АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/359/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження №0002636 за апеляційною скаргою заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

- 15.06.2011 року Святошинським районним судом м.Києва за ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 160 (сто шістдесят) годин;

- 25.04.2013 року Святошинським районним судом м.Києва за ч.2 ст.389 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 25.04.2013 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 2 місяців обмеження волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, з обов`язком прибувати до суду за кожною вимогою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2011 року та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 25.04.2013 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 2 місяців 20 днів обмеження волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема зазначає про те, що у вироку Солом`янського районного суду м.Києва від 19.12.2014 року зазначено про те що, ОСОБА_7 попередньо засуджений вироками Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2011 та 25.04.2013 до 160 годин громадських робіт та 2 років обмеження волі відповідно. Однак на думку апелянта ОСОБА_7 призначене йому покарання за даними вироками не відбув, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази вказаному факту, а тому суд першої інстанції неправильно застосував ст.71 КК України та невірно визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, не приєднавши при цьому ОСОБА_7 до покарання за даним вироком невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2011 року з застосуванням ст. 72 КК України, а саме 160 годин громадських робіт.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 та просив її задовольнити, пояснення захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 , провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 вчинене за таких обставин.

29.03.2014 року, ОСОБА_7 , приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись біля зупинки громадського транспорту, по вул.Народного Ополчення, 2 в м.Києві, помітив в салоні маршрутного таксі «Богдан-9202» д.н.з. НОМЕР_1 барсетку та вирішив таємно, повторно викрасти чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись не замкненими дверима вказаного автобусу зі сторони водія, відкрив зазначені двері, звідки таємно викрав барсетку «Jin Yuanli», вартістю 50 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 400 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи в себе в руках вище зазначене, таємно викрадене майно потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 450 гривень.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апелянт посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тому встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, які учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.ст.71,72 КК України, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2011 за ст.ст. 15,185 ч.1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 160 годин. ( а.с.109)

Вироком Святошинського районного суду м.Києва від 25.04.2013 було затверджено угоду від 19 квітня 2013 року про визнання винуватості між прокурором прокуратури Святошинського району м.Києва ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 .. ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначено останньому покарання у виді 2 років обмеження волі.( а.с.110)

Як вбачається з фабули обвинувачення визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 засуджено за те, що він будучи 15.06.2011 року засудженим Святошинським районним судом м.Києва до покарання у виді громадських робіт строком на 160 годин, ставши на облік до ВКВІ Святошинського району м.Києва, отримавши направлення на відпрацювання громадських робіт до Спеціалізованої школи №185 імені В.Вернадського в м.Києві, маючи реальну можливість виконати покладені на нього судом обов`язки, починаючи з 22.09.2011 року до Спеціалізованої школи №185 імені В.Вернадського для відпрацювання не з`являвся, чим вчинив злочин передбачений ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_7 за невиконання вироку Святошинського районного суду м.Києва від 15.06.2011 у виді громадських робіт поніс юридичну відповідальність? а саме притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України, а тому доводи прокурора, про необхідність приєднання невідбутого покарання у виді 160 громадських робіт відповідно до ст.71 КК України є незаконними та свавільними.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, характер суспільної небезпеки ним скоєного, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вірно зазначив суд у вироку, який оскаржується, ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, повторно вчинив умисний, корисливий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Також судом першої інстанції при призначенні покарання було враховано конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, думку державного обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відношення до вчиненого, та призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з чим погоджується колегія суддів. Оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Крім того, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 , до повного відбуття покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробування та іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вчинив новий злочин, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено вірно за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, чим спростовуються доводи прокурора про те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва,

п о с т а н о в ил а:
Апеляційну скаргу заст.прокурора м.Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м.Києва від 19 грудня 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали

Судді: