Провадження № 1-кп/447/84/16
Справа № 447/904/16-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2016 року

Миколаївський районний суд Львівської області, у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

неповнолітньої особи, яка не досягла

віку з якої наступає кримінальна відповідальність

ОСОБА_8

законного представника неповнолітньої особи, яка не досягла

віку з якої наступає кримінальна відповідальність

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві Львівської області кримінальне провадження, внесене 22.02.2016 року у Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000159 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пісочна Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, з освітою 8 класів, учня 9 класу Черницького НВК, допризовника, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч.3 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в :
Згідно обвинувального акту неповнолітній ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 06.02.2016 року близько 16:30 год, діючи за попередньою змовою групою осіб із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшовши до території ТзОВ «Розвадів-будматеріали», що знаходиться за адресою: с.Розвадів Миколаївського району Львівської області вул.С.Бандери, 40, перелізши через огорожу, проникли на охоронювану територію ТзОВ «Розвадів-будматеріали» та в подальшому зайшовши у адміністративну будівлю вказаного підприємства через незачинені двері проникли в кабінет маркшейдера, звідки намагались таємно викрасти чуже майно, а саме: монітор торгової марки «Samsung» моделі «740 N» серійний номер НА17НМСL308207W вартістю 600 гривень, який належить ТзОВ «Розвадів-будматеріали», однак довести злочинного умислу до кінця не змогли. Так, помістивши викрадений монітор в картонну коробку, винесли його за межі адміністративної будівлі та в момент коли вони намагались перекинути викрадене майно через огорожу підприємства, були виявлені працівниками охорони, яким віддали викрадене майно.

Таким чином ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що своїми умисними та протиправними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням в приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі будь-яких пояснень.

Сторона обвинувачення підтверджує винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України наступними доказами.

Так, допитаний представник потерпілого ОСОБА_10 пояснив, що подія трапилась 05.02.2016 року. Близько 17 год зателефонував до нього начальник охорони ОСОБА_11 і повідомив, що з адмінбудинку з кабінету маркшейдера пропав монітор «Самсунг». Він під`їхав і побачив на місці дитячі сліди на снігу, які вели до огорожі. Біля паркану був покинутий монітор, який вилучила охорона. Охоронці повідомили, що бачили двох підлітків, які тікали і це було зафіксовано камерами. 15.02.2016 охоронці повідомили, що на території виробничої площадки є неповнолітній. Було з`ясовано, що це ОСОБА_12 , який повідомив, що монітор виносив із ОСОБА_13 , тому він викликав працівників поліції.

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що працює у ТзОВ «Розвадів-будматеріали» системним адміністратором . В суботу на початку лютого 2016 року дізнався від охоронців ОСОБА_15 і ОСОБА_16 про те, що вони бачили хлопців, які виносили монітор з підприємства через огорожу. До огорожі підставили піддони і двоє перестрибнули через огорожу та втекли. 15.02.2016 року він через вікно побачив ОСОБА_17 , який ходив по території підприємства. З ОСОБА_18 затримали хлопця та викликали поліцію. Шоробура сказав, що він просто гуляє по території підприємства, куди зайшов через залізницю.

Свідок ОСОБА_19 суду ствердив, що 06.02.2016 року він чергував на прохідній у ТзОВ «Розвадів-будматеріали» і близько 15 год біля загорожі побачив ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , які передавали монітор через паркан заводу. Це було за 40 м і вони побігли до них. Він оббіг кругом та забрав монітор, про що повідомив начальника охорони ОСОБА_20 по телефону. Монітор був у коробці з-під «Рошену». А другий раз ОСОБА_17 спіймали знову на території підприємства і він його впізнав.

В суді свідок ОСОБА_21 ствердив, що це було 06.02.2016 року близько 15 год він як охоронець чергував з ОСОБА_19 на прохідній №2 ТзОВ «Розвадів-будматеріали». Петрів побачив , що хтось намагається перелізти через огорожу. Біля огорожі було два піддони. Підбігши до забору він побачив двох хлопців ОСОБА_13 і ОСОБА_17 на другій стороні , які тримали коробку з монітором. Побачивши їх, хлопці втекли. Петрів побіг за огорожу і забрав коробку з монітором, пізніше подзвонив до ОСОБА_22 начальника охорони. На моніторі був ідентифікаційний номер заводу.

Свідок ОСОБА_20 в суді ствердив, що 06.02.2016 року йому зателефонував охоронець ОСОБА_23 та сказав про крадіжку. Коли він приїхав, йому показали монітор та вказали, що забрали монітор, коли два хлопці віком 12-14 років передавали такий через огорожу. Цей монітор був із кабінету маркшейдера. А 15.02.2016 року він затримав ОСОБА_17 на території заводу, коли той проник на територію.

В ході судового розгляду кримінального провадження судом безпосередньо досліджено, подані стороною обвинувачення документи.

Протокол огляду предмета від 22.02.2016 року, проведеного слідчим СВ Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 в приміщенні ТзОВ «Розвадів- будматеріали» с.Розвадів вул.Бандери,40 Мик. р-ну по кримінальному провадженню №1201___4025000___ , рукописний текст якого не читається, а тому з`ясувати, що саме було встановлено в результаті огляду не можливо.

Висновок експерта №9/155 від 29.03.2016 року, яким стверджується ринкова вартість представленого на експертизу монітору торгової марки «Samsung» серійний номер HA17HMCL308207W, з врахуванням вартості кабелю передачі відеосигналу та кабелю підключення до електромережі, які входять в стандартну комплектацію, при умові, що з моменту викрадення до моменту представлення на дослідження його товарний стан не змінився, станом на момент викрадення, а саме: 13.02.2016, становила 600,00 грн.

