки, що навіть виходив у двір, при цьому на річці вже був лід, але слабенький. Наступного ранку (13 грудня 2010 року) річка замерзла, він вийшов на лід, перейшов по стежці до іншого берегу ріки, а коли повертався назад, то зустрів ОСОБА_63 . В метрах 50 від себе вони удвох побачили ополонку, на поверхні якої виглядало щось жовтувате, проте вони до цього місця не підходили, оскільки ріка в тому місці із-за течії зазвичай замерзає в останню чергу. Свідок вважає, що у нічний час таку ополонку людина побачити не в змозі. В той же день ходити по кризі було можливо, але дуже небезпечно.

Свідок ОСОБА_69 показав, що тіло загиблої було виявлено іншими людьми вже наступного дня у вищезазначеній ополонці на ділянці ріки, навпроти кінця городу його домоволодіння. Він також підтвердив факт виявлення на березі пляжу куртки Марини, а також показав, що коли він туди підійшов, то всі сліди на березі вже були затоптані. На наявність же слідів на кризі він увагу не звертав.

З показань ОСОБА_70 в суді також вбачається, що видимість в замерзлій ополонці досягала самого дна і він пам`ятає, що загибла фактично стояла у річці вертикально, принаймні, до колін було видно, що її ноги стоять рівно. Більш детально її тіло він не оглядав.

Свідок також зазначив, що вікно кімнати його матері виходить в бік річки і в ніч загибелі ОСОБА_31 вона йому казала, що чула там, як хтось балакав.

З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань матері попереднього свідка ОСОБА_71 вбачається, що в ніч зникнення ОСОБА_13 дуже тривало та наполегливо гавкав пес, через що вона вийшла у двір та почула шум, схожий на жіноче ридання, але звідки конкретно воно доносилось, свідок не знає (т.1 а.с.250-252).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 30 серпня 2011 року встановлено, що відстань від будинку ОСОБА_35 до будинку ОСОБА_14 в с. Ясеново-2 Любашівського району складає 43 метра. Також встановлено, що найкоротших шлях від будинку ОСОБА_14 до берега ріки Кодима, складає 949 м. На місці виявлення на березі 14 грудня 2010 року куртки ОСОБА_13 існує автомобільний з`їзд та майданчик, розміром 100 х 50 метрів. В місці виявлення трупу ОСОБА_13 було проведено замір глибини ріки, яка склала 110 см (т.4 а.с.66-73).
Згідно з протоколом огляду місця події від 23 листопада 2011 року на дільниці річки Кодима між с.Ясеново-1 і с.Ясеново-2 спеціалістом-водолазом, в присутності свідка ОСОБА_72 , в період з 11 години до 12 години 25 хвилин було здійснено пошукові заходи по дну ріки з місця, де 14 грудня 2010 року було виявлено труп ОСОБА_13 , в напрямку берегу, де була знайдена куртка загиблої. На дні ріки мається безліч водоростей, глибокий мул та незначна течія. При роботі із щупом належну загиблій сумку виявити не вдалося. Крім того, за допомогою спідометра автомобіля марки «Audi», р/н НОМЕР_2 , було встановлено, що відстань від центральної частини с.Ясеново-2 до місця, де було виявлено куртку ОСОБА_13 , складає 800 метрів (т.8 а.с.48-60).
Згідно довідки-аналізу роздруківки телефонних розмов ОСОБА_8 мобільним телефоном № НОМЕР_3 за 12 грудня 2010 року в період з 10 години 55 хвилин до 11 години 21 хвилину абонент перебував в зоні обслуговування вишки, розташованої в смт. Зеленогірське Одеської області. Близько 11 години 52 хвилин абонент перемістився в зону дії вишки, розташованої в смт.Криве Озеро Миколаївської області та перебував в цьому районі до 12 години 33 хвилин. В подальшому, з 13 години 9 хвилин абонент повернувся в зону дії вишки, розташованої в смт.Зеленогірське, де перебував до 21 години 45 хвилин (т.10 а.с.68,72).
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань свідка ОСОБА_73 вбачається, що будинок її батьків розташований неподалік від місця виявлення тіла ОСОБА_13 . У 2005-2006 роках протягом 10 місяців вона зустрічалась з ОСОБА_8 , який також був в гостях і в домоволодінні її батьків. Свідок припускає, що в той час вона з ОСОБА_8 також ходила купатися на річку в місце, яке місцеві мешканці називають «Виселопа» (т.6 а.с.124-127).
Аналізуючи вищенаведені показання ОСОБА_14 , її сусідів, ОСОБА_73 , а також результати оглядів місць подій суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_8 був обізнаний з розташуванням пляжу «Виселопа», а також з місцем проживання сусіда ОСОБА_14 ОСОБА_53 , відстань від будинку якого до домоволодіння бабусі загиблої складала лише 43 метри. Тобто, при умові доставляння ним ОСОБА_13 , принаймні до будинку ОСОБА_35 , життю останньої небезпека би не загрожувала. Крім того, під час первинного спілкування з мешканцями сусідніх з житлом ОСОБА_14 будинків, він був фактично викритий ними у неправдивих поясненнях щодо місця залишення ОСОБА_13 , через що вимушено їх суттєво змінив що залишив ОСОБА_36 вже в центрі села.

Відповідно до довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовських морів №М-145-249/к від 26 травня 2011 року температура повітря протягом 12 грудня 2010 року складала: вночі 5,5? морозу, вдень 4,7? морозу, а в наступну ніч з 12 на 13 грудня 2010 року температура повітря складала 10,7? морозу, без опадів, швидкість вітру дорівнювала 1 м/с, висота сніжного покрову 1 см (т.2 а.с.190).
Як вбачається з інших відповідей зазначеного центру №ГП/31/258/к від 2 червня 2011 року:

- 12 грудня 2010 року нічна та денна температура води в річці Кодима на посту в с. Каретинка, від якого с.Ясеново-2 розташовано вище за течією, була +0,1 ?С, уздовж берегу на мілких місцях став утворюватись тонкий нерухомий лід, який зчепився за берег, опади у ці дні не спостерігались (т.2 а.с.195);

- станом на 8 годину 14 грудня 2010 року температура води на тому ж посту була +0,1 ?С, уздовж берегу на мілких місцях став утворюватись тонкий нерухомий лід, який зчепився за берег, опади у ці дні не спостерігались, швидкість течії складала 4,08 м/с, в денний час швидкість вітру сягала 5 м/с - тобто фактично аналогічні даним від 12 грудня 2010 року.
Відповідно до протоколу огляду місця пригоди та фототаблицею, станом на 14 годину 40 хвилин 14 грудня 2010 року, на іншій дільниці річки Кодима - між с. Ясеново-1 і с.Ясеново-2, де було знайдено тіло загиблої, було достовірно встановлено факт повного покриття поверхні ріки кригою, на яку виходило декілька чоловік та яку розрубували за допомогою сокири (т.1 а.с.32-48).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дані про утворення протягом дня 12 грудня 2010 року на посту в с.Каретинка тонкого нерухомого льоду, який зчепився за берег, слід розцінювати по відношенню до конкретного місця пригоди, як одночасну можливість утворення на річці Кодима між с. Ясеново Перше і с.Ясеново-2 більш сильнішого льодового покриття, ніж безпосередньо в районі існування гідрологічного посту.
Згідно з листом НДІ «Астрономічна обсерваторія» при Одеському НУ імені І.І. Мечникова 12 грудня 2010 року кінець астрономічних сутінок відбувся о 18 год. 00 хв. Місяць зійшов об 11 год. 21 хв., кульмінував в 17 год.12 хв., зайшов о 23 год.12 хв. (т.2 а.с.92).
Сукупність отриманих гідрометеорологічних та астрономічних даних, а також узгоджуваних з ними показань свідків ОСОБА_74 та ОСОБА_70 щодо стану погоди та льоду, дозволяє суду дійти висновку, що близько 22 години 12 грудня 2010 року в районі пляжу «Виселопа», розташованого на р. Кодимі в с. Ясеново-2 Любашівського району Одеської області, температура повітря складала близько 10 ?С морозу, температура води складала близько +0,1?С, а на поверхні ріки утворився лід, достатній для утримання на ньому людини в невіддалених від берега місцях.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції зробив висновок про те, що при одночасній неосвітленості цієї місцевості ОСОБА_13 , йдучи по тонкій кризі майже в суцільних сутінках, жодним чином не змогла б розгледіти незамерзлу ополонку на річці, що непрямо підтверджує відсутність у неї намірів вчинити самогубство шляхом втоплення.
За таких обставин доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника про те, що судом першої інстанції не була дана оцінка версії сторони захисту про можливе самогубство ОСОБА_13 є безпідставними.
Також, є правильним висновок суду про те, що встановлений факт перебування ОСОБА_13 на такому сильному морозі, в наполовину оголеному стані та без теплого верхнього одягу, незалежно від попереднього стану її власного самопочуття, безумовно уявляло суттєву небезпеку для її життя.
Крім того, судом першої інстанції, шляхом об`єктивного дослідження фактичних обставин справи було встановлено факт неналежного виконання своїх службових обов`язків з боку посадових осіб Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області в тому числі складу Слідчої оперативної групи (СОГ) та екпертів під час отримання інформації про вчинений злочин та фіксування слідів та збирання іншіх доказів під час першочергових слідчих дій, що призвело до неповного фіксування слідів злочину та ускладнило подальше досудове розслідування.
Так, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_75 показала, що 14 грудня 2010 року вона, будучи на підміні черговою в Любашівському РВ ГУМВС України в Одеській області, прийняла повідомлення про знайдене в річці тіло жіночої статі, про що особисто повідомила єдиного в районі судово-медичного експерта ОСОБА_76 , а той відповів, що перебуває за межами району. Після цього, вона діяла відповідно до посадових інструкцій та доповіла про подію начальнику райвідділу ОСОБА_77 та прокурору району ОСОБА_78 . Про можливість запрошення інших судово-медичних експертів з сусідніх районів області або лікаря з Любашівської районної лікарні для виїзду на місце події вона не знала та таких вказівок від керівництва не отримувала. Фактично ж на річку виїхала група, в складі якої був слідчий ОСОБА_79 .
Слідчий СВ Любашівського РВ ОСОБА_37 , будучи допитаним в суді першої інстанції в якості свідка, показав, що був направлений черговим до домоволодіння ОСОБА_14 для проведення огляду та опитування родичів з приводу зникнення ОСОБА_13 . В післяобідній час 14 грудня 2010 року йому надійшло повідомлення про виявлення в річці біля с. Ясеново-2 тіла жінки, особу якої встановили як ОСОБА_13 .

