Справа №473/490/16-к 06.06.2016
Провадження №11-кп/784/432/16 Головуючий першої інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
ч.2 ст.187, ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2 червня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002621 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

5.09.2008 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.187, ст.ст.304,70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнено 22.05.2015 року,

- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.121 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_9 ,

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року відносно нього скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року, відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та цивільного позову, ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за :

- ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.187 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскаціє всього належного йому майна; за ч.2 ст.121 КК України 9 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

В частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , прокурор просить вирок скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В ході судового розгляду в апеляційній інстанції, просить додатково дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційних скарг стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню не надходило.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч.2 ст.121 КК України 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття призначеного покарання за період 11.11.2015 року по 13.11.2015 року, і з 26.11.2015 року, тобто з дня взяття під варту до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Ні підставі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально- виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально- виконавчу інспекцію.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі комунальної установи «Вознесенська центральна лікарня» 4 200 грн. 14 коп., витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_12 .

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 817,88 грн., та моральної шкоди 100 000 грн.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає про незгоду з висновком суду про те, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України є доведеною, оскільки вважає, що такий висновок суду не узгоджується з досліденими в судовому засіданні доказами.

Тому вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Апелянт вважає також недоведеним його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки судом не були встановлені всі необхідні обставини. В тому числі судом не були належним чином оцінені його покази стосовно того, що він оборонявся, оскільки була реальна загроза його життю та здоров`ю.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства.

Вважає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_6 , надано неналежну оцінку особі обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти власності з корисливих мотивів, із застосуванням насильства. Нові злочини ним вчинено через 5 місяців після відбування покарання за попереднім вироком, знаходячись під адміністративним наглядом відповідно до ухвали суду від 30.03.2015 року.

На думку апелянта, наведені обставини, в їх сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_6 , його небажання ставати на шлях виправлення, та підтверджують, що призначене йому за попереднім вироком покарання у вигляді позбавлення волі, не досягло своєї мети виправлення засудженого.

Тому апелянт вважає, що призначене покарання за злочини, передбачені ч.2 ст.121 та ч.2 ст.187 КК України у наближеному до мінімальних розмірів, визначених санкціями цього закону, з урахуванням вищенаведених даних про особу та обставин скоєння цих злочинів, не відповідає загальним засадам призначення покарання, особі обвинуваченого та ступеню тяжкості кримінальних правопорушень.

Також апелянт вважає, що при ухваленні вироку, суд не дотримався вимог ст.347, ст.358 КПК України, щодо оголошення та дослідження в судовому засіданні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , оскільки цивільний позов не оголосив і в подальшому його не розглядав, додані на підтвердження позову документи не досліджував, не з`ясував позиції щодо позову особи, якої він стосується, як того вимагають загальні засади кримінального провадження, зазначені в ст. 22 КПК України.

Тому вважає, що приймаючи рішення про цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , а саме часково задовольняючи його, суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим вважає, що вирок суду в цій частині є незаконним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 2015 року в період часу з 13 години по 15 годину, ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_13 , з корисливих мотвів, таємно викрав ноутбук «Emachines E442», чим спричинив ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму 6000 грн.

Крім того, 22 жовтня 2015 року о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , через прикриті, але не зачинені на запираючі пристрої вхідні двері, проникли до будинку АДРЕСА_5 , маючи корисливий мотив, із застосуванням фізичної сили, що виразилася у заподіянні фізичного болю потерпілому ОСОБА_14 шляхом заподіяння ударів руками та ногами по всім частинам тіла, відкрито заволоділи майном останнього, а саме: телевізором «LG», DVD програвачем «Panasonic», мобільним телефоном «Nokia» 6030, з сім карткою мобільного оператора «Київстар» та двома мішками картоплі загальною вагою 25 кг., чим спричинили потерпілому ОСОБА_14 матеріальні збитки на загальну суму 7 215 грн.

