АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, не одружений, не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий :

-02 лютого 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.. 71 КК України шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбуття покарання постановлено відраховувати з 15 травня 2015 року, міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено попередню - тримання під вартою, до вступу вироку суду в законну силу.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 08.03.2015 року близько 17.00 годин знаходився навпроти будинку АДРЕСА_2 разом з раніше йому незнайомим ОСОБА_10 та раніше йому знайомим ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_10 , реалізуючи який 08.03.2015 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_8 , знаходячись у вищезазначеному місці, діючи повторно з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вдаючись до насильницького впливу на ОСОБА_10 , розірвав ліву кишеню сорочки останнього та відкрито заволодів: водійським посвідченням на ім`я ОСОБА_10 , технічним талоном, технічним паспортом на причеп на ім`я ОСОБА_10 , які не представляють для нього матеріальної цінності; двома банківськими картами банку «ПриватБанк». При цьому ОСОБА_8 відкинув документи в напрямку ОСОБА_11 , який в цей час перебував неподалік, та, без мети заволодіння, підібрав їх. ОСОБА_8 , в свою чергу, звалив ОСОБА_10 на землю, де, подавляючи його волю, відкрито протиправно заволодів грошовими коштами в сумі 500 грн., після чого з місця скоєння злочину втік, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_9 , кожен окремо, вважають призначене ОСОБА_8 за вироком суду покарання таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину, є явно несправедливим через суворість, та просять його пом`якшити, застосувавши положення ст.69 КК України.

Заперечень на дану апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення даних апеляцій та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий та знову скоїв злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується задовільно, але приніс свої вибачення потерпілому в судовому засіданні, та з урахуванням позиції останнього, який вважав, що покарання обвинуваченому треба призначити не суворе, без реального позбавлення волі, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України з реальним його відбуттям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами, показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, письмовими доказами тощо. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та його особі і необхідності його пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 15 травня 2015 року по 21 квітня 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5