ОСОБА_37 особисто складав протоколи огляду місця події, з фототаблицею, та огляду трупу. Під час першої із зазначених слідчих дій судово-медичний експерт присутнім не був, оскільки, як повідомив ОСОБА_80 черговий, перебував за межами району, інших вказівок щодо забезпечення участі лікаря він від керівництва не отримав, самостійно такого рішення не прийняв, за що його пізніше було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Щодо видимих тілесних ушкоджень на тілі загиблої він пам`ятає лише почервоніння на одній нозі, нижче коліна. Причину не внесення цього в зміст протоколу огляду пояснив власним упущенням.

Стосовно слідової інформації на місці пригоди ОСОБА_37 лише вказав про наявність, поблизу знайденої на пляжі куртки загиблої, забруднених слідів із закругленим носком та підборами, розміром, що відповідав жіночому взуттю, які вели в напрямку середини річки. Ці сліди були зафіксовані експертом-криміналістом ОСОБА_81 лише шляхом фотографування з берега річки. Наявність іншої слідової інформації, крім слідів, що вели від покинутого будинку у напрямку знайденої куртки, свідок заперечував та пояснив, що долучив до справи всі без виключення фотознімки з місця пригоди, які йому були надані ОСОБА_81 в електронному вигляді.

Під час розтину тіла ним, в якості понятих, було запрошено дружину та підлеглого працівника судово-медичного експерта ОСОБА_76 , що він на той час вважав допустимою практикою, оскільки інші селяни нібито не дуже бажали брати в цьому участь. При цьому, в морзі також були присутніми прокурор району ОСОБА_82 та слідчий прокуратури Любашівського району ОСОБА_83 . Експерт ОСОБА_84 фактично надиктовував слідчому ОСОБА_80 виявлені результати розтину, звертаючи увагу присутніх на деякі особливості. Проте, ОСОБА_37 не зміг пояснити, з чиєї ініціативи чи вказівки до протоколу огляду трупу ним було внесено виправлення у виді запису про механічну асфіксію як причину смерті ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_37 також підтвердив факт присутності ОСОБА_8 під час проведення дослідчої перевірки при опитуванні окремих мешканців району і родичів підсудного про обставини розглядуваної події, проте не зміг пояснити, яким чином до домоволодіння Єпурів потрапила частина ксерокопій письмових протоколів пояснень, що була в подальшому вилучена після порушення кримінальної справи.

Також, як вбачається з показань ОСОБА_85 в суді, ще до виявлення тіла загиблої ОСОБА_8 14 грудня 2010 року казав йому про те, що висадив ОСОБА_13 біля будинку її бабусі та уїхав.
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_86 про обставини виїзду на місце пригоди в складі слідчо-оперативної групи показав, що куртку загиблої було виявлено в метрах 5-7 ліворуч від місця спуску до річки, а тіло ОСОБА_13 було знайдено праворуч, на відстані близько 100 метрів від берега. Від місця знаходження куртки, на відстані 10-15 метрів, по кризі в напрямку місця виявлення тіла вели сліди від жіночого взуття і при цьому таких же слідів у зворотному напрямку не було. Зазначені сліди криміналістом не вилучались, а будь-яких інших слідів він не бачив.

Свідок ОСОБА_86 також показав, що потилична частина голови загиблої частково виглядала над кригою, тіло під водою перебувало спиною до гори, а ноги трохи зігнуті в колінах. Коли тіло достали на лід, то свідок видимих тілесних ушкоджень на ньому не угледів.
Інший член СОГ оперуповноважений СКР Любашівського РВ ОСОБА_87 в суді першої інстанції додатково показав, що група до річки підійшла через автомобільний з`їзд, на якому він не бачив будь-яких слідів транспортних засобів, разом з тим слід автомобільного протектору було ним виявлено поруч з автомобільною дорогою, біля паркану покинутого будинку, на відстані 10 метрів від зазначеного з`їзду. Поблизу виявленого тіла загиблої свідок бачив замерзлі в кризі сліди від взуття, проте будь-яких інших слідів на місці події ОСОБА_87 не бачив.
Експерт-криміналіст Любашівського РВ ОСОБА_88 в суді першої інстанції показав, що під час огляду слідчо-оперативною групою місця події він особисто фіксував значимі об`єкти на фотоапарат та категорично заперечив показання потерпілого про нібито відмову у фіксуванні слідів, про які той вказував біля місця виявлення куртки його доньки. Свідок ОСОБА_88 взагалі не пам`ятає існування будь-яких слідів на місці події. Разом з тим, він достовірно пам`ятає наявність садна на нозі загиблої, як єдиного тілесного ушкодження, яке він побачив. Всі відзняті фотографічні файли він передав слідчому ОСОБА_89 .

Після оголошення власних показань (т.11 а.с.76-81, т.15 а.с.245-246) свідок не зміг пояснити причини того: чому він належним чином не зафіксував жодного сліду з числа видимих на фотокартках слідів взуття, що вели від місця виявлення куртки в напрямку замерзлої ополонки, про які вказував у показаннях та безпосередньо у змісті протоколу огляду слідчий ОСОБА_37 ; чому не надав заперечення проти цього протоколу в цій частині, якщо вважав, що цих слідів не існувало, а також в частині не внесення в протокол візуально встановленого особисто ОСОБА_81 на нозі загиблої тілесного ушкодження та підписав цей протокол без жодного власного зауваження; а також чому відсутні будь-які фотознімки, які б стосувались місцевості, що прилягала до берега річки з боку з`їзду на пляж. Крім того, свідок ОСОБА_88 не заперечив раніше надані ним в іншому судовому засіданні показання, про існування сліду, що був розташований уздовж берега на відстані 1-1,5 метрів від місця виявлення куртки, який нібито він особисто сфотографував, але на знімку цей слід не відобразився.
При цьому, відповідно до службового рапорту ОСОБА_90 від 02 березня 2011 року на поверхні ріки жодних слідів не виявлено, а на правому коліні трупу ОСОБА_13 існував синець, характер виникнення якого він не може пояснити у зв`язку з відсутністю спеціальних знань (т.1 а.с.106).
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань свідка ОСОБА_91 вбачається, що 14 грудня 2010 року він, будучи співробітником Любашівського РВ, на власному автотранспорті сумісно із ОСОБА_92 займався пошуками зниклої ОСОБА_13 . Після отримання повідомлення про виявлення її тіла в річці Кодима, він прибув до цього місця та побачив ОСОБА_36 під кригою в замерзлій ополонці. Він особисто займався пошуками сумки загиблої в околиці цього місця та у розташованому неподалік покинутому будинку, але сумку знайдено не було. Разом з тим, на березі ріки оперативною групою було виявлено темну куртку (т.8 а.с.200-203).

З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань свідка ОСОБА_93 вбачається, що, будучи понятим під час вищезазначеного огляду, він достовірно бачив відбитки слідів жіночого взуття, що вели в сторону середини річки від берега, де було виявлено куртку. Інших слідів, чи тілесних ушкоджень на тілі загиблої він не побачив (т.3 а.с.56-57).
Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього, складеними 14 грудня 2010 року слідчим ОСОБА_92 , без участі судово-медичного експерта, підписаним, в тому числі, і експертом-криміналістом ОСОБА_81 , було встановлено наступне.

В с. Ясеново-2, на березі ріки Кодима, на відстані 80 метрів від присадибної ділянки домоволодіння ОСОБА_94 , виявлена жіноча болонева куртка. На кризі річки виявлені сліди багнюки з відбитками взуття. До зазначеної дільниці веде ґрунтова дорога, що виходить на вулицю села, що веде до центру населеного пункту. При підході до берега ріки в цьому місці виявлено близько 12 слідів взуття лівої та правої ноги.

Приблизно на відстані 80 метрів від берега, під кригою, у воді виявлена виступаюча із льоду голова жінки, з довгим світлим волоссям та оголеним тілом. За допомогою сокири лід було розрубано і тіло вилучено із води. Після цього було встановлено особу трупа як ОСОБА_13 .

На трупі виявлено одяг: светр коричневого кольору, шкіряні чоботи, бюстгальтер, шарф. На лівій нозі одягнена одна штанина панчіх та джинсових штанів, темно-синього кольору, чобіт; на другій нозі взутий лише чобіт. Статевий орган трупа оголений, труси відсутні, у вухах наявні сережки з металу жовтого кольору, на зап`ясті правої руки одягнутий браслет з металу жовтого кольору, на шиї є ланцюжок із металу жовтого кольору.

Ноги трупа випрямлені. Ліва рука зігнута в лікті над головою. Тілесних ушкоджень на трупі насильницького характеру не виявлено. Тіло, голова, руки трупу вкриті рожевими трупними плямами.

Разом з тим, на доданих до протоколу фотографічних зображеннях №10, додаткових №№14,16,22 є видимий синець на правій нозі трупу ОСОБА_13 . Крім того, з усіх фотографічних зображень загального вигляду трупу вбачається, що наявний на верхній частині тіла одяг був зміщений в напрямку шиї, у зв`язку із чим, також оголеним є і живіт, боки тулубу та середня частина спини загиблої. Зазначений протокол огляду також не містить письмового викладення чи фотографічного зображення ділянки місцевості, що прилягала до берега річки з боку з`їзду на пляж, та прямуючої до нього автомобільної дороги (т.1 а.с.32-48).

Відповідно до положень ч.1 ст.190 КПК України 1960 року метою огляду є виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обстановки злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи.

Зовнішній огляд трупа слідчий проводить з участю судово-медичного експерта і в присутності двох понятих. Коли неможливо викликати судово-медичного експерта, то запрошується найближчий лікар (ч.1 ст.192 КПК України 1960 року).

