АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1406/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 639/2634/16-к ОСОБА_1
Категорія: пп.11,12 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора Жовтневого відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 квітня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 квітня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Маріуполя Донецької області, громадянин України, росіянин, з середньо-спеціальної освітою, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Саратовського обласного суду Російської Федерації від 17.08.2006р., з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.10.2012р., за п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі, -
звільнений умовно-достроково від покарання, призначеного вироком Саратовського обласного суду Російської Федерації від 17.08.2006р., з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.10.2012р., на невідбуту частину 2 роки 2 місяці 26 днів.

Задовольняючи клопотання засудженого про застосування ст.81 КК України, суд в ухвалі дійшов висновку, що ОСОБА_9 має всі належні умови, передбачені ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу та направити матеріали справи до суду першої інстанції для проведення нового судового розгляду в іншому складі суду. Прокурор зазначає, що в мотивувальній частині ухвали невірно зазначено ставлення засудженого до скоєного злочину в частині визнання ним вини у повному обсязі, оскільки під час судового засідання встановлено протилежне, а тому, на думку прокурора, такі помилкові відомості вплинули на суть прийнятого рішення, так як відповідно до ст.6 КВК України основною умовою ресоціалізації засудженого є виправлення, яке, в свою чергу, неможливе без визнання суспільної небезпечності та наслідків своїх діянь, а також цілковитого каяття у скоєному. У зв`язку з цим прокурор вважає, що після фактичного відбуття покарання засуджений залишається суспільно-небезпечним, може скоїти новий злочин, а тому, з урахуванням тяжкості скоєного ним злочину, цінності предмета посягання життя людини, невизнання ним своєї вини та відсутність каяття у скоєному унеможливлює застосовування до нього умовно-дострокового звільнення. Прокурор також зазначає, що під час відбування покарання на території України до ОСОБА_9 застосовано 3 заохочення, але сам по собі цей факт не може бути безумовною підставою для застосування положень ст.81 КК України. Крім того, прокурор вказує, що до відшкодування спричинених злочином збитків ОСОБА_9 ставився неналежним чином, оскільки ані добровільно, ані шляхом стягнення з заробітної плати встановлені судом обов`язки щодо відшкодування майнових збитків ним не виконані. За викладених обставин прокурор вважає, що наявність констатованих судом позитивних змін, які мали місце у поведінці засудженого під час знаходження у місцях позбавлення волі, не створюють у своїй сукупності його виправлення у розумінні ст.6 КВК України, оскільки засудженим не виконано всі обов`язки, покладені на нього судом шляхом винесення обвинувального вироку із зазначенням, зокрема, обов`язку відшкодувати майнові збитки, а крім того, майже за 11-річний термін відбуття покарання засудженим не змінено ставлення до скоєного злочину не визнано провини та останній не розкаявся, що унеможливлює ствердження про досягнення цілей ст.50 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_9 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну. Засуджений зазначає, що з доводами прокурора він категорично не згоден, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та є необґрунтованими і безпідставними. Засуджений вказує, що має в наявності ряд документів, які офіційно підтверджують його ставлення до скоєного та усвідомлення вчиненого злочину у повному обсязі, а також його ставлення до відшкодування моральної шкоди. Так, засуджений вказує, що згідно з постановою Саратовського обласного суду м.Саратова Російської Федерації від 17 листопада 2011 року він був переданий для відбування покарання у державу, громадянином якої він являється, при цьому, однією з умов його передачі було повне визнання ним своєї вини у скоєному злочині, а також надання гарантій виконання вироку в частині цивільного позову. Також засуджений вказує, що у зазначеній постанові міститься виписка з бухгалтерської довідки та виконавчий лист №2-41/06 за вироком про стягнення на користь позивача 150000 рублів, разом з тим, утримання із заробітної плати щомісяця перераховувались на адресу ОСОБА_11 , однак повертались на розрахунковий рахунок установи у зв`язку зі зняттям останньої з реєстраційного обліку. Засуджений вказує, що він