Постанову про визнання речовим доказом і приєднання до матеріалів провадження від 22.02.2016 року, в якій вказано, що досудовим розслідуванням встановлено, що 22.02.2016 року надійшла заява ОСОБА_10 технічного директора ТзОВ «Розвадів будматеріали» про те, щоб прийняти міри до невідомих осіб, які 13.02.2016 року близько 15:00 год викрали з адміністративної будівлі з кабінету монітор марки «Samsung» і намагались перенести його через огорожу, але були виявлені працівниками охорони заводу, після чого втекли, а монітор залишили. 22.02.2016 року було вилучено монітор «Самсунг» моделі «740Н» та диск із записом із камери відео-спостереження. Монітор «Самсунг» моделі «740Н» та диск із записом із камери відео-спостереження визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000159 від 22.02.2016 року.

Характеристики, видані Черницьким НВК та виконкомом Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області на ОСОБА_6 , довідку про склад сім`ї ОСОБА_6 , довідки, видані Комунальним закладом «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер» про те, що ОСОБА_6 на диспансерному спостереженні у лікаря психіатра дитячого не перебуває та Обласним комунальним закладом ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» про те, що ОСОБА_6 на обліку в диспансері не перебуває.

Згідно з ч.2 ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно обвинувального акту подія кримінального правопорушення мала місце 06.02.2016 року, що стверджувалось показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .

В той час в долучених стороною обвинувачення документах висновку експерта №9/155 від 29.03.2016 року, постанови про визнання речовим доказом і приєднання до матеріалів провадження від 22.02.2016 року вказано дату вчинення злочину 13.02.2016 року.

В обвинувальному акті вказано, що досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою групою осіб із неповнолітнім ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшовши до території ТзОВ «Розвадів-будматеріали», що знаходиться за адресою: с.Розвадів Миколаївського району Львівської області вул.С.Бандери, 40, перелізши через огорожу, проникли на охоронювану територію ТзОВ «Розвадів-будматеріали» та в подальшому зайшовши у адміністративну будівлю вказаного підприємства через незачинені двері проникли в кабінет маркшейдера, звідки намагались таємно викрасти монітор.

Жодних доказів, які б стверджували місце вчинення кримінального правопорушення , а саме: те, що спроба викрадення монітору була здійснена із кабінету маркшейдера, який знаходиться в адміністративній будівлі ТзОВ «Розвадів-будматеріали» суду не надано.

Не доведено і спосіб вчинення кримінального правопорушення, вказаний в обвинувальному акті, оскільки представник потерпілого ОСОБА_10 та свідки вказували лише про те, як двоє осіб перелазили через огорожу за межі підприємства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Досудовим слідством не вказано з яких мотивів було вчинено кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 .

Стороною обвинувачення не доведено в суді, що монітор торгової марки «Samsung» моделі «740 N» серійний номер НА17НМСL308207W, належить потерпілому ТзОВ «Розвадів-будматеріали», та саме цей монітор було виявлено біля огорожі свідками (охоронниками товариства).

Згідно протоколу огляду предмета від 22.02.2016 року даний огляд проведено слідчим СВ Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_24 , в той час коли слідчим по кримінальному провадженні є ОСОБА_25 . Підтверджуючих документів повноваження ОСОБА_24 здійснювати слідчі дії у даному кримінальному провадженні, а також проводити досудове розслідування щодо неповнолітніх не подано.

Відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Під час огляду предмета 22.02.2016 року слідчим вказані вимоги не дотримано.

В протоколі зазначено, що такий здійснено по кримінальному провадженню №1201___4025000___ , рукописний текст не читається, а тому з`ясувати, що саме було встановлено в результаті огляду не можливо.

З висновку експерта №9/155 від 29.03.2016 року визначено ринкову вартість монітору торгової марки «Samsung» серійний номер HA17HMCL308207W, з врахуванням вартості кабелю передачі відеосигналу та кабелю підключення до електромережі, станом на момент викрадення, а саме: 13.02.2016 року, однак в обвинувальному акті дата вчинення злочину вказана 06.02.2016 року. Крім того, вартість монітора визначено з врахуванням вартості кабелю передачі відеосигналу та кабелю підключення до електромережі, однак в обвинувальному акті предметом злочину вказано лише монітор.

Щодо показання представника потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , то вказані особи самого факту вчинення замаху на вчинення крадіжки не бачили, покази давали з відомостей, які дізналися від охоронників підприємства ОСОБА_21 та ОСОБА_19 .

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_19 суду ствердили, той факт, що бачили як двоє неповнолітніх осіб намагалися перекинути коробку за огорожу підприємства та зауваживши, що виявлені працівниками підприємства, втекли. З іншої сторони огорожі було виявлено коробку, в якій знаходився монітор.

Всупереч показам свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_19 в обвинувальному акті зазначено, що викрадене майно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 віддали працівникам охорони.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Крім того ч. 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Крім того, у п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium), 42914/98, 13 січня 2005 року значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Так, у справі «Барбера, Meссeгу і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain) від 6.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Заслухавши показання представника потерпілого, свідків, перевіривши зібрані органом досудового розслідування докази, надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України слід визнати невинуватими та виправдати.

Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що жоден з запропонованих стороною обвинувачення і перевірених у судовому засіданні доказів як окремо, так і в сукупності з іншими доказами, не може бути покладений в безпосереднє підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази та давши їм належну оцінку, дійшов висновку, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене йому обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності участі обвинуваченого у вчиненні саме цього кримінального правопорушення, а тому обвинувачений ОСОБА_6 підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, та виправдати.

Витрати, пов`язані із залученням експертів - віднести за рахунок держави.

Речові докази, а саме : монітор «Самсунг» моделі «740Н» слід повернути ТзОВ «Розвадів-будматеріали», диск із записом із камери відео-спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження , який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1