Всупереч викладеному, слідчий ОСОБА_95 , достовірно знаючи, що на місці події виявлено труп, зовнішній огляд якого є невід`ємною частиною такої процесуальної дії, провів вищезазначений огляд місця події без участі судово-медичного експерта чи найближчого лікаря.

Проаналізувавши вказані фактичні обставини справи суд першої інстанції зробив правильний висновок, що, з врахуванням показань потерпілих, свідків ОСОБА_62 , ОСОБА_74 , ОСОБА_59 , ОСОБА_86 , ОСОБА_90 , змісту його рапорту, та самого ОСОБА_96 , слід дійти висновку, що останньою особою протокол огляду місця події було складено вкрай недбало, уся наявна слідова інформація на місцевості, а також наявне на тілі загиблої видиме тілесне ушкодження належним чином зафіксовано не було, стан місцевості, з якої ОСОБА_13 зайшла на лід (вулицю, дорогу, автомобільний з`їзд, район розташування покинутого будинку тощо), не описано та не сфотографовано, зліпки з жодного із виявлених слідів експертом-криміналістом не знято, а слідчий про це тому прямої вказівки не надав, що фактично призвело до втрати значної частини виявленої на місці події слідової інформації та неможливості чи ускладнення її перевірки експертним шляхом.

Колишній слідчий прокуратури Любашівського району ОСОБА_97 , будучи допитаним в суді першої інстанції в якості свідка, показав про свою особисту присутність 15 грудня 2010 року під час розтину тіла ОСОБА_13 за вказівкою прокурора району, проте в зал він не заходив, перебував на вході, записував фрази, які промовляв експерт ОСОБА_84 та складений ОСОБА_98 рукописний протокол не підписував. Інші ж присутні при огляді особи перебували безпосередньо біля тіла.

Свідок ОСОБА_97 пам`ятає слова експерта про те, що видимих тілесних ушкоджень на тілі загиблої немає. При розтині грудної клітини експерт звернув увагу присутніх на наявність рожевої дрібно пухирчастої піни, через що зробив висновок, що причиною смерті є утоплення.

Після розтину він з прокурором повернувся до робочого місця, де дізнався, що ОСОБА_8 контактував із загиблою.
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_82 показав, що прийняв батька загиблої у себе в кабінеті, де той звинуватив співробітників міліції у вбивстві доньки. Свідок пообіцяв потерпілому, що негайно порушить кримінальну справу, якщо буде встановлено насильницький характер смерті, після чого виїхав на розтин тіла ОСОБА_13 . За результатами розтину експерт ОСОБА_84 повідомив прокурору про відсутність на тілі будь-яких тілесних ушкоджень, що виключало як її вбивство, так і зґвалтування.

Свідок ОСОБА_82 також показав, що, повернувшись до прокуратури, він негайно викликав до себе ОСОБА_8 і ОСОБА_99 , та в присутності потерпілого розпитав підсудного про обставини події, на що той пояснив, що залишив ОСОБА_13 в період з 22 години 30 хвилин 23 години десь поблизу місця проживання її бабусі та категорично заперечив будь-які статеві стосунки із цією дівчиною.
Протоколом огляду трупу, складеним 15 грудня 2010 року слідчим ОСОБА_98 , за участю прокурора району ОСОБА_57 та судово-медичного експерта ОСОБА_76 , було встановлено наступне.

На трупі є одяг: на обох ногах шкіряні чоботи, на лівій ступні ноги вдягнена шкарпетка, на правій ступні ноги шкарпетка відсутня; светр коричневого кольору; на лівій нозі одягнена одна із штанів панчіх, які приспущені до халяви чобота; на чоботах на лівої і правої нозі наполовину розстебнута блискавка; джинсові штани.

Довжина тіла складає 168 см, кістки цілі, тілесних ушкоджень і слідів насильницької смерті не виявлено. Очі і рот закриті. На шиї трупу є ланцюжок з хрестиком із металу жовтого кольору. На зап`ясті правої руки перебуває браслет із металу жовтого кольору. В лівому вусі виявлена одна сережка, в правому вусі три сережки із металу жовтого кольору.

При внутрішньому дослідженні та огляді піхви виявлено, що дівоча пліва має старий розрив на 3,6,9 годин; саден та синців не виявлено. В задньому проході виявлено кал, що є свідченням механічної асфіксії ОСОБА_13 . Легені трупу роздуті, закривають серце, що теж свідчить про механічну асфіксію. При розтині трупу і огляді шлунку відчувається легкий запах алкоголю, а в самому шлунку виявлені шкірки цитруса, шматок м`яса. В трахеї виявлено рожеву дрібно пухирчасту піну. Легені масою 450 гр., роздуті, розміром 24х14х8 см. Під легеневою плеврою виявлені плямисті червоні крововиливи з розмитими краями.

Під час проведення огляду з пальців трупа були зрізані нігті, відібрані зразки з ротової порожнини, з піхви та заднього проходу (т.1 а.с.49-50, т.12 а.с.169).
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що всупереч положень ч.1 ст.190 КПК України 1960 року слідчий ОСОБА_95 , під диктування ОСОБА_76 , вніс до протоколу, окрім виявлених під час розтину тіла фактичних даних, ще і передчасні висновки судово-медичного характеру про причину смерті ОСОБА_13 .

Більш того, з метою надання таким висновкам упередженої переконливості, невстановленою особою від імені ОСОБА_96 на зворотному боці протоколу огляду трупа було замазано речовиною білого кольору запис: «… що можливо … причиною механічної асфіксії», поверху якої виконаний інший запис: «… що є свідченням механічної асфіксії ОСОБА_13 » - виявити повний запис не надалося можливим у зв`язку з тим, що штрихи первинного запису було піддано домалюванню, обведенню. Також в цьому ж протоколі до основного тексту було дописано записи: «вся одежа ціла», «прокурор Любашівського району ОСОБА_100 ». Зазначене підтверджується висновком судово-технічної експертизи документів №14244/03 від 12 жовтня 2011 року (т.6 а.с.206-208).
Свідок ОСОБА_84 в суді першої інстанції показав, що в грудні 2010 року він проводив розтин тіла ОСОБА_13 . В день її виявлення в річці він із службових справ перебував в м. Одесі, звідки після 16 години виїхав у зворотному напрямку, а тому не мав можливості у світлий час доби прибути на місце події. Оскільки в потиличній частині голови трупу малося крижане промерзання, то було прийнято рішення також дочекатися і повного відтаювання тіла.

Свідок ОСОБА_84 зазначив про незвичайне положення одягу на загиблій (зокрема, зняті з однієї ноги панчохи, інший одяг не за сезоном), а також про негласну обізнаність, що деяким чином тут фігурують якісь міліціонери. До того ж на розтин прибули прокурор району, слідчі прокуратури та міліції, що було доволі рідким явищем, і при цьому прокурор просив приділити особливу увагу на можливо наявні сліди насильства.

Як вбачається з наступних показань свідка він виявив буквально на всій поверхні тіла нерівномірно виражені трупні плями рожевого відтінку, які мали зовнішню схожість з слабо-вираженими синцями. Щоб виключити чи підтвердити останні труп було перевернуто спиною до гори, в між лопатковій області зроблено розріз в місці аналогічної плями та, оскільки крововиливів в тканинах, що підлягають, виявлено не було, він зробив висновок, що всі ці численні плями не є синцями. Класичних, на його думку, при зґвалтуваннях саден на статевих органах, стегнах, шиї він не побачив.

Щодо виявлених пізніше Одеськими колегами на ексгумованому трупі ОСОБА_13 саден на правій нозі та статевій губі, то ОСОБА_84 , оскільки гістологи надали дані про наявність клітинної реакції, визнає лише перше з них в якості тілесного ушкодження, яке він, з незрозумілих причин, просто прозівав, а щодо другого вважає це лише припущенням експерта ОСОБА_25 .

Під час внутрішніх досліджень ОСОБА_84 також не виявив будь-яких крововиливів як в м`яких покровах голови, так і в порожнині черепа мозку. Після розрізу тулубу було вилучено органокомплекс. Щодо виявлених свідком класичних ознак утоплення у воді він зазначив про здуття тканин легенів, передні краї яких перекривали одна одну, а також про наявність в трахеї стійкої рожевої дрібно пухирчастої піни. ОСОБА_84 також вилучив з тіла фрагмент стегнової кістки для перевірки на наявність у її кістковому мозку діатомного планктону та пояснив, що у випадку втоплення (на відміну від посмертного потрапляння тіла у воду) кровоносні судини руйнуються, але серце людини деякий час продовжує робити, завдяки чому, разом з течією крові, до органів розноситься і вода з вміщеними до неї мікрочастками, характерними для даної водойми. Після лабораторного підтвердження наявності діатомного планктону у фрагменті стегнової кістки, в сукупності з іншими вище переліченими ознаками, свідок дійшов остаточного висновку, що смерть ОСОБА_13 настала від утоплення.

Відсутність же в його висновках запису про стійкість виявленої ним дрібно пухирчастої піни свідок пояснив власною технічною неточністю.

