У Х В А Л А

6 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., перевіривши заяву захисника ОСОБА_1 про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

вироком Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року), із застосуванням ст. 69 КК, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК звільнено засуджену від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2016 року вирок у частині засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст. 366 КК скасовано і на підставі ст. 49 КК звільнено її від кримінальної відповідальності. В частині засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст. 364 КК вирок змінено та на підставі ч. 5 ст. 49, ст. 74 КК звільнено її від призначеного за ч. 1 ст. 364 КК покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 у частині призначеного за ч. 2 ст. 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року) покарання скасовано і призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 3 роки без конфіскації майна.

Касаційний суд - колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - ухвалою від 8 вересня 2016 року вирок Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2016 року залишив без зміни.

3 жовтня 2016 року захисник ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд зазначеного судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 40012 КПК України 1960 року, а саме у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції ч. 2 ст. 368 та ст. 5 КК. На підтвердження підстави для перегляду захисник посилається на рішення суду касаційної інстанції від 21 квітня і 22 листопада 2011 року та від 8 травня 2012 року. Просить скасувати ухвалу щодо ОСОБА_2, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Верховний Суд України здійснює перегляд судових рішень на підставі глави 33 чинного КПК. Згідно з ч. 2 ст. 450 КПК, суддя-доповідач перевіряє відповідність отриманої ним заяви вимогам КПК і в разі, якщо заяву подано без додержання вимог ст.ст. 448 і 449 КПК, - письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого той зобов'язаний їх усунути.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 449 КПК вимагають додавати до заяви, поданої на підставі неоднакового застосування норм права, копії відмінних за змістом судових рішень, які, згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року, мають бути отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень або з офіційної публікації. Проте до заяви не додано копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 травня 2012 року, на яку посилається заявник, а надані ним копії рішень Верховного Суду України від 21 квітня 2011 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2011 року не містять вказівки на джерело їх походження. Також заявником не надано копії вироку Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_2

Подання заяви без додержання вимог ст. 449 КПК України перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду.

Стосовно посилань заявника на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 5 КК слід зазначити наступне.

Ключовою умовою для перегляду Верховним Судом України рішення касаційного суду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції щодо застосування однієї і тієї самої норми права за обставин, коли хоча б в одній зі справ сторона кримінального провадження у будь-який спосіб ставила під сумнів (оспорювала) правильність застосування такої норми, адже правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні життєві обставини оцінені судом з огляду саме на цю норму.

Проте під час касаційного перегляду справи ОСОБА_2 ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення не вказували на неправильне застосування статті 5 КК, тому в ухвалі касаційного суду відсутні будь-які висновки щодо застосування цієї норми. За таких обставин Верховний Суд України позбавлений можливості переглянути оскаржене судове рішення в цій частині.

Керуючись ст. 450 КПК України,

у х в а л и в:

повідомити захисника ОСОБА_1 про недоліки заяви і надати йому строк для їх усунення до 6 листопада 2016 року.

Якщо недоліки заяви буде усунуто в установлений строк, вона буде вважатися поданою у день її первинного подання до Верховного Суду України.

У разі, якщо заявник не усуне недоліки заяви протягом установленого строку, її буде повернуто заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3