неодноразово звертався до УФМС по Саратовській області, через адміністрацію ФКУ ВК-10 по УФСИН Росії, з проханням роз`яснити подальші дії за виконавчим листом у зв`язку з неможливістю його виконання через зняття з реєстрації цивільного відповідача. Засуджений вказує, що у зазначеній вище постанові відображено те, що він при його опитуванні 03.02.2011р. та в судовому засіданні гарантував виконання вироку в частині цивільного позову. Також засуджений просить врахувати, що з 19.01.2013р. по 14.11.2013р. він відбував покарання в Селідовській виправній колонії №82 Донецької області і щодо нього були застосовані положення ст.100, 101 КВК України про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яку, що підтверджує той факт, що він став на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, засудженого та його захисника, які вважали ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року зазначено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці і т.д..
Колегія суддів вважає, що суд в повному обсязі дотримався вищенаведених вимог закону і рекомендацій ВСУ.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 за час відбування покарання у Харківському слідчому ізоляторі та в Селидівській виправній колонії № 82 Донецької області характеризувався посередньо, режим тримання не порушував. З 14.11.2013 року ОСОБА_9 відбуває покарання у Холодногірській виправній колонії (№18) Харківської області, за час відбування покарання в колонії характеризується позитивно, адміністрацією установи був заохочений 3 (три) рази. Всього під час відбування покарання на території РФ та на території України у період з 2008р. по 2015р. мав 14 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, не мав жодного стягнення. У Холодногірській виправній колонії (№18) Харківської області ОСОБА_9 працевлаштований до цеху №3 малярем, виконує весь обсяг робіт, яким його забезпечує адміністрація установи. Крім того, встановлено, що ОСОБА_9 виконував роботи з благоустрою установи, до яких ставився з розумінням, брав участь у реалізації ряду програм диференційованого виховного впливу, а також у роботах самодіяльних організацій. Вину у скоєному злочині визнав повністю.
Як вбачається з характеристики, наданої адміністрацією Холодногірської виправної колонії (№18) Харківської області, ОСОБА_9 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує роботу із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Виконує передбаченні законодавством вимоги персоналу установи. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Отримує посилки та бандеролі.
Аналізуючи наведені обставини, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неналежного ставлення ОСОБА_9 до виконання вироку в частині цивільного позову є безпідставними. Так, постановою Саратовського обласного суду РФ від 17 листопада 2011 року щодо передачі засудженого ОСОБА_9 для відбування покарання з РФ до України, підтверджено, що кошти, які утримувались із заробітної плати ОСОБА_9 та перераховувались щомісячно потерпілій, повертались на розрахунковий рахунок установи у зв`язку зі зняттям потерпілої з реєстрації. Отже, засуджений ОСОБА_9 не ухилявся від виконання вироку в частині цивільного позову, а навпаки, виконував свої зобов`язання за цивільним позовом, однак фактично сплатити кошти потерпілій він не мав можливості виконати через об`єктивні причини.

Крім того, необґрунтованими є доводи прокурора щодо невизнання засудженим своєї вини, оскільки вони суперечать поясненням засудженого в судовому засіданні, який наполягав на протилежному, даним, що містяться в ряді його характеристик, складених адміністрацією установи, які містяться в матеріалах особової справи.

Отже, доводи, на які посилається прокурор, не підтвердились при апеляційному розгляді справи, а тому не можуть свідчити про те, що цілі покарання засудженого не були досягнуті раніше строку, визначеного судом, і прийняття судом першої інстанції рішення про його умовно-дострокове звільнення є необґрунтованим.
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як того вимагає прокурор в апеляційній скарзі, оскільки доводи, на які посилається прокурор, є непереконливими і не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції, на підставі яких суд дійшов висновку що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 квітня 2016 року, якою ОСОБА_9 звільнено умовно-достроково від покарання, призначеного вироком Саратовського обласного суду Російської Федерації від 17.08.2006р., з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.10.2012р., на невідбуту частину 2 роки 2 місяці 26 днів, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5