ОСОБА_84 також показав, що понятими при огляді трупу ОСОБА_13 були його дружина та інша співробітниця бюро, але він цьому увагу не приділяв, оскільки питаннями юридичної процедури та фіксації результатів проведення огляду тіла займався виключно слідчий ОСОБА_79 . Крім того, свідок ОСОБА_84 показав, що неодноразово спілкувався з ОСОБА_8 телефоном як до, так і після порушення даної кримінальної справи, але наполягає, що це не вплинуло на результати проведеного ним розтину тіла загиблої.
Згідно довідки-аналізу роздруківки телефонних розмов, після виявлення тіла ОСОБА_13 в річці, ОСОБА_8 дзвонив ОСОБА_84 : о 16 годині 03 хвилини 14 грудня 2010 року, розмова тривала 53 сек., об 11 годині 10 хвилин 19 грудня 2010 року, розмова тривала 234 сек. (т.8 а.с.175, т.10 а.с.80,92).
Показання підсудного в частині обумовленості його дзвінків ОСОБА_101 фактом перебуванням в його провадженні ряду кримінальних справ були перевірені судом першої інстанції та спростовані.
Так, згідно відповіді начальника Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 13 грудня 2011 року №63/10464 протягом грудня 2010 року в провадженні ОСОБА_8 були лише матеріали за фактом смерті ОСОБА_102 , по яким він 16 грудня 2010 року прийняв рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.
Крім того, як вбачається із змісту листа начальника СВ цього ж органу внутрішніх справ №63/9388 від 07 листопада 2011 року в провадженні слідчого ОСОБА_8 в період з 23 червня 2010 року по 31 грудня 2010 року перебували 12 кримінальних справ, з кваліфікаціями за різними частинами ст.ст.185, 289, 309 та 310 КК України. Суд першої інстанції констатував, що склади цих злочинів жодним чином не пов`язані із заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень та необхідністю призначення слідчим судово-медичних досліджень.
Також, згідно з відповіддю начальника КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 28 листопада 2011 року №2265-05, а також витягу із журналу реєстрації осіб, які проходять освідування в Любашівському відділенні цієї установи, протягом жовтня-грудня 2010 року ОСОБА_8 отримував у ОСОБА_76 наступні акти щодо потерпілих: ОСОБА_103 , ОСОБА_104 15 жовтня 2010 року; ОСОБА_105 03 грудня 2010 року (т.11 а.с.173-180).

Таким чином, з 14 грудня 2010 року ОСОБА_8 не мав жодної службової необхідності телефонувати ОСОБА_101 , а тому повинен був, знаючи, що родичі загиблої прямо звинувачують його у вбивстві їх доньки, діяти протилежно, тобто уникати будь-яких контактів з судово-медичним експертом, який проводив розтин тіла ОСОБА_13 , тобто діяти сумлінно, чого фактично не відбулось.

У зв`язку із викладеними обставинами, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив телефонні розмови, що мали місце 14 та 19 грудня 2010 року між підсудним та експертом ОСОБА_106 як такі, що були пов`язані виключно із фактом загибелі ОСОБА_13 .
Крім того, судом першої інстанції було встановлено і недотримання експертом Любашівського відділення КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_106 методик вилучення для направлення і лабораторного дослідження внутрішніх органів трупів на елементи діатомового планктону, відповідно до яких судово-медичний експерт вилучає та направляє для дослідження:

- нерозкриту нирку в капсулі з лігатурою, покладеною у комір; частину печінки з крайового відділу, вагою 200-250 г.; селезінку (її частину, вагою 70-80 грам); серцеву перегородку або частину серцевого м`яза; 100 мл крові; одну легеню (під редакцією Головного судово-медичного експерта МОЗ СРСР професора Прозоровського В.І., затверджена в 1961 р. (т.16 а.с.122);

- або ж нирку, м`яз серця, печінку, головний та кістковий мозок, кров; достовірність виявлення діатомових панцирів досягається при дослідженні 4-6 органів (дослідження ОСОБА_107 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_108 , 1965, 1970 р.р., Mueller 1963 р., ОСОБА_109 та ОСОБА_110 , 1964 рік (т.16 а.с.125).

Всупереч цьому ОСОБА_106 для лабораторного дослідження на наявність елементів діатомового планктону з трупу ОСОБА_13 було вилучено та направлено лише фрагмент стегнової кістки, що підтверджується актом №1/104 судово-гістологічного дослідження від 14 січня 2011 року (т.2 а.с.107).
З врахуванням викладеного, а також показань ОСОБА_76 про його багаторічний експертний досвід, обізнаність щодо резонансності події, пов`язаною із загибеллю ОСОБА_13 та можливою причетністю до цього співробітників місцевого органу внутрішніх справ, особистою присутністю під час розтину прокурора району та слідчого прокуратури, що було дуже рідкісним випадком та прямо зобов`язувало експерта прискіпливо і неухильно дотримуватись вимог, що регламентують порядок розтину тіла, знайденого у воді, ОСОБА_84 ж, навпаки, допустив несумлінність, яку суд першої інстанції обґрунтовано визнав такою, що була пов`язана із його упередженістю.
Відповідно до акту судово-медичного освідування №104 від 15 січня 2011 року експерт ОСОБА_84 дійшов висновків, що смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії внаслідок утоплення у воді, про що вказує наявність плямистих крововиливів під епікардом і легеневою плеврою, малюнку відбитку ребер на печінці та легенях, сукровичної рідини в плевральних та черевній порожнинах. Тілесних ушкоджень при дослідженні трупу не виявлено. Перед смертю ОСОБА_13 перебувала в стані алкогольної інтоксикації не менше середнього ступеня, на що вказує наявність етилового алкоголю в крові 2,0‰, в сечі 2,9‰. В мазках і тампонах із вмістом порожнини рота та піхви від трупу ОСОБА_13 сперматозоїди не виявлені (т.1 а.с.140-141).
На підставі зазначеного акту та протоколу огляду трупу комісійним судово-медичним дослідженням №144 від 20 квітня 2011 року експерти КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 та ОСОБА_114 дійшли аналогічних висновків щодо причини смерті ОСОБА_13 від механічної асфіксії, яка могла настати у проміжок часу 2-4 доби до моменту дослідження трупу. Найбільш вірогідний час настання смерті ОСОБА_13 11-13 грудня 2010 року. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 будь-які тілесні ушкодження, в тому числі і в ділянці статевих органів, не знайдено. У мазках і тампонах з вмістом порожнини рота та піхви від трупа ОСОБА_13 сперматозоїди не знайдені. Концентрація знайденого етилового спирту у крові 2,0‰, в сечі 2,9‰, що орієнтовно може відповідати стану алкогольного сп`яніння середнього ступеня, при якому, зазвичай, зберігається можливість самостійно пересуватися ходити, бігати, але спостерігається зниження рівня адекватної оцінки навколишнього, порушується цільність мислення, знижується, а потім втрачається орієнтировка усіх видів (т.2 а.с.9-18).
Апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що, перший висновок комісійного судово-медичного дослідження у справі в частині відсутності у загиблої ОСОБА_13 будь-яких тілесних ушкоджень було винесено виключно на підставі: протоколу огляду місця події, недбало складеного слідчим ОСОБА_98 , без присутності судово-медичного експерта; протоколу огляду трупу, складеного тим же слідчим під диктування упередженого експерта ОСОБА_76 та первинного судово-медичного дослідження трупа, упереджено проведеного тим же експертом.
Прокурорами відділу прокуратури Одеської області 04 і 25 березня 2011 року, а також прокурором Любашівського району Одеської області 24 січня і 18 квітня того ж року скасовувались численні процесуальні рішення службових осіб органу внутрішніх справ та прокуратури Любашівського району Одеської області про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом смерті ОСОБА_13 - у зв`язку з їх необґрунтованістю та неповнотою проведених дослідчих перевірок (т.1 а.с.1,6,10-11,18).
Відповідно до постанови органу досудового слідства від 15 лютого 2012 року (про виділення матеріалів із кримінальної справи в окреме провадження) однією із причин прийняття незаконних рішень про відмову в порушенні кримінальної справи на первинній стадії дослідчої перевірки були службові підроблення письмових пояснень ОСОБА_14 , ОСОБА_54 , ОСОБА_72 та ОСОБА_17 від 14 грудня 2010 року, вчинені оперуповноваженим СКР Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_115 внаслідок недбалого ставлення до виконання своїх службових обов`язків (т.13 а.с.6-11).
Аналіз вищезазначених фактів дозволив суду першої інстанції дійти обгрунтованого висновку про те, що в грудні 2010 січні 2011 років встановленню об`єктивної істини про всі обставини смерті ОСОБА_13 завадило:

- упереджене виконання службових обов`язків судово-медичним експертом ОСОБА_106 ;

- негативна корпоративна солідарність співробітників Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області, що фактично призвела до втрати частини доказів або неможливості чи ускладнення перевірки виявлених доказів експертним шляхом;

- бездіяльність, відсутність принципової позиції службових осіб прокуратури Любашівського району Одеської області, які в порушення вимог процесуального законодавства під час проведення дослідчої перевірки своєчасно не провели якісну перевірку отриманої інформації про можливу причетність слідчого ОСОБА_8 до загибелі потерпілої ОСОБА_13 ;

- а також активні дії самого ОСОБА_8 , який контактував з експертом, знайомився в приміщенні райвідділу внутрішніх справ з окремими матеріалами перевірки, що первинно були в провадженні його колег, а також безпосередньо був присутнім при опитуванні ними деяких свідків.
На думку апеляційного суду такі дії співробітників міліції призвели до не повного фіксування на місці події всіх доказів, в тому числі і можливих слідів волочіння на льоді від одежі ОСОБА_13 , а також наявності на її одежі частин рослин (бурьяну), про які ву своїх апеляційних скаргах приводять доводи засуджений та його захисник.
При таких обставинах, відповідно до санкціонованої прокурором м.Одеси постанови слідчого ОСОБА_116 від 01 червня 2011 року було прийнято цілком обґрунтоване процесуальне рішення про ексгумацію трупа ОСОБА_13 з метою проведення судово-медичної експертизи на предмет встановлення причини її смерті, та у зв`язку із необхідністю перевірки даних, отриманих при розтині тіла в Любашівському відділенні КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (т.2 а.с.198).
Як вбачається з протоколу ексгумація трупа загиблої була проведена 3 червня 2011 року в порядку, встановленому ч.2 ст.193 КПК України 1960 року, в присутності потерпілого ОСОБА_10 , судово-медичного експерта ОСОБА_25 та двох понятих, тобто більше, ніж через 5 місяців після загибелі ОСОБА_13 (т.2 а.с.199-202).
Допитана в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_25 показала, що при проведені дослідження ексгумованого тіла ОСОБА_13 вона категорично виявила пошкодження на її нозі та статевій губі, які ОСОБА_84 також повинен був однозначно виявити, а також передбачила існування крововиливів в області шиї загиблої, категоричність встановлення чого було неможливим внаслідок гнилісних змін м`яких тканин. З метою перевірки цих доводів та висловленого нею загального висновку про посмертне поміщення тіла ОСОБА_13 у воду, вона направила вилучений з тіла матеріал на гістологічні та медико-криміналістичні дослідження.
Як вбачається із висновку експертів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_25 та ОСОБА_117 №48-1108/11 від 08 серпня 2011 року (далі за текстом висновок №1):