Також, 11 листопада 2015 року о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_6 , під час спільного вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклої сварки, погрожуючи застосуванням ножа до потерпілої ОСОБА_15 , відкрито заволодів належним останній мобільним телефоном «Nokia 5800» та грошовими коштами в сумі 2 600 грн., які знаходилися в кишені халату останньої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальні збитки на загальну суму 3 100 грн.

Окрім того, 11 листопада 2015 року о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_12 , за адресою АДРЕСА_6 , в ході вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклої сварки, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс удари руками та ногами по всім частинам тіла ОСОБА_12 , при цьому усвідомлював, що від його неправомірних дій може бути заподіяна тяжка шкода здоров`ю потерпілого і бажав її настання. В результаті зазначених дій, ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою головного мозку 3-го ступеню та церебральної коми, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілий ОСОБА_12 помер в реанімаційному відділенні Вознесенської ЦРЛ.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які просили вирок суду в частині розбіного нападу та спричинення тяжких тілесних ушкоджень скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, а апеляцію прокурора залишити без задоволення; прокурора ОСОБА_16 , який підтримала апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та просив вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 скасувати з ухваленням нового вироку, а вирок в частині цивільного позову скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, та вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційні скарги учасників кримінального провадження на вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не надходили, а тому вирок відносно останнього, апеляційною інстанцією не переглядається.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , про недоведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України, спростовуються зібраними по справі та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у розбійному нападі підтверджується поясненнями потерпілої та свіків, а також письмовими матеріалами кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_17 , показала, що 11.11.2015 року вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 перебували дома в квартирі, що знаходится по АДРЕСА_7 . Вранці до них в квартиру, вибивши вхідні двері, зайшли ОСОБА_6 і ОСОБА_18 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, та стали всі разом вживати спиртні напої, в цей час ОСОБА_6 схватив зі столу кухонний ніж, і реально їй погрожуючи, забрав у неї мобільний телефон і гроші в сумі 2 600 грн., які знаходилися в кишені її одягу. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_18 пішли, але через деякий час повернулися з горілкою. Вона стала говорити ОСОБА_6 , щоб той повернув їй мобільний телефон і гроші, обвинувачений вдарив її кулаком по обличчю, після чого вона пішла з квартири.

Свідок ОСОБА_19 показала, що потерпіла ОСОБА_17 , є її донькою, 11.11.2015 року, вона заходила до своєї доньки за місцем її мешкання, але остання була відсутня, в квартирі був безлад. На другий день вона зустріла свою доньку, яка повідомила їй, що ОСОБА_6 , в стані алкогольного сп`яніння, відібрав у неї мобільний телефон та гроші.

Покази свідка ОСОБА_18 , є аналогічними та узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_19 .

Вина ОСОБА_6 у розбійному нападі підтверджується й письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця від 11.11.2015 року, відповідно до якого під час огляду квартири АДРЕСА_8 , було виявлено пошкоджені вхідні двері і кухонний ніж;

- протоколом від 11.11.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_20 добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон, який належить потерпілій ОСОБА_17 .

За такого, суд першої інстанції, в поній мірі дослідивши всі наявні у кримінальному провадженні докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є повністю доведеною.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України підтверджується зібраними по справі та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , визнав себе винним частково, в тому що він, 11.11.2015 року дійсно перебував за місцем проживання потерпілого ОСОБА_12 , де під час сварки, він наніс останньому близько 5-6 ударів руками та ногами по різним частинам тіла.

З показань потерпілої ОСОБА_17 , вбачається, що 11.11.2015 року ОСОБА_6 зі своїми знайомими знаходилися за місцем її мешкання, де вживали спиртні напої, обвинувачений відкрито забрав у неї мобільний телефон та грошові кошти. Після того, як вона стала вимагати у ОСОБА_6 повернути зазначене, останній вдарив її кулаком по обличчю, після чого вона покинула квартиру. В квартирі залишалися ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та його друзі. Коли вона повернулася до квартири, то ОСОБА_12 , знаходився без свідомості.

