Справа № 183/1216/16
№ 1-кп/183/437/16
В И Р О К
іменем України
06 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000360 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіров, Російської Федерації, громадянина України, з середньо технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

16 лютого 2015 року наказом № 39 (по стройовій частині) командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 , сержанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та призначено на посаду - курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти 5 навчального батальйону ВОС-878658А.
Так, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, 22 лютого 2015 року, діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
24 лютого 2016 року місцезнаходження сержанта ОСОБА_7 встановлено та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Таким чином, 22 лютого 2015 року сержант ОСОБА_8 самовільно залишив місце служби без поважних причин та незаконно знаходився за межами військової частини до 24 лютого 2016 року.
Дії сержанта ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. При цьому зазначив, що має хронічну проблему з хребтом, яка загострилася після того, як він прибув до військової частини, у зв`язку з чим його направили в госпіталь, де оглянули і повернули до медроти з метою госпіталізувати. Там його знову оглянули і направили в м. Дніпропетровськ у шпиталь 4615. Він прийшов до командира з направленням, але той йому відповів, що машини не має і сказав, щоб він йшов в палатку і лежав. В м. Дніпропетровську його оглянув лікар невропатолог і сказав, що і шпиталі немає вільних місць. Після цього його знову направили до шпиталю в смт. Черкаське, звідки він самовільно 28.02.2015 року пішов додому, нікого з командирів про це не повідомивши. Так вчинив, оскільки був злий та розсерджений на таке відношення. 02.03.2015 року він вже працював на основній роботі. Вважав, що раз він добровольцем пішов служити, то може й самостійно піти. Він попав до міліції по іншій справі, де йому повідомили, що він перебуває в розшуку. У скоєному він щиро кається, бажає в подальшому проходити військову службу.
Окрім визнання вини самим обвинуваченим, його вина доводиться наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
- показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що обвинувачений його підлеглий, проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . 20 лютого 2015 року ОСОБА_4 було призвано. Майже одразу він захворів, знаходився на лікуванні. Командири підрозділів повинні перевіряти людей, які знаходяться у «відриві», зокрема, у шпиталі. Під час такої перевірки було виявлено, що ОСОБА_4 у шпиталі не знаходиться, у зв`язку з чим було складено рапорт. Командиром підрозділу була проведена службова перевірка і матеріали були направлені до військової прокуратури. ОСОБА_4 шукали, до частини він не з`явився. З доповіді командира підрозділу йому відомо, що ОСОБА_4 на телефоні дзвінки не відповідав. Наприкінці лютого 2016 року ОСОБА_4 самостійно прибув до частини. Також доповнив, що він є командиром внутрішньої служби, і до його службових обов`язків входить знати, де знаходяться його військовослужбовці;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.02.2015 року № 39, про зарахування до списків особового складу частини та всі види забезпечення сержанта ОСОБА_4 , і призначення на посаду стрільця курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти 5 навчального батальйону ВОС-878658А;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2014 року про призначення службового розслідування за фактом виявлення 22.02.2015 року відсутності курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону сержанта ОСОБА_4 ;
- актом службового розслідування від 10.03.2015 року, за результатом проведення якого встановлено, що 22.02.2015 року під час проведення вечірньої перевірки командиром роти лейтенантом ОСОБА_10 виявлено факт відсутності сержанта ОСОБА_4 ;
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2015 року № 6, про результати службового розслідування за фактом відсутності на службі сержанта ОСОБА_4 22.02.2015 року, згідно з яким наказано заступнику командира військової частини по роботі з особовим складом направити до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону для надання діям військовослужбовця правової оцінки та прийняття ОСОБА_11
- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він є заступником командира батальйону, і до його обов`язків входить прийняття мобілізованих осіб. Обвинувачений призваний на службу по мобілізації. ОСОБА_4 відбув на лікування в кінці лютого 2015 року. Командир роти проводив перевірку і виявив відсутність ОСОБА_4 , про що написав рапорт.
Таким чином, суд дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, доведена в повному обсязі, однак умисні дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.
До такого висновку суд прийшов на підставі досліджених доказів (показань обвинуваченого, свідка ОСОБА_9 ), наявність яких не впливає на кваліфікацію вчиненого за ч.3 ст. 407 КК України (під місцем служби, якщо воно не збігається з розташуванням частини, розуміється будь-яке місце, де військовослужбовець повинен у перебіг певного часу виконувати військові обов`язки або знаходитися за наказом чи дозволом начальника. Це може бути полігон, табір, військовий ешелон, корабельне приміщення, док, судноремонтний завод, гауптвахта, шпиталь чи лікарня, лазня, місце виконання господарських робіт чи проведення навчальних занять, як вони визначені відповідним командиром (начальником), маршрут пересування і місце знаходження у відрядженні, вказані у приписі, тощо..), але суперечить фактичним обставинам, зазначеним в обвинувальному акті.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу винного, а саме те, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, однак вчинив злочин, який не є тяжким, раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся, бажає проходити військову службу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 3 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1