- при гістологічному дослідженні фрагментів м`яких тканин передньої поверхні правої гомілки у верхній третині з ексгумованого трупу у ОСОБА_13 було підтверджено наявність крововиливу в м`які тканини, тобто у загиблої в цій частині кінцівки мався синець, який виник від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого не відобразилися;

- при медико-криміналістичному дослідженні зовнішніх статевих органів на правій малій статевій губі виявлено садно (при судово-гістологічному дослідженні в цій області виявлено крововилив); зазначене ушкодження спричинено тупим предметом, можливо, і статевим членом в стані ерекції;

- в м`яких тканинах шиї виявлено «дрібні осередки бурого кольору з непереконливим забарвленням препаратів по Перлсу, забарвленням в синій колір по краях», що дозволяє допустити наявність крововиливів, але внаслідок відбиття гнилісних змін досліджуваного матеріалу категорично висловитися за наявність крововиливів не уявляється можливим;

- наявність крововиливів в м`які тканини в області ушкоджень вказує на їх прижиттєвість;

- переламів кісток кінцівок у ОСОБА_13 виявлено не було;

- безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 була асфіксія, виявити причину розвитку якої не сталося можливим; діагноз «утоплення у воді» є недостатньо обґрунтованим, оскільки при дослідженні трупа не було виявлено характерної ознаки у вигляді стійкої дрібно пухирчастої піни в дихальних шляхах та в ротовій порожнині, а також негативний результат судово-гістологічного дослідження на виявлення планктону (акт №4/1108);

- з даних огляду трупу ОСОБА_13 в морзі 15 грудня 2010 року стосовно трупних явищ вбачається, що з моменту її смерті пройшло 2-4 дні, тобто смерть ОСОБА_13 могла настати і «приблизно о 22 годині 12 грудня 2010 року»;

- при судово-токсикологічному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлено в крові 2,0‰ етанолу, в сечі 2,9‰ етанолу, що в крові, як правило, відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння; в даному випадку до оцінки даних судово-токсикологічного дослідження необхідно підходити обережно, внаслідок перебування тіла у воді, з можливою дифузією води у кровоносне русло;

- при дослідженні мозків і тампонів із вмістом ротової порожнини, анусу і піхви із трупу ОСОБА_13 сперматозоїди не виявлені (т.12 а.с.149-167).

На підставі зазначеного висновку експертів та інших матеріалів справи комісійним судово-медичним висновком №406 від 25 листопада 2011 року (далі за текстом висновок №2) експерти КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_26 , ОСОБА_118 , ОСОБА_113 та ОСОБА_119 дійшли аналогічних висновків щодо:

- наявності у ОСОБА_13 прижиттєвих синця на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, що виникло від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого не відобразилися, а також на правій малій статевій губі - садна, спричиненого тупим предметом, можливо, і статевим членом в стадії ерекції;

- припущення наявності крововиливів в м`яких тканинах шиї, що не виключали можливість удавлення шиї потерпілої предметами одягу, або рукою, зігнутою в лікті;

- недостатньої обґрунтованості діагнозу «утоплення у воді»;

- можливості настання смерті ОСОБА_13 «приблизно о 22 годині 12 грудня 2010 року»;

- асфіксії як безпосередньої причини смерті ОСОБА_13 ;

- не виявлення сперматозоїдів при дослідженні мазків і тампонів із вмістом ротової порожнини, анусу і піхви.

Крім того, експерти додатково вважали, що:

- можливо наявні крововиливи в м`яких тканинах шиї не виключали можливість удавлення шиї потерпілої предметами одягу, або рукою, зігнутою в лікті;

- механічна асфіксія від удавлення шиї може відбутися і без пошкодження під`язикової кістки та хрящів гортані у випадках, коли для удавлення шиї застосовують широкі, відносно м`які предмети, що діють на всю поверхню шиї (шарф, рушник, частини одягу, згін ліктя руки);

- є неможливим підтвердити чи спростувати вчинення з ОСОБА_13 незадовго до її смерті статевого акту, оскільки при медико-криміналістичному дослідженні (акт від 15 червня 2011 року) зовнішні та внутрішні статеві органи перебували в стані значних гнилісних змін, порушення цілісності тканин в області зовнішніх статевих органів не визначається, в області правої малої статевої губи виявлено більш темну поверхневу дільницю тканини, що може відповідати поверхневому пошкодженню у виді садна;

- наявність і розташування одягу на трупі ОСОБА_13 при його виявленні (без куртки, джинси, панчохи, шкарпетка з однієї ноги зняті, без трусів при наявності чобіт на обох ногах) має неприродній характер, але при цьому теоретично не перешкоджає можливості вчиняти самостійні активні дії, пересуватися; але слід зазначити, що наявність об`ємного грудка одягу (що складався із джинсів, панчіх) на одній нозі, при оголеній другій нозі і без нижньої білизни в холодну пору року значно ускладнює можливість самостійного пересування потерпілої;

- тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_13 (крім ознак механічної асфіксії), також не перешкоджали вчиненню самостійних, активних дій; при удавленні шиї настає механічна асфіксія, на першій стадії якої виникає втрата свідомості потерпілого, відповідно, після чого потерпілий втрачає спроможність вчинювати будь-які активні дії (т.12 а.с.147-197).
Цим же складом експертної комісії 25 листопада 2011 року було додатково надано судово-медичний висновок №428 (далі за текстом висновок №3), відповідно до якого:

- в ушкодженні статевих органів на трупі ОСОБА_13 не виявлено ознак, характерних для їх утворення від дії низьких температур; крім того, дане ушкодження має ознаки прижиттєвості та не могло утворитися в результаті вилучення трупу із річки після його виявлення;

- пошкодження (синець) на передній поверхні правої гомілки могли утворитися від дії тупого предмету; неможливо виключити його утворення при падінні потерпілої незадовго до смерті;

- смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії; ознак смерті від дії низьких температур (переохолодження) при дослідженні трупу ОСОБА_13 не виявлено (т.12 а.с.203-220).
Разом з тим, згідно висновку експертів ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 від 06 лютого 2012 року №2/12 (далі за текстом висновок №4) вбачається, що:

- причиною смерті ОСОБА_13 є утоплення у воді, що обґрунтовано описаними відповідними ознаками в акті №104 (від 15 січня 2011 року, складений ОСОБА_127 ), а також даними про виявлення одиничних в полях зору діатомей в центрифугаті стегнової кістки та значної кількості в центрифугаті води;

- при дослідженні гістологічних препаратів наявність крововиливів у м`яких тканинах шиї та ділянці статевих органів не підтверджено, лише виявлено крововилив в правій гомілці, який міг виникнути незадовго до настання смерті;

- тілесні ушкодження, які б свідчили про удавлення шиї загиблої предметами одягу не виявлено;

- судово-медичні дані, які б свідчили про вчинення з ОСОБА_128 незадовго до смерті статевого акту в наданих матеріалах відсутні;

- смерть ОСОБА_13 настала не менш, як за 48 годин до моменту дослідження трупу, отже, не можна виключити, що смерть могла настати «приблизно о 22 годині 12 грудня 2010 року» (т.13 а.с.34-53).
Експерт-гістолог ОСОБА_113 в судовому засіданні показав, що двічі проводив дослідження вилучених з тіла ОСОБА_13 фрагментів кісток та нирки і в кожному разі виявляв незначну наявність в них діатомного планктону, якими є прості мікроорганізми з панциром. Оскільки їх присутність пов`язана виключно з працюючим у людини серцем, то експерт вважає, що єдиною достовірною причиною смерті ОСОБА_13 є втоплення у воді.
Показання зазначеного експерта підтверджується:

- актом №1/104 судово-гістологічного дослідження від 14 січня 2011 року про виявлення в надісланому центрифугаті стегнової кістки одиничних в полях зору діатомей (всього 20) ракетоподібної форми (т.2 а.с.107);

- актом №4/1108 судово-гістологічного дослідження від 23 червня 2011 року про виявлення в надісланому центрифугаті нирки одиничних діатомей (т.12 а.с.167);

- протоколом огляду місця події від 30 серпня 2011 року, в процесі якого на дільниці річки Кодима між с. Ясеново-1 і с. Ясеново-2 було здійснено забір річкової води у банку, об`ємом 1 літр, в місці, де 14 грудня 2010 року було виявлено труп ОСОБА_13 (т.4 а.с.66-73);

- висновком гістологічної експертизи №8 від 08 вересня 2011 року про виявлення в центрифугаті води, забір якої було здійснено 30 серпня 2011 року, значної кількості (більше 100) діатомових водоростей човноподібної, паличкоподібної, округлої та ракетоподібної форм (т.4 а.с.220);

- протоколом огляду місця події від 23 листопада 2011 року, в процесі якого на дільниці річки Кодима між с. Ясеново Перше і с. Ясеново Друге, за допомогою спеціаліста-водолаза було здійснено забір річкової води у дві банки, об`ємом 300 гр. кожна, в місцях, де 14 грудня 2010 року було виявлено труп ОСОБА_13 , а також біля берегу (т.8 а.с.48-60);

- висновком гістологічної експертизи №9 від 14 грудня 2011 року про виявлення в центрифугаті води, забір якої було здійснено 23 листопада 2011 року, значної кількості (більше 100) діатомових водоростей човноподібної і округлої форм (т.8 а.с.184);

- протоколом додаткового огляду місця події від 14 грудня 2011 року, в процесі якого на дільниці річки Кодима між с.Ясеново-1 і с.Ясеново-2 було здійснено забір річкової води у дві банки, об`ємом 500 гр. кожна, в місці, де 14 грудня 2010 року було виявлено труп ОСОБА_13 (т.8 а.с.248-249);

- висновком гістологічної експертизи №10 від 05 січня 2012 року про виявлення в центрифугаті води, забір якої було здійснено 14 грудня 2010 року, значної кількості (більше 350) елементів діатомового планктону округлої та веретеноподібної форм (т.11 а.с.204);
Начальник КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_26 , будучи допитаним в суді першої інстанції в якості експерта, показав, що асфіксія шляхом утоплення є єдиною причиною смерті ОСОБА_13 , що підтверджено наявністю піни в трахеї, емфіземою легенів, виявленою водою в плевральній та черевній порожнинах, а також діатомним планктоном у фрагментах стегнових кісток та нирки. У зв`язку із чим експерт ОСОБА_26 вважає, що протилежна версія експерта ОСОБА_25 про причину смерті загиблої це лише її власна версія, якою об`єктивно неможливо довести щось інше, ніж утоплення.

