Дата документу Справа № 314/5483/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/488/16
Єдиний унікальний № 314/5483/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 249 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001577, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 249 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, оскільки суд призначив обвинуваченому лише основне покарання без призначення спеціальної конфіскації, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 249 КК України не навівши при цьому підстави та мотиви, з яких зазначену конфіскацію не застосовано.

До початку апеляційного розгляду заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 відмовився від своєї апеляційної скарги і просив апеляційне провадження за поданою ним скаргою на оскаржуване судове рішення закрити.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 зазначає, що суд при призначенні покарання безпідставно визнав, що щире каяття та сприяння розкриттю злочину є обставинами, які пом`якшують вину ОСОБА_7 , оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 тільки формально визнав свою вину, від дачі пояснень відмовився, не зазначив своє відношення до скоєного, при цьому обвинувачений був затриманий співробітниками держрибохорони на місці скоєння злочину, які вилучили у нього знаряддя лову та виловлену рибу, тому ОСОБА_7 ніяких дій по сприянню у розкритті злочину не здійснював. А тому з урахуванням обставин скоєння злочину та особи обвинуваченого, який ніде не працює йому повинен бути призначений більш суворий вид покарання. Але з урахуванням того, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей його виправлення можливе без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Крім того, в порушення вимог кримінального закону суд не призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді конфіскації знарядь і засобів промислу та всього добутого, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 249 КК України.

Тому просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді 1 року обмеження волі з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

Як зазначено у вироку, 16 вересня 2015 року, приблизно о 08 годині, ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на акваторії р. Дніпро в районі с. Орлівське Вільнянського району Запорізької області, зайшов вбрід у річку, та, діючи в порушення вимог ст.63 Закону України «Про тваринний світ» та п.п.3, 15 «Правил любительського та спортивного рибальства», починаючи з 08 години і, приблизно, до 09 години - до моменту затримання співробітником держрибоохоорони, займався незаконним добувним промислом - виловом риби, за допомогою забороненого знаряддя лову - сітки, під час якого незаконно виловив: 71 рибину плітки, вартістю 85 грн. за одну особину, всього вартістю 6035 грн., 21 рибину окуня, вартістю 17 грн. за одну особину, всього вартістю 357 грн., а всього незаконно виловив риби на загальну суму 6392 грн., чим завдав істотної шкоди рибному господарству України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 ; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, який заперечував проти апеляційних скарг та просив відмовити в їх задоволенні, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування суд першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 249 КК України у апеляційній скарзі не заперечується.

Доводи про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність через не призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді конфіскації знарядь і засобів промислу та всього добутого, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 249 КК України, є безпідставними.

Так, законом України № 1019-VIII від 18.02.2016 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» внесені зміни у ч.ч. 1, 2 ст. 249 КК України, якими конфіскація знарядь і засобів промислу та всього добутого виключена, а отже зазначений закон про кримінальну відповідальність поліпшує становище обвинуваченого ОСОБА_7 , який скоїв злочин до внесення зазначених змін, а тому має зворотну дію згідно ч. 1 ст. 5 КК України.

Що стосується доводів заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність через м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то вони є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що упродовж судового провадження ОСОБА_7 , критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилось у визнанні вини та готовності нести кримінальну відповідальність, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 , покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, котрий не має офіційного місця роботи, раніше не судимий, має сім`ю, утримує двох неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, і призначив йому покарання у виді штрафу.

Отже висновок суду щодо розміру та виду покарання за цим кримінальним законом можна визнати достатньо обґрунтованим.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, який обвинуваченим сплачений 19.02.2016 року, буде цілком достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на обґрунтованість і правильність судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 залишити без розгляду, у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Залишити апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 - без задоволення, а вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4