Справа №589/2888/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/934/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миронівка, Шосткинського району, Сумської області, громадянина України, одруженого, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в яких апелянти просили вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в сторону пом`якшення, призначивши більш м`яке покарання і виключивши з нього призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами;

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 певні обов`язки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 продовжений у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати за проведення експертиз в загальній сумі 3081,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь фінансового управління Шосткинської міської ради 9775,24 грн. витрат понесених потерпілими за час знаходження на стаціонарному лікуванні в лікувальному закладі Шосткинської ЦРЛ.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд призначив ОСОБА_8 надто суворе покарання, оскільки не повною мірою врахував обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання своєї вини, сприяння розкриттю злочину, щире каяття. Також захисник вказує, що до таких обставин можна віднести добровільне повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим та відсутність з їхнього боку будь-яких претензій до ОСОБА_8 , що підтверджується відповідними заявами. Крім того, апелянт вказує, що його підзахисний раніше не судимий, злочин вчинив вперше, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, за місцем проживання і попереднім місцем роботи характеризується виключно позитивно. Також апелянт вказує, що вина учасників ДТП є обопільною, про що суд першої інстанції не вказав у оскаржуваному вироку;

- потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх апеляційних скаргах, які є аналогічними за змістом, також вказують на надмірну суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, вважаючи, що суд належним чином не врахував в якості пом`якшуючих покарання обставин повне визнання обвинуваченим свої вини, добровільне у повному обсязі відшкодування всім потерпілим моральної та матеріальної шкоди, а також не врахував того, що вина учасників ДТП є обопільною. Таким чином, потерпілі вважають призначене судом ОСОБА_8 основне та додаткове покарання суворим та вважають за можливе його пом`якшити, а також виключити з вироку призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_8 , 14 лютого 2016 року, близько 19.00 год., керуючи автомобілем ЗАЗ-110206, д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. 8-Березня в м. Шостка, Сумської області з боку с. Крупець, Шосткинського району, та перебуваючи в районі б.34, проявив неуважність, перевищив допустиму швидкість руху за умовами фактичної видимості дороги в темну пору доби, при дощу, який погіршив видимість проїзної частини, не зменшив швидкість руху при приближенні зустрічного автомобіля від світла фар якого ще погіршилася видимість проїзної частини та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які рухались по проїзній частині в попутному для нього напрямку в порушення вимог пунктів 4.1., 4.4, 4.14 (а) ПДР України.

Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення ПДР, а саме:

п. 2.3. б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

П. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

П. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а потерпіла ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 12.3 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілих, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення - за ч.2 ст.286 КК України і висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, а також у частині кваліфікації дій за ч. 2 ст. 286 КК України учасниками процесу не оспорюється, а тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряється.

При апеляційному перегляді вироку, колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції дослідження доказів по справі було обмежено допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , і що інші докази судом не досліджувались. З матеріалів кримінального провадження також убачається, що місцевим судом вимоги ст. 349 КПК України дотримані.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено занадто суворе покарання, то колегія суддів відхиляє їх з таких підстав.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин є тяжким, конкретні обставини, за яких злочин скоєно, дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують, і пом`якшують його покарання.

У тому числі, судом враховані і ті обставини, на які вказують захисник та потерпілі в своїх апеляційних скаргах, а саме те, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, має постійне місце проживання, свою вину визнав повністю та має на утриманні неповнолітню дитину.

Крім того, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції також визнано і його активне сприяння розкриттю злочину, та відшкодування потерпілим заподіяних збитків, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Тобто, всі обставини, які зазначені в апеляційних скаргах апелянтів судом першої інстанції, при призначенні покарання були враховані.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням ст.. 65 КК України обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції частини 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. При цьому врахувавши обставини вчинення злочину, молодий вік обвинуваченого, суд застосував ст. 75 КК України та звільнив ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що таке рішення відповідає вимогам закону і призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому колегія суддів також зазначає, що в апеляційних скаргах апелянти хоча і вказують на надмірну суворість призначеного основного покарання та просять вирок змінити, однак зі змісту скарг вбачається їх незгода лише з призначеним додатковим покаранням позбавленням права керувати транспортними засобами, тому апеляційні скарги в частині надмірної суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого та потерпілих про зміну призначеного покарання шляхом виключення призначеного додаткового покарання у виді позбавлення прав керувати транспортними засобами, то колегія суддів також не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, відповідно, ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів зазначає, що за наведених у вироку обставин вчинення даного злочину , а саме наїзд на трьох пішоходів, один з яких отримав тяжкі тілесні ушкодження, а два інші середньої тяжкості, та особи обвинуваченого, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.1 ст.127 КУпАП, суд першої інстанції , у відповідності до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» обґрунтовано призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та мотивував таке рішення у вироку і воно є справедливим.

Враховуючи вищенаведене, а саме - обставини злочину та особу обвинуваченого колегія суддів також не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного додаткового покарання позбавлення прав керувати транспортними засобами. Крім того, жодних доказів на підтвердження апеляційних вимог, що робоча діяльність обвинуваченого ОСОБА_8 від якої він отримує дохід, пов`язана з управлінням автомобілем захисником надано не було.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу неврахування судом обставин вчинення злочину, а саме того, що вина учасників ДТП є обопільною, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, та вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються самим змістом вироку.

Так, суд, встановивши фактичні обставини справи, вказав у вироку, що « …. ОСОБА_8 … допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які рухались по проїзній частині в попутному для нього напрямку в порушення вимог пунктів 4.1., 4.4, 4.14 (а) ПДР України». При цьому, суд призначаючи вид та міру покарання та приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання вказував, що враховує всі обставини злочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим і не вбачає порушень норм кримінального процесуального законодавства при розгляді цього кримінального провадження, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.