Щодо обов`язкової, на думку сторони захисту, наявності при зґвалтуванні жінки в салоні автомобіля характерних для застосування насильства тілесних ушкоджень, а також пошкоджень одягу, експерт ОСОБА_26 зазначив, що в кожному випадку існування чи відсутність таких обставин залежить від різних факторів, якими зокрема можуть бути, фізіологічний стан осіб, їх розміри, положення чи фіксування сидіння, досвідченість чи акуратність людини, конкретність дій щодо зняття одягу, індивідуальна реакція організму людини на алкоголь, поведінка потерпілої тощо. Він вважає, що виявлений у загиблої синець на передньої поверхні правої гомілки, а також можлива «крапка» (садно) на статевій губі, самі по собі, не можуть прямо вказувати на зґвалтування, а остання могла утворитися і при природному статевому акті.

Експерт ОСОБА_26 також показав, що враховуючи резонансність даної кримінальної справи, необхідності уникнення можливих непорозумінь, надання найбільш об`єктивного висновку, а також те, що загибла була мешканкою м. Одеси, доцільним було б проводити розтин її тіла та судово-медичне дослідження експертами в приміщенні очолюваного ним бюро, а не в Любашівському районі.
Оцінивши вищезазначені судово-медичні висновки, в сукупності з показаннями потерпілих, свідків, що були присутніми (брали участь) при огляді місця події, огляді трупу, а також допитаних в суді експертів, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновків про таке.

В цілому узгоджувальний між собою у висновках №№1-3 сумнів щодо обґрунтованості утоплення ОСОБА_13 у воді як причину її смерті, прямо спростовується результатами лабораторних досліджень, згідно з якими (незважаючи на незначну кількість вилучених з її трупу частин внутрішніх органів) в центріфугатах стегнової кістки та забраної з місця події води виявлено наявність діатомових водоростей ракетоподібної форми. Опис ОСОБА_127 в акті №104 стану внутрішніх органів під час розтину трупа ОСОБА_13 також в цілому відповідає ознакам утоплення у воді, що підтверджено і висновком №4.

Таким чином слід визнати, що ОСОБА_13 попала у воду прижиттєво, а виявлені відбитки слідів від жіночого взуття, що вели від берега (в місці виявлення куртки) в напрямку замерзлої ополонки, в сукупності із фактом перебування на її ногах обох чобіт, були залишені саме ОСОБА_13 .

Існування у загиблої прижиттєвого тілесного ушкодження на передній поверхні правої гомілки у верхній третині об`єктивно підтверджено всіма без виключення висновками №№1-4, у зв`язку із чим, цей факт є об`єктивно неоспорюваним, з чим також погоджується і суд.

У висновках №№1-4 також узгоджено ймовірний характер існування крововиливів в області шиї. Враховуючи викладене, а також те, що судом встановлено, що причиною асфіксії у ОСОБА_13 було утоплення у воді, а не удавлення шиї, тобто механічна асфіксія, то зазначене слід витлумачити на користь підсудного, у зв`язку із чим, суд вважає існування тілесних ушкоджень в області шиї ОСОБА_13 недоведеним.

Крім того, як вбачається із здійсненого в межах висновку №1 акту судово-медичного експерта-криміналіста ОСОБА_129 від 15 червня 2011 року №318, при медико-криміналістичному дослідженні встановлено, що в області правої малої статевої губи відмічається більш темна поверхнева дільниця тканин, яка можливо відповідала поверхневому ушкодженню садну (т.12 а.с.161), про що також зазначено і у висновку №4. Тобто мова фактично йде про припущення. Що ж стосується існування такого ушкодження при судово-гістологічних дослідженнях, то всі без виключення висновки №№1-4 прямо зазначають про його ймовірний характер. Таким чином, протилежна категорична думка експерта ОСОБА_25 , викладена в її показаннях в суді, належним чином не доведена, що слід витлумачити на користь підсудного.

Відсутність же на трупі ОСОБА_13 будь-яких біологічних слідів, характерних для вчинення статевого акту, цілком пояснюється використанням особою чоловічої статі презерватива.

При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 в частині того, що експертиза №48-1108/11 була проведена в порушення вимог ст.198 КПК України, а саме слідчий прокуратури ОСОБА_24 доручив проведення даної експертизи експерту ОСОБА_25 , без згоди керівника експертної установи.
Так, відповідно до ч.2 ст.196 КПК України (в редакції 1960 року) при необхідності проведення експертизи слідчий складає мотивовану постанову, в якій, крім даних, зазначених у ст.130 цього Кодексу, вказує підстави для проведення експертизи, прізвище експерта або назву установи, експертам якої доручається провести експертизу…
Згідно з ч.1 ст.114 КПК України (в редакції 1960 року) при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду, судді або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.
Аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що слідчий, при провадженні досудового слідства має право на вланий розсуд доручити проведення експертизи як експертній установі так і певному експерту.
В свою чергу суд першої інстанції дав належну оцінкувисновку експертів КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_25 та ОСОБА_117 №48-1108/11 від 08 серпня 2011 року у сукупності з іншими доказами у справі.
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_130 заперечив вчинення ним, як слідчим, будь-якого тиску на ОСОБА_8 і допитаних у справі свідків чи умисного перекручування отриманих від них показань, а також пояснив, що всі без виключення матеріали досудового слідства були підшиті до справи.

ОСОБА_24 також заперечив існування в даній кримінальній справі та наступне приховування ним будь-яких виправдувальних доказів щодо підсудного.

Протилежні доводи підсудного про нібито отримання слідчим ОСОБА_24 експертних висновків, що виправдовували би останнього, об`єктивно спростовані змістом відповідей та матеріалів, спрямованих на запити суду з НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області (т.16 а.с.147), Експертної служби при УСБ України в Одеській області (т.16 а.с.153-162) та Одеського НДІСЕ МЮ України (т.16 а.с.180-203).
Проаналізувавши докази про особу загиблої в їх сукупності суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, ОСОБА_13 прижиттєво була освіченою людиною, виключно позитивно характеризувалася, мала престижну роботу, завершуючи навчання та отримуючи другу вищу освіту, мала перспективу кар`єрного зростання, певною мірою була матеріально незалежною від своїх батьків, підтримувала серйозні стосунки та була близька з ОСОБА_131 , не допускала випадків безладних статевих стосунків та не виявляла жодних розладів психічного характеру або намірів покінчити життя самогубством.

З характеристики ОСОБА_13 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутня і будь-яка потреба у проведенні під час судового розгляду даної кримінальної справи посмертної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_13 .

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду, яка виразилася у не проведенні посмертної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_13 , оскільки відмова у її проведені була обґрунтована вищезазначеними висновками суду першої інстанції.
Крім того, судом першої інстанції було детально досліджено докази про особу підсудного в їх сукупності, на підставі яких суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 в період перебування на посаді слідчого СВ Любашівського РВ, а також після звільнення з органів внутрішніх справ, незважаючи на окремі позитивні характеристики за місцем проживання та випадок нагородження відомчою відзнакою, загалом мав низькі ділові та моральні якості, був схильним до обману, допускав численні випадки подружніх змін, в тому числі вступав в інтимні стосунки з раніше незнайомими йому жінками, а в разі недосягнення бажаного - був здатний застосувати при цьому насильство, що фактично свідчить про його статеву розбещеність.
В оскаржуваному вироку, суд першої інстанції визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_8 по епізодам злочинів, передбачених ч.4 ст.152 та ч.3 ст.153 КК України в наступному формулюванні:
ОСОБА_8 в період з 21 години 15 хвилин 12 грудня 2010 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи належним йому автомобілем, з наміром вступу у статеві зносини з ОСОБА_13 , доставив останню до берегу ріки Кодима в с. Ясенове-2 Любашівського району Одеської області, де в салоні автомобіля, користуючись її перебуванням в стані середньої тяжкості алкогольного сп`яніння, а також психічним станом, що був пов`язаний із спогадами про трагічну загибель родички та двох малолітніх дітей останньої, долаючи опір ОСОБА_13 , використовуючи свою фізичну перевагу, вступив у природні статеві зносини з потерпілою, із застосуванням фізичного насильства, яке мало прояв у зриві з однієї її ноги штанів та панчіх, одночасне їх приспущення на іншій нозі, розірванні трусів, переміщенні в область шиї верхньої частини одягу светра, бюстгальтера та шарфу, а також спричинення їй синця на передній поверхні правої гомілки у верхній третині.

Близько 22 години цієї ж доби ОСОБА_8 , будучи незадоволеним отриманою відмовою ОСОБА_13 на добровільний вступ з ним у статеві зносини, виштовхнув її із салону автомобіля, після чого уїхав до місця проживання свої батьків в с. Гвоздавку-2 Любашівського району Одеської області, чим завідомо залишив ОСОБА_13 в небезпечному для її життя стані, усвідомлюючи, що вона перебуває в цьому стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок зґвалтування, перебування в середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння, негативних спогадів про трагічну загибель її родичів, напівоголеності при температурі навколишнього повітря близько 10? морозу, неосвітленої місцевості та значної відстані до місця освітленої центральної частини с. Ясеново-2 чи будинку, де проживала ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_8 мав реальну можливість надати ОСОБА_13 допомогу або повідомити про небезпечний для її життя стан бабусі чи знайомим потерпілої.

