Ухвала іменем україни 08 квітня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Загір`я-Кукільницького Галицького району, мешканця АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Цим же вироком ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено за те, що він за місцем свого проживання зберігав без передбаченого законом дозволу бойові припаси (10 патронів калібру 7,62х53 мм), які 02 квітня 2015 року були виявлені і вилучені під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 .

За змістом касаційної скарги захисник ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК. Зокрема захисник зазначає, що до вересня 2012 року ОСОБА_5 мав дозвіл на носіння та зберігання мисливської нарізної зброї, а зазначені патрони були ним придбані ще за часу дії дозволу. Проте після відчуження зброї зазначені патрони належним чином він не здав, а через своє байдуже ставлення не знав, що вони залишися у сейфі. Тому захисник уважає, що у засудженого не було умислу на незаконне зберігання боєприпасів.

Крім того, скаржник зазначає, що згідно з інструкцією, затвердженою наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622 контроль за зберіганням вогнепальної зброї, що належить громадянам, здійснюється органами внутрішніх справ, і саме через їх халатне ставлення до своїх обов`язків зазначені боєприпаси не були виявлені і вилучені у ОСОБА_5 раніше при анулюванні дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Вирок у частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК у касаційному порядку не оспорюється.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412 414 цього ж Кодексу. Згідно зі змістом зазначених норм закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги захисника, він фактично посилається на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК, тоді як ці обставини не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Разом із тим перевіркою судових рішень встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у зберіганні боєприпасів без передбаченого законом дозволу підтверджується зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема, ґрунтується на показаннях самого засудженого, який у суді першої інстанції не заперечував факту наявності у нього і вилучення в ході обшуку даних патронів, на показаннях свідка ОСОБА_6 , у присутності якого проводився обшук, про те, що на поличці в сейфі, де лежали патрони, знаходилося тільки мисливське спорядження, тому патрони не помітити було неможливо. Ці показання узгоджуються з письмовими доказами, наведеними у вироку.

Крім того, захисник у своїй касаційній скарзі не заперечує того факту, що виявлені та вилучені патрони належали саме ОСОБА_5 .

За встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК кваліфіковано правильно.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів апеляції захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3