Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 31 березня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007242 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишева Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
ОСОБА_7 , будучи зобов`язаним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2013 року сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею повноліття, в період часу з 01 травня 2014 року по 01 січня 2015 року, маючи змогу сплачувати аліменти, не перебуваючи на обліку в Державному центрі зайнятості, будучи неодноразово попередженим Богунським ВДВС Житомирського МУЮ та Корольовським ВДВС Житомирського МУЮ про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів, не сплачував їх і допустив заборгованість на суму 5880, 80 грн. та таким чином злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Не погоджується з оцінкою доказів у справі та вказує, що виникнення заборгованості по сплаті аліментів в зв`язку з відсутністю заробітку, що не заперечував і сам ОСОБА_7 , не тягне кримінальної відповідальності. Вважає, що в діях ОСОБА_7 не встановлено об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Зазначає, що всі наведені нею доводи, були предметом розгляду апеляційного суду, який всупереч вимогам ст. 419 КПК України належним чином їх не перевірив та обґрунтованих відповідей не дав. Крім того, стверджує про те, що прокурор, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції не мав повноважень для цього.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що підстав для задоволення касаційних вимог немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається зі справи, суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини. Зокрема, такий висновок зроблено з огляду на те, що ОСОБА_7 на обліку в центрі зайнятості не перебував, будь-яких доказів, які б підтверджували те, що він самостійно приймав міри для працевлаштування не надано, під час несплати аліментів отримував матеріальну допомогу від батьків, однак будь-якої допомоги на утримання власної дитини не надавав.

З об`єктивної сторони, злочин передбачений ч.1 ст. 164 КК України може бути вчинений у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) та батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їхньому утриманні. Під ухиленням від сплати аліментів розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини (дітей) визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання без повідомлення державного виконавця тощо).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином перевіривши їх дав вичерпні відповіді та аргументовано визнав безпідставними.

Зокрема, проаналізувавши наявні у справі докази та покладені в основу доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину апеляційний суд зазначив, що останній знав про необхідність сплати аліментів, неодноразово попереджався державним виконавцем про необхідність сплати аліментів на дитину та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати зазначених платежів, в цей же час отримував матеріальну допомогу від батьків, офіційно не працевлаштовувався, для взяття на облік до центру зайнятості не звертався, що свідчить про те, що він фактично мав можливість виконувати свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання дитини, але злісно ухилявся від них. З наведеними висновками погоджується і колегія суддів.
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин справи висновки судів про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України є правильними.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про відсутність, на її думку, повноважень на участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції прокурора, який був у судовому засіданні, то такі є безпідставними оскільки постановою про визначення групи прокурорів від 22 грудня 2014 року прокурор ОСОБА_10 був визначеним у складі групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0007242 (т. 1 а.с. 6).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3