Провадження № 1-в/317/1070/2016
Справа № 317/2874/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 27.06.2014 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 289 КК України 2001 року, п. «а» ст. 93 КК України 1960 року та ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією 2/3 частини особистого майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15.02.2016 р. у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 04.05.2001 по 26.09.2002 р.р. включно та з 13.08.2013 по 30.09.2014 р. із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , засуджений засудженого 27.06.2014 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 289 КК України 2001 року, п. «а» ст. 93 КК України 1960 року та ч. 3 ст. 142 КК України 1960 року, ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією 2/3 частини особистого майна, звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Початок строку: 13 серпня 2013 року

Кінець строку: 13 вересня 2018 року.

Клопотання мотивоване тим, що на переконання ОСОБА_5 він довів своє виправлення тим, що за весь період відбування покарання постійно був працевлаштований, навчався на газоелектрозварювальника. Вважає, що за його роботу у нього мало бути не менше 6-7 заохочень, яких у нього немає.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково з підстав, визначених в клопотанні.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії ОСОБА_4 висловив думку, щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, адже засуджений ОСОБА_5 не в повній мірі довів своє виправлення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної в.о. начальника відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 під час знаходження у Дніпропетровському слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, заохочень не мав. Покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 17.01.2015 р., характеризується негативно, допустив п`ять порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та начальника установи, всі стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника установи. На виробництві працевлаштований на дільниці «бункерів».

У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться відповідально. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. У роботі самодіяльних організацій участі не приймає. Провину у скоєному злочині визнає, але робить це з метою отримання поблажливості.

31.03.2016 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

31.03.2016 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

17.06.2016 року колонією відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має одне заохочення, мав п`ять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він до 01.07.2016 року не заслуговував на заохочення. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом цього періоду відбування покарання. Засуджений ОСОБА_5 не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1