Внаслідок зґвалтування та наступного залишення ОСОБА_8 в небезпеці ОСОБА_13 , перебуваючи наполовину оголеною в неосвітленій місцевості, не розуміючи, де вона точно знаходиться, вийшла на лід ріки Кодима, пішла в сторону с. Ясенево-1, де пройшла близько 80 метрів, провалилася в ополонку, впала у холодну воду, попала під лід та потонула.

Вищезазначені дії ОСОБА_8 суд кваліфікував: за ч.4 ст.152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, що спричинило особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 ; а також за ч.3 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги ОСОБА_13 , яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_13 .
Проте апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , а також доводи прокурора, виказані нею під час судових дебатів про неправильність висновків суду першої інстанції в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України.
Так, під час судового слідства в суді апеляційної інстанції були досліджені докази, зміст яких викладений вище, а саме:

-проткол огляду місця події та фототаблиця до нього від 14 грудня 2010 року (т.1 а.с.32-48);

-протокол огляду трупа від 15 грудня 2010 року (т.1 а.с.49-50);

-висновок експерта 48-1108/11г. та фототаблиця до нього (т.12 а.с.149-158);

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №318 (т.12 а.с.159-162);

-акт судово-медичного дослідження №2556/1108 від 07 червня 2011 року (т.12 а.с.164-165);

-висновок експерта №428 (т.12 а.с.203-220);

-висновок експерта №2/12 від 06 лютого 2012 року (т.13 а.с.34-53);

-протокол допиту свідка від 28 грудня 2011 року (т.11 а.с.76-81);

-протокол судового засідання від 08 квітня 2013 року (допит свідка ОСОБА_90 ) (т.15 а.с.244-246).

-акт судово-медичного освідування №104 від 15 січня 2011 (т.1 а.с.140-142).
На підставі аналізу вказаних доказів суд першої інстанції дійшов висновку про те, що смерть ОСОБА_13 настала в результаті утоплення у воді. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, і проти цього не заперечують сторони судового провадження.

В свою чергу слід розділяти склад злочину, передбаченого ст.152 КК України - зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та склад злочину, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувє у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції, а також під час розгляду справи за апеляціями не встановлено будь-яких даних про те, що під час зґвалтування ОСОБА_13 їй було завдано буд-які тілесні ушкодження, що могли спричинити смерть.

В свою чергу судом встановлено, що після зґвалтування ОСОБА_8 виштовхнув напіводягнену ОСОБА_13 із салону автомобіля, чим завідомо залишив останню в небезпечному для її життя стані, усвідомлюючи, що вона перебуває в цьому стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

Наслідком саме залишення ОСОБА_8 в небезпеці ОСОБА_13 стало те, що перебуваючи наполовину оголеною в неосвітленій місцевості, не розуміючи, де вона точно знаходиться, остання вийшла на лід ріки Кодима, пішла в сторону с.Ясенево-1, де пройшовши близько 80 метрів, провалилася в ополонку, впала у холодну воду, пішла під лід та потонула.

Таким чином, апеляційний суд вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність причино-наслідкового зв`язку між зґвалтуванням ОСОБА_8 загиблої ОСОБА_13 та настанням тяжких наслідків, що виразилися у її смерті.

В свою чергу апеляційний суд вважає доведеним, що наслідком залишення ОСОБА_8 загиблої ОСОБА_13 в небезпеці стала її смерть в результаті утоплення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.1 ст.152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та за ч.3 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Апеляційний суд вважає надуманими доводи захисника ОСОБА_9 про те, що суд формулюючи обвинувачення ОСОБА_8 за ч.4 ст.152 КК України безпідставно вказав кваліфікаційну ознаку «використання безпорадного стану потерпілої», оскільки формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним не містить такої кваліфікаційної ознаки.
Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не обґрунтував в чому полягав безпорадний стан, в якому перебувала ОСОБА_13 .

Так, суд першої інстанції цілком повно обґрунтував настання такого стану ОСОБА_13 в результаті її зґвалтування ОСОБА_8 , впливу негативних спогадів про трагічну загибель її родичів, тим, що ОСОБА_8 вигннав її з автомобілю в темну пору доби, коли вона знаходилася в середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння, напівоголену при температурі навколишнього повітря близько 10°C морозу, в неосвітленій місцевості та на значній відстані до місця освітленої центральної частини с.Ясеново-2 та будинку, де проживала її бабуся ОСОБА_14 .

Такий стан, на думку апеляційного суду, привів ОСОБА_13 до дезорієнтації, внаслідок чого вона пішла не в бік села, а по льоду річки, що призвело до її подальшого утоплення.

Також є безпідставними доводи захисника про неправильність висновків суду першої інстанції про те, що синець на передній поверхні гомілки у верхній третині ноги ОСОБА_13 спричинений ОСОБА_8 під час зґвалтування потерпілої, оскільки таких висновків в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним також не має.
Необґрунтованими є й доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_13 потрапила в ополонку, однак будь-яких доказів виникнення ополонки стороною обвинувачення надано не було, оскільки наявність ополонки була зафіксована органом досудового слідства під час виявлення в ній трупа ОСОБА_13 в протоколі огляду місця події.

Апеляційний суд критично оцінює версії сторони захисту про те, що одежу з тіла ОСОБА_13 могло зірвати течією або ж вона сама роздягнулася у воді, оскільки розташування одежі на тілі загиблої (оголені статеві органи, піднята до шиї верхня одежа) характерне саме для процесу зґвалтування.

Також апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що вирок був ухвалений незаконним складом суду, оскільки головуючий суддя ОСОБА_1 приймав участь у даній справі під час досудового слідства.

Так, в ході апеляційного розгляду справи було витребувано з Суворовсьвого районного суду м.Одеси матеріали за скаргою захисників ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_132 та ОСОБА_133 на постанову слідчого прокуратури м.Одеси від 15 лютого 2012 року про перекваліфікацію дій та порушення щодо ОСОБА_8 кримінальної справи №62 за фактом завідомого залишення в небезпеці потерпілої ОСОБА_13 , що спричинило смерть особи, за ч.3 ст.135 КК України.

Постановою від 24 травня 2012 року судді Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 скаргу захисників ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_132 та ОСОБА_133 на постанову слідчого прокуратури м.Одеси від 15 лютого 2012 року про перекваліфікацію дій та порушення щодо ОСОБА_8 кримінальної справи №62 за фактом завідомого залишення в небезпеці потерпілої ОСОБА_13 , що спричинило смерть особи, за ч.3 ст.135 КК України було направлено заступнику голови Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_134 , в провадженні якого знаходилася кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.135, ч.1 ст.263 КК України.

Вказана скарга 28 серпня 2013 року була розглянута по суті Суворовським районним судом м.Одеси під головуванням судді ОСОБА_135 .

Таким чином суддя ОСОБА_1 не приймав процесуальних рішень по суті скарги під час досудового розслідування по даній кримінальній справі і відповідно не може вважатись таким, що брав участь в кримінальному провадженні на досудовому слідстві.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими довди сторони захисту також щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.263 КК України з огляду на таке.

Відповідно до протоколу обшуку від 05 жовтня 2011 року в літній кухні (дворовій споруді) за місцем проживання сім`ї ОСОБА_8 та його батьків в с. Гвоздавка Друга також було виявлено та вилучено: без зазначення конкретного місця упаковка набоїв, кількістю 16 штук, калібру 9 мм, кобура для пістолета чорного кольору, рапорт про перевід від імені ОСОБА_8 , аркуш з відбитком печаток Любашівського РВ, копія протоколу обшуку, а у висувному ящику столу 1 набій, калібру 9 мм, а також 1 набій, калібру 16 мм (т.5 а.с.133-135).
Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка понятий ОСОБА_136 показав, що всі учасники обшуку домоволодіння Єпурів з місця його проведення не відлучались, співробітники міліції здійснювали обшукові дії із загорненими рукавами.

Свідок ОСОБА_136 також показав, що в більш далекому приміщенні кухні, на полу, майже з дна картонної телевізійної коробки, було вилучено пакунок з вміщеними 16 набоями. Крім того, із шухляди столу було також вилучено ще два набої, один з яких був подібним до вищезазначених.

Свідок наполягає, що дружина підсудного лише казала, що не знає, звідки взялись ці набої та спокійно була при цьому присутньою.
З оголошених в суді першої інстанції, в порядку ст.306 КПК України 1960 року, показань іншого понятого - свідка ОСОБА_137 також вбачається, що під час обшуку в літній кухні, на очах свідка, з коробки з-під телевізора, яка перебувала на полу, було вилучено іншу маленьку коробку, внутрішні вічка якої були повністю заповнені набоями. Ще два набої (один від рушниці, а другий від пістолета) були знайдені в меблевій шухляді, в тому ж приміщенні. Після знайдення цих речей та їх пакування, обшук не припинився, ще були оглянуті горище та сарай. Зауважень щодо обшуку від присутньої дружини підсудного та жінки-сусідки не надходило (т.8 а.с.139-141, т.14 а.с.116-117, т.15 а.с.204-206).
Співробітник органу внутрішніх справ ОСОБА_138 , під час його допиту в суді першої інстанції дав показання, які за своїм змістом повністю відповідали показанням понятих ОСОБА_139 і ОСОБА_137 та додатково показав, що безпосередньо 16 набоїв було вилучено іншим співробітником ОСОБА_140 після викладення значної кількості речей (якихось пристроїв, пакунків з посудом, предметів одягу тощо) із картонної коробки, висота якої складала близько 1 метра 20 см. ОСОБА_138 в цей момент перебував від ОСОБА_140 на відстані 1-1,5 метрів і при цьому останній відразу ж голосом звернув увагу понятих на свої дії.

