Cправа № 750/5995/16-к
Провадження № 1-кс/750/2049/16

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_4 на рішення прокурора ОСОБА_3 по клопотанню потерпілого,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, означеною ним самим, як «скарга на рішення прокурора ОСОБА_3 від 03.06.2016 по клопотанню від 06.04.2016 ОСОБА_4 потерпілого у кримінальному провадженні № 0004626 від 02.06.2014 р. (ч. 3 ст. 190 КК України)», при цьому, зазначив, що керується ст. ст. 9, 21, 32, 33, 55, 56, 110-112, 218, 220, 303-307, 532, 533 КПК України.

У скарзі ним зазначено, що 05.05.2016, згідно ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова, прокурора ОСОБА_3 було зобов`язано розглянути його клопотання від 06.04.2016, однак не дивлячись на зазначене судове рішення, той, у порушення вимог ст.ст. 9, 21, 36, 110, 111, 112, 218, 220, 532, 533 КПК України приймає невмотивоване, необґрунтоване та незаконне рішення за розглядом його клопотання, у зв`язку з чим останнє підлягає скасуванню.

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, разом з тим в своїй скарзі він зазначив про розгляд скарги в його відсутність, а також підтримав свої вимоги та просив задовольнити скаргу.

Прокурор в судовому засіданні, заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що клопотання ОСОБА_4 було розглянуто відповідно до вимог КПК України про що, йому було повідомлено письмово у встановлені термін та порядок, а саме у вигляді постанови про часткову відмову в задоволені його клопотання, при цьому він надав письмове заперечення щодо порушення прокурором вимог ст. ст. 9, 21, 36, 110, 111, 112, 218, 220, 532, 533 КПК України.

Заслухавши пояснення прокурора та дослідивши в судовому засіданні надані матеріали скарги, суд доходить висновку, що за результатами розгляду скарги, належить відмовити в її задоволенні.

Кримінальне провадження було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також диспозитивності, разом з тим, особа, яка подала скаргу, не довела обґрунтованість тієї. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.

В судовому засіданні встановлено, що 06.04.2016 р. ОСОБА_4 дійсно звернувся до прокурора з клопотанням, в якому просив визначити місцем проведення досудового розслідування за м. Одеса та направити провадження для подальшого досудового розслідування до Приморського ВП у м. Одеса ГУ НП в Одеській області, а також долучити це клопотання до матеріалів досудового розслідування, але постанова прокурора від 13.04.2016 за наслідками розгляду такого клопотання ухвалою суду від 05.05.2016 була визнана такою, що не відповідає вимогам ст. 220 КПК України, скасована з покладанням на того обов`язку її розглянути за правилами ст. ст. 110, 220 КПК України.

Результатом виконання судового рішення є постанова прокурора від 03.06.2016 про відмову в задоволені клопотання, стосовно питання, передбаченого ст. 218 КПК України, та задоволення, в частині приєднання клопотання до матеріалів провадження.

Обґрунтовуючи свою незгоду з останньою, особа, яка подала скаргу, наголошує у своїй мотивації тієї на порушенні прокурором вимоги ст. ст. 9, 21, 32, 33, 55, 56, 110-112, 218, 220, 303-307, 532, 533 КПК України. Системний аналіз зазначених правових норм, приводить суд до висновку, що всі вони, за виключенням норми, передбаченої ст. 218 КПК України, можуть бути предметом судового контролю, що здійснюється на стадії досудового розслідування.

Відповідно до цього, суд звертає увагу, що особа, яка подала скаргу, використовуючи таку засаду кримінального судочинства, як диспозитивність, тобто, в сенсі ст. 28 КПК України, будучи вільною у використанні своїх прав у межах і спосіб, передбачений КПК України, обрала способом звернення до суду інститут, визначений ст. 303 КПК України (оскільки скарги містить посилання і на цю норму закону), але при цьому не визначившись з конкретним пунктом відповідної статті, а саме конкретними діями прокурора, котрі вона оскаржує.

Суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 303 КПК України існує виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час проведення досудового розслідування слідчому судді, а саме глава 26 КПК України у ч. 1 ст. 303 КПК розмежовує 8 позицій щодо можливого абсолютно різного за правовим змістом оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, де у пунктах 1-8 цієї норми закону перераховані наступні, такі як:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - що може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Слід зазначити, що виходячи з викладено вище, таке, відповідно передбачає окремий специфічний вид розгляду кожної із скарг у судових засіданнях, котрі відрізняються колом учасників процесу, порядком розгляду, строком того, а крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України передбачається і строк, протягом якого можливе подання такої скарги щодо названих рішень, дій чи бездіяльності (протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії, або бездіяльності). Але особа, яка подала скаргу взагалі уникла посилань на спеціальні норми ст. 303 КПК України, тобто конкретні пункти частини 1 цієї норми закону, однак, як зазначено вище, саме ці конкретні норми, передбачені у ст. ст. 303, 304 КПК України і є визначальними для суду в частині встановлення порядку розгляду. Більш того, у ч. 1 ст. 303 КПК України є посилання на ряд близьких інститутів оскарження, але особою, яка подала скаргу таке розмежування не проведене, зроблена лише загальна посилка, причому на весь ряд норм, визначених ст. ст. 303-307 КПК України.

Але оскільки, все таки у тексті скарги є згадування ст. 220 КПК України, суд припускає, що скарга стосується саме бездіяльності прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, однак дослідження постанови прокурора від 03.06.2016 дозволяє суду зробити однозначний висновок, що така у повному обсязі відповідає вимогам ст. ст. 9, 21, 32, 33, 55, 56, 110-112, 220, 303-307, 532, 533 КПК України.

Особа, яка подала скаргу, як на одну із підстав для судової перевірки оспореної постанови, вказала і на невідповідність тієї ст. 218 КПК, що є хибним припущенням такої особи, оскільки, в контексті інституції судового контролю, на слідчого суддю не покладений обов`язок перевірки правовідносин, пов`язаних з названою нормою закону, що не позбавляє цю особу захисту своїх прав в цій частині, шляхом застосування інших інституцій кримінального процесуального закону.

Установлене свідчить про те, що у судовому засіданні заслухані всі учасники кримінального провадження, а також вивчені всі надані суду матеріали такого, досліджені всі обставини події, а це приводить суд до висновку, що в даному випадку не мало місця порушень жодних із загальних положень досудового розслідування, оскаржувана постанова винесена на підставі зібраних матеріалів, й підстави для її скасування та задоволення скарги ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 26, 303, 306, 307, 309 КПК України,
у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1