Свідок ОСОБА_19 під час судового засідання пояснила, що 11.11.2015 року, вона прийшла до своєї доньки ОСОБА_17 , яка проживала разом з ОСОБА_12 , в квартирі доньки та її співмешканця не було, але в квартирі помітила безлад. На другий день сусідка їй повідомила, що ОСОБА_12 побили. Коли вона прийшла до лікарні, то дізналася, що дійсно останній знаходився в реанімаційному відділенні.

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_18 показали, що вони разом з ОСОБА_6 , 11.11.2015 року перебували за місцем мешкання ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , де вживали спиртні напої. Після того, як ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_17 , вона пішла з дому. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 виникла сварка, яка відбувалася в іншій кімнаті, саму бійку вони не бачили.

Відповідно до висновку експерта № 316 від 21.12.2015 року, смерть ОСОБА_12 настала від закритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки головного мозку, тяжким забоєм головного мозку; тілесні ушкодження відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя, в даному випадку настання смерті має прямий причинний наслідковий зв`язок з отриманими тілесними ушкодженнями; тілесні ушкодження могли виникнути від удару, ударів руками (кулаком), стопами ніг взутими в обув (а.п. 110 -114).

Згідно висновку експерта № 582 від 12.11.2015 року, у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, які виникли внаслідок дії тупого предмету, предметів, можливо при ударах об такі, що підтверджує факт нанесення ударів потерпілому руками ( а.п. 116-117).

За такого, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілого ОСОБА_12 та кваліфікував його дії за ч 2. ст.121 КК України.

А тому, твердження обвинуваченого Яреми про недоведеність його вини у зазначених кримінальних правопорушеннях, є необгрунтованими, а вирок суду першої інстанції в цій частині є законним.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорює кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, а вважає, що за цими статтями КК України обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання.

Разом з тим, прокурор просить збільшити строк призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.187 КК України на 6 місяців, а за ч.2 ст.121 КК України на один рік.

Згідно роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (зі змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував, ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість, три з яких відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючих покарання обставин, судом не встановлено.
Тобто, при призначені покарання ОСОБА_6 , судом були враховані всі ті обставини, на які послався апелянт в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, та буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, і не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, про що просить прокурор.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор, який підтримував обвинувачення в суді першої інстанції та в даному випадку ініціював питання про оскарження вироку, в апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому більш суворе покарання, як за кожний окремий злочин так і в їх сукупності, однак в суді першої інстанції, прокурор просила призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України на 1 рік менше, ніж ОСОБА_6 призначено покарання за вироком суду першої інстанції.
Що стосується вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , то в цій частині вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, з наступних підстав.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 та ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь матеріальну шкоду в сумі 2 817,88 грн., та моральну 100 000 грн.

Відповідно до ст.347 КПК України, якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач, його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про їх оголошення в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутністю або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Зазначених вимог закону, при вирішенні цивільного позову, суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільний позов ОСОБА_11 в судовому засіданні не оголошувався і в подальшому судом не розглядався, додані на підтвердження позову документи, судом досліджені не були.

Крім того, потерпіла ОСОБА_11 , яка була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, не приймала участі у судовому засіданні, в матеріаліх кримінального провадження відсутнє клопотання про розгляд даного позову за її відсутністю, а обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні, позов визнав частково.

За такого, суд першої інтанції, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що вирок суду в цій частині є незаконним.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду в частині вирішення питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 , підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами від 26.11.2015 року № 838 VIII, обвинуваченому ОСОБА_6 , слід зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається, в тому числі, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 був затриманий 11 листопада 2015 року та тримався під вартою до 13 листопада 2015 року, а також, з 26 листопада 2015 року по 2 червня 2016 року, тобто з дня застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Таким чином, ОСОБА_6 , необхідно зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року відносно ОСОБА_6 , в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 - скасувати, а провадження в цій частині, направити до суду першої інстанції для призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 , строк попереднього ув`язнення з 11 по 13 листопада 2015 року, та з 26 листопада 2015 року по 2 червня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4