Свідок ОСОБА_140 в суді першої інстанції додатково показав, що під час того, як він разом з ОСОБА_141 по черзі та по квадратно здійснював обшук кухні, ним було перевірено вміст відкритої картонної коробки з-під телевізору. Вийняті з неї тканинні речі та предмети кухонного начиння він клав поруч на підлогу, після чого під остаточно не витягнутими речами і виявив пакунок з набоями, про що тут же повідомив присутніх, що перебували від нього на відстані 1-1,5 метрів. Інші набої були виявлені в шухляді столу, який стояв в ближньому від входу правому куті цього ж приміщення. Вилучені предмети було опечатано та передано співробітнику ОСОБА_142 . При цьому дружина підсудного на ці знахідки реагувала спокійно, будь-яких заперечень не заявляла.
Свідок ОСОБА_143 в суді першої інстанції про вищевикладені обставини додатково показав, що саме він складав протокол даного обшуку, в якому вірно відображені усі основні події та вилучені речі. Присутні при обшуку поняті та дружина ОСОБА_8 будь-яких зауважень при цьому не висловлювали, остання лише викреслила в протоколі незаповнені місця, копія якого була їй вручена. Не зазначення в протоколі конкретного місця виявлення упаковки із 16 набоїв свідок ОСОБА_143 пояснив виключно допущеною ним ненавмисною технічною помилкою.
Свідки ОСОБА_136 , ОСОБА_144 , ОСОБА_138 , ОСОБА_140 , ОСОБА_143 , кожний окремо, заперечили можливість провокаційного підкидання будь-ким із присутніх набоїв, які були вилучені з приміщення кухні під час обшуку.

Допитана в судовому засіданні дружина підсудного ОСОБА_44 показала, що набої були вилучені не з коробки з-під телевізора, в якій перед пранням тимчасово зберігалися забруднені речі, а з іншої коробки - від телефону, що перебувала на столі. Про те, що ці набої були щойно підкинуті свідок прямо заявила співробітникам міліції в присутності понятих. Крім того, наскільки їй відомо, щодо можливого походження цих набоїв нікого з членів родини ОСОБА_49 ніхто не допитував.
З показань допитаних в судовому засіданні батьків підсудного ОСОБА_145 та ОСОБА_46 додатково вбачається, що про факт знайдення набоїв в іншій коробці їм стало відомо зі слів невістки. Потім їм це також підтвердила і сусідка, яка при обшуку була понятою. При цьому батьки стверджують, що ця коробка була перенесена до літньої кухні вже в той період, коли їх сина було ув`язнено. В коробці ж з-під телевізора зберігалися речі, які підлягали пранню, а тому ОСОБА_46 доволі часто перебирала її вміст та жодного набою там ніколи не бачила. Крім того, ОСОБА_45 показав, що особисто поклав мисливський набій до шухляди кухонного столу, де також перебувала і одна гільза від пістолетного набою.
Як вбачається з матеріалів справи 27 жовтня 2011 року ОСОБА_138 , ОСОБА_140 і ОСОБА_143 також проводили обшуки за місцем реєстрації і проживання свідків ОСОБА_41 (цивільної співмешканки ОСОБА_20 ), її матері ОСОБА_146 , у зв`язку із підозрою, окрім ОСОБА_8 , ще і ОСОБА_20 у вчиненні зґвалтування та вбивства ОСОБА_13 . Крім того, 05 січня 2011 року було проведено обшук за місцем проживання іншого підозрюваного ОСОБА_19 . За результатами проведення усіх цих обшуків речей, які перебувають у незаконному обігу, виявлено та вилучено не було (т.7 а.с.149-150, 154-156, т.11 а.с.86).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ці обставини, в сукупності з викладеними вище показаннями учасників слідчої дії про хід та результати проведеного 05 жовтня цього ж року в домоволодінні Єпура обшуку, не зазначення ОСОБА_44 , чи її сусідкою понятою ОСОБА_147 будь-яких письмових зауважень при підписанні протоколу обшуку, а також те, що метою проведення обшуку було виявлення належних загиблій речей, а не зброї чи боєприпасів, обґрунтовують висновок суду, що доводи сторони захисту та членів родини підсудного про одночасне підкидання набоїв до приміщення літньої кухні оперативними співробітниками органу внутрішньої безпеки, а також знайдення 16 з них в коробці з-під телефону, є надуманими та не відповідають дійсності.
Згідно висновку судово-балістичної експертизи №14396/04 від 11 жовтня 2011 року вилучені сімнадцять набоїв виготовлені промисловим способом та є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, калібру 9 мм: пістолета систем Макарова («ПМ», «ПММ»), Стечкина («АПС»), «ИЖ-70», пістолетам-кулеметам «Клин», «Кипарис», «ПП-90» та іншій нарізній вогнепальній зброї відповідного калібру. Надані набої справні та придатні до стрільби. На них містяться наступні маркувальні позначення: на дев`яти набоях «270 Е» - умовний номер заводу-виробника (м. Луганськ) та останні цифри - рік їх виготовлення (1954 р.); на двох набоях «270 И» - умовний номер заводу-виробника (м. Луганськ) та останні цифри - рік їх виготовлення (1957 р.); на п`яти набоях «38 59» - умовний номер заводу-виробника (м. Тула) та останні цифри - рік їх виготовлення (1959 р.); на одному набої «38 88» - умовний номер заводу-виробника (м. Тула) та останні цифри - рік його виготовлення (1988 р.) (т.6 а.с.214-217).
З іншого висновку судово-дактилоскопічної експертизи №14397/05 від 11 жовтня 2011 року вбачається факт відсутності будь-яких слідів папілярних візерунків та ліній рук людини на поверхнях пачки для набоїв та сімнадцяти вилучених набоїв (т.6 а.с.223-224).
Відповідно до листа УМЗ ГУМВС України в Одеській області від 31 жовтня 2011 року №10/742 боєприпаси з маркуванням «270 Е», «270 И», «38 59» до зазначеного управління не надходили, а з маркуванням «38 88» маються в наявності та у 2011 році видавались підрозділам, до яких Любашівський РВ не віднесено (т.7 а.с.107).
Як вбачається з постанови органу досудового слідства 26 січня 2012 року в порушенні кримінальної справи у відношенні батьків та рідного брата ОСОБА_8 за фактом незаконного придбання і зберігання бойових припасів, за ч.1 ст.263 КК України, було відмовлено у зв`язку з відсутністю в їх діях складу даного злочину (т.11 а.с.207-213).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що доводи підсудного про те, що приміщення літньої кухні ним особисто не використовувалось, а також, що він не має жодного відношення до цих патронів спростовуються результатами обшуку в цьому ж приміщенні, з яких вбачається, що, окрім набоїв до вогнепальної зброї, з нього ж було вилучені і кобура для пістолета чорного кольору, рапорт про перевід від імені ОСОБА_8 , аркуш з відтиском печаток Любашівського РВ, копія протоколу обшуку приналежність яких підсудному є безспірною. У зв`язку з викладеним суд вважає, що вилучені 17 бойових набоїв також належали ОСОБА_8 .
З врахуванням викладеного суд першої інстанції огрунтовано дійшов висновків про доведеність обвинувачення ОСОБА_8 в тому, що ОСОБА_8 , без відповідного дозволу, у невстановленому місці та у невстановлений час придбав, визнані в якості бойових припасів до нарізної вогнепальної зброї, сімнадцять, придатних до стрільби набоїв, калібру 9 мм, які став зберігати в літній кухні (дворовій споруді) за місцем проживання родини Єпурів в с. Гвоздавка Друга Любашівського району Одеської області до 05 жовтня 2011 року часу їх вилучення співробітниками міліції.

Вищезазначені дії ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч.1 ст.263 КК України, як придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.367 КПК України (в редакції 1960 року) неправильне застосування кримінального закону є підставою для скасування чи зміни вироку суду.

Враховуючи те, щосудом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст. 152 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.

Дії ОСОБА_8 апеляційний суд кваліфікує за ч.1 ст.152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства відносно ОСОБА_13 .

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_8 , відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покрання в межах санкції ч.1 ст.152 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати принцип поглинення менш суворого покрання більш суворим, оскільки судом першої інстанції було застосовано саме такий спосіб призначення покарання, а за умови того, що прокурором не було подано апеляцію на вирок, принцип повного чи часткового складання покарань погіршить становище засудженого, що відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України (в редакції 1960 року) є неприпустимим.

Судом першої інстанції, на підставі ст.72 КК України, в редакції що діяла на момент ухвалення оскаржуваного вироку, було зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в періоди з 27 вересня 2011 року по 03 вересня 2013 року, а також з 21 січня 2014 року до набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було внесено внесено зміни в частину 5 ст.72 КК України, яка на теперішній час викладена законодавцем в наступній редакції:

«Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».
У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:
1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;
2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.
При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України - Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За таких обставин, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні і в частині зарахування ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи те, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 станом на час ухвалення апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили складає 4 роки 4 місяці, що в перерахунку відповідно до ч.5 ст.72 КК України становить 8 років та 8 місяців.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що цивільний позов потерпілих ОСОБА_148 не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції при вирішенні зазначеного позову виходив із того, що положеннями ст.ст.28, 49 і 50 КПК України 1960 року потерпілому, якому злочином заподіяно шкоду, надано право на пред`явлення позову в кримінальному процесі. У відповідності із ст.ст.23, 1167, 1168, 1201 ЦК України, моральна шкода, спричинена смертю фізичної особи, а також витрати, понесені на її поховання, підлягають відшкодуванню особою, яка спричинила смерть, на користь особи, що проживала із загиблим однією сім`єю і фактично понесла зазначені витрати.

Проаналізувавши надані цивільними позивачами докази в обґрунтування позовних вимог, обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність частково задовольнити вимоги про відшкодування спричиненої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральної шкоди на суму 600000 грн. та в частині документально підтверджених матеріалами справи витрат, на загальну суму 9073,03 грн.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 362, 365 - 367, 371, 373, 377, 379 КПК України (в редакції 1960 року), пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 26 лютого 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст.152, ч.3 ст.135, ч.1 ст.263 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.152 КК України на ч.1 ст.152 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч.1 ст.152 КК України до 4 (чотирьох) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст.135 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.263 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вищевказаних злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 27 вересня 2011 року по 03 вересня 2013 року, а також з 21 січня 2014 року по 14 червня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити засудженого ОСОБА_8 з під варти із зали суду негайно у зв`язку із повним відбуттям призначеного йому покарання.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4