Справа № 344/5769/16-к
Провадження № 1-кс/344/2197/16
У Х В А Л А
18 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скарги ОСОБА_3 про зобов`язання Прокуратури Івано-Франківської області внести відомості в ЄРДР, -

В С Т А Н О В И В:

в двох скаргах від 06/05/2016 р. вказано, що 05/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів.

в скарзі від 16/05/2016 р. вказано, що 04/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин крадіжки матеріалів справи №809/2381/15. В скарзі від 16/05/2016 р. вказано, що 12/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів.

В скарзі від 16/05/2016 р. вказано, що 12/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів.

В судовому засіданні скаржник підтримав скарги з підстав, що в них зазначені.

В судовому засіданні прокурор заперечила скарги та надала пояснення про те, що до ЄРДР підлягають внесенню заяви про злочин, в яких міститься об`єктивна інформація щодо суб`єктивної сторони діянь, відповідальність за які передбачена в диспозиціях статей особливої частини КК України. В заявах скаржника не міститься вказана інформація, а описано цивільно-правовий спір між скаржником та працедавцем щодо незадоволення позицією працедавця. Зміст заяв скаржника є суб`єктивним сприйняттям обставин спору та процесуальних відносин. Від скаржника надійшло 20 заяв аналогічного змісту, які не містять правових підстав для внесення в ЄРДР.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до заяви від 04/05/2016 р. скаржник звернувся до Прокурора Івано-Франківської області із повідомленням про те, що суддею Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 викрадено більше 50 аркушів матеріалів справи №809/2381/15.

Так, відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

В п. 1 ст. 223 КПК України вказано, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Після неодноразових роз`яснень учасникам принципу безпосередності встановлення судом фактичних обставин, що проголошено в ст. 7 КПК України прокурор не висловилась про долучення до матеріалів справи будь-яких документів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 8 КПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою.

Відповідно до ст. 3 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03) якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та № 29465/04).

Тому слідчий суддя не наділений компетенцією щодо встановлення складу злочину в діях осіб, на яких вказує заявник, оскільки такі повноваження надаються суду, що розглядає кримінальне обвинувачення у встановленому законом порядку.

В даному судовому засіданні оцінюванню підлягає обґрунтованість заяви про вчинення злочину щодо зазначення в ній об`єктивних фактичних даних про злочин.

Так в заявах скаржника взагалі не зазначено на фактичні обставини, які б містили дані про вчинення злочину. В судовому засіданні скаржник надав пояснення, щодо його незадоволення діями працедавця, який заперечує підстави їх трудового спору та незадоволення діями судді, якому було заявлено відвід під час розгляду спору за участі скаржника.

Вирішення трудових спорів та незадоволення головуючим в судовому засіданні регулюється процесуальним законодавством, оскарження дій судів здійснюється в порядку інстанційності судових установ, що визначено положеннями Конституції України, процесуальних законів, Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За цих обставин скарги не обґрунтовані будь-якими належними правовими підставами, а тому вони є формою зловживання правом на звернення до суду. Однак національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантовано право на використання звернення до суду з метою зловживання процесуальними правами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні скарг ОСОБА_3 від:

06/05/2016 р. про те, що 05/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів,

06/05/2016 р. про те, що 05/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів,

16/05/2016 р. про те, що 04/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин крадіжки матеріалів справи №809/2381/15,

16/05/2016 р. про те, що 12/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів,

16/05/2016 р. про те, що 12/05/2016 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину за обставин складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих документів, відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1