Ухвала
іменем України 31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 1 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000767,
встановила :
Вироком Сумського районного суду Сумської області від 1 березня 2016 року
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Шпилівка Сумського району
Сумської області, громадянина України,
зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі, з встановленням іспитового строку, відповідно до ст. 75 КК України, - 1 рік,

засуджено за:
- ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно визначено покарання 4 роки 8 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України з врахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2014 року та остаточно ОСОБА_5 визначено покарання 5 років позбавлення волі.

Вирішені питання про речові докази, судові витрати та цивільні позови у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він в 20-тих числах липня 2014 року, приблизно об 11 год., з території домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав майно потерпілої на загальну суму 733 гривні.

На початку серпня 2014 року в першій половині дня ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 1770 гривень.

Наприкінці жовтня 2014 року, точної дати на досудовому та судовому слідстві встановити не вдалося, ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу до сараю, повторно, таємно викрав три металеві балони для заправлення газом «Пропан» вартістю 450 грн., що належали ОСОБА_7 .

Крім того, 1 грудня 2015 року, приблизно о 6 год. 30 хв., ОСОБА_5 , знаючи про наявність у громадянки ОСОБА_8 значної суми грошових коштів, наздогнав її по вул. Радянській в с. Юнаківка Сумського району Сумської області, напав на останню зі спини та, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, штовхнув в спину, від чого вона втратила рівновагу і впала на сніг. ОСОБА_5 став над нею і почав руками стискати краї хустки, натискав пальцем в ділянку шиї, придушуючи її таким чином, при цьому розстібнув куртку, зірвав поясну барсетку. Тобто, діючи повторно, відкрито заволодів чужим майном: грошовими коштами в сумі 11176 грн. та мобільним телефоном «Самсунг» С 3520 вартістю 267 грн.

Злочинними діями ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_8 спричинені легкі тілесні ушкодження, що не є небезпечними для її життя чи здоров`я.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник засудженого ставить питання про зміну постановлених судових рішень та пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69, ст. 75 КК України. Вважає, що міра покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто суворою та несправедливою. Зазначає, що судами не були враховані дані про особу ОСОБА_5 , його вік, сімейний стан, ставлення до скоєного, бажання відшкодувати спричинені збитки. Крім того, суди не врахували щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданих збитків. Вказує, що засуджений попросив вибачення у потерпілих, визнав свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, визнав всі позови потерпілих. Наголошує, що його підзахисний вчинив злочини внаслідок тяжких особистих сімейних обставин. Зазначає, що на утриманні підзахисного знаходилась не працевлаштована дружина та двоє неповнолітніх дітей.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі захисником не оскаржуються.

Що стосується призначеного покарання, яке, на думку захисника, є суворим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зазначені вимоги закону судом дотримані.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд врахував суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного.
Правильно визнано судом обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування завданої шкоди, та ту, що його обтяжує, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням всіх обставин справи, в тому числі й тих, на які посилається захисник у скарзі, суд дотримався зазначених вимог кримінального закону, визнав неможливим виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. У вироку наведено переконливі підстави такого рішення. Зазначено, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.
Рішення про призначення ОСОБА_5 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.

Правильно визначено і остаточне покарання, відповідно до ст. 71 КК України.
Доводи захисника про суворість призначеного покарання підзахисному, які аналогічні доводам його касації, належно перевірені і апеляційною інстанцією, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 1 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 31 травня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3