Справа № 373/844/15-к
У Х В А Л А
29 квітня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому клопотання прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_2 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України.
28.12.2014 року ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який змінено згідно ухвали слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.02.2015 року на запобіжний захід у виді тримання під вартою.
ОСОБА_4 було затримано 11.02.2015 як особу, що підозрюється у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді. Згідно ухвали слідчого судді від 13.02.2015 йому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В подальшому, на підставі ухвал слідчого судді та суду, запобіжний захід відносно обвинувачених продовжувався у встановленому нормами КПК України порядку.
Згідно ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.03.2016 запобіжний захід щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжено до 14.05.2016.
У ході судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених.
В обґрунтування свого клопотання посилається на тяжкість злочинів, в якому обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, відсутність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, оскільки вони не працюють, не одружені, сім`ї не мають; вчинення ними злочинів в період непогашених судимостей за попередні злочини; вчинення декількох кримінальних правопорушень, однорідних за родовою ознакою; ймовірність переховування ОСОБА_3 від суду, оскільки він вже порушував умови перебування під домашнім арештом.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 можна застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки він має поганий стан здоров`я; доказів його причетності до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, немає; він вже довгий час перебуває під вартою та зробив переоцінку своїх дій; працювати не має змоги, оскільки утримується під вартою. Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , то оскільки він вчинив злочини, перебуваючи на іспитовому терміні, порушив умови перебування під домашнім арештом, зміна запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який не можлива.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо продовження йому строку тримання під вартою
Заслухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень(злочинів). Обвинувальний акт відносно них надійшов до суду 24.03.2015, підстав для його повернення прокурору встановлено не було, підстав для закриття кримінального провадження немає.
Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень.
У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою(п.2 ч. 1 ст. 194 КПК України).Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, дає підстави вважати, що їм притаманно вчинити будь-яку дію щодо уникнення від кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_3 вже допустив порушення умов перебування під домашнім арештом, внаслідок чого запобіжний захід йому було змінено на тримання під вартою.
Також прокурором доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
За правилами ч.3 ст. 331 КПК України суд може за клопотанням сторони обвинувачення продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Враховуючи вищевикладене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, міцність їхніх соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність постійного місця роботи, їх репутацію, наявність судимостей, суд вважає, що законодавчо визначені підстави для продовження строку тримання особи під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на строк, визначений кримінальним процесуальним законом, є доцільним.
Керуючись ст.ст.177, 331 КПК України , суд -
Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 60 днів, тобто з 30 квітня 2016 року по 28 червня 2016 року, утримуючи його в Київському СІЗО № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України.
Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на строк 60 днів, тобто з 30 квітня 2016 року по 28 червня 2016 року, утримуючи його в Київському СІЗО № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України.
Ухвала не підлягає окремому оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1