АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/241/16 Справа № 201/1154/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю скаржника- ОСОБА_6
представника скаржника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах скаржника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погоджене зі старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 ,про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2014 року-червні 2015 року невстановлені особи за попередньою змовою з службовими особами Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, порушуючи вимоги ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.ст.74, 76, 114, 169, 213, 220, 224 ЦПК України, п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у порушення підсудності розгляду справ, без виклику учасників, у томі числі відповідачів, без перевірки доказів, не вчинивши необхідних дій для належного з`ясування обставин справи, явно виходячи за межі позовних вимог, виносили завідомо неправосудні заочні рішення та додаткові рішення, якими незаконно припиняли обтяження з нерухомого майна, визнавали право власності на нерухоме майно потерпілих за підконтрольними особами, а також усували перешкоди у користуванні майном, надалі, через приватних нотаріусів Дніпропетровського міського нотаріального округу, на підставі неправосудних рішень вилучали записи про обтяження майна потерпілих з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно, реєстрували право власності на нерухоме майно потерпілих на підконтрольних осіб, після чого з метою приховання, незаконного походження такого майна та володіння ним, вчиняли правочини про відчуженню цього майна, при цьому суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_10 виносив рішення, щодо майна: ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 та ОСОБА_70 , внаслідок чого, зазначені вище посадові особи, з корисливих мотивів, з використанням завідомо підроблених документів та отримання завідомо неправосудних рішень Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська заволоділи чужим майном шляхом зловживання довірою в особливо великих розмірах, завдавши матеріальні збитки потерпілим ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_66 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 .
Таким чином, як слідує з ухвали районного суду, слідчий суддя, на підставі вимог ст.110 КПК України, ст.168 КПК України-ст.169 КПК України, ст.170 КПК України-ст.173 КПК України, прийшов до наступного, що вищевказані дані викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення відшкодування завданих збитків державі та з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, перешкоджанню втрати та зникнення майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накладення арешту на зазначене майно є необхідним.
В обґрунтування своїх вимог особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм процесуального законодавства. Так, судом не прийнято до уваги той факт, що грошові кошти ОСОБА_6 , які знаходилися в сейфі її квартири не використовувалися останньою, як засіб вчинення чи схилення до вчинення кримінального правопорушення, оскільки дані кошти були отримані в результаті продажу квартири (договір купівлі-продажу від 13 листопада 2013 року ) та з власних заощаджень. Крім того апелянт акцентує, що ні заявнику, ні судді ОСОБА_10 не повідомлялося про підозру, а ухвалою суду від 23 січня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_6 не має ніякого відношення до даного кримінального правопорушення- тобто остання не відноситься до осіб, які викладені у ч.1, ч.2 ст.170 КПК України. Таким чином, адвокат вбачає, що під час винесення ухвали районним судом не врахована правова підстава для арешту майна, не перевірено наявність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, як і не враховані наслідки арешту майна для власниці, яка не має жодного відношення до кримінального провадження.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції скаржник ОСОБА_6 та представник скаржника ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , підтримали апеляційні вимоги, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції, скаржник прохала закінчити апеляційний розгляд за її відсутності.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, прохав залишити ухвалу суду без змін, а апеляцію представника скаржника- без задоволення, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні слідчого.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторони, дослідивши надані матеріали кримінального та судових проваджень, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника скаржника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а її клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження- задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.395 КПК України на ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо окремих питань накладення арешту на майно з метою усунення корупційних ризиків при його застосуванні» № 769-VIII від 10 листопада 2015 року, який набрав чинності 11 грудня 2015 року, ч.1 ст.170 КПК України (тут та далі відповідно до норми КПК України, яка діяла на момент розгляду клопотання), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2) ч.3 ст.407 КПК України.
28 січня 2016 року, в межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до суду першої інстанції з клопотанням /а.с.п.5-90/ та додатками до нього, погодженим з прокурором /а.с.п.5-17/, про накладення арешту на майно, перелік якого наведений вище в ухвалі, яке було вилученого під час проведення обшуку 27 січня 2016 року /а.с.п.20-25/, санкціонованого слідчим суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 23 січня 2016 року /а.с.п.18-20/ за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи своє клопотання тим, що існують достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку гроші, речі та документи є доказом злочину, набуті злочинним шляхом, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину та можуть бути конфісковані у підозрюваного, обвинуваченого, або можуть підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, а крім того існують ризики того, що незастосування арешту приведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, яке було задоволено слідчим суддею /а.с.п.93-97/, з метою забезпечення відшкодування завданих збитків державі та з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, перешкоджанню втрати та зникнення майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накладення арешту на зазначене майно є необхідним
При цьому ні орган досудового розслідування, який вносив клопотання, ні прокурор, погоджуючи його, ні слідчий суддя, задовольняючи зазначене клопотання, не звернули свою увагу на те, що починаючи з серпня 2015 року до теперішнього часу, тобто на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції, жодній особі по даному кримінальному провадженню не пред`явлено підозри, процесуальний статус скаржника по справі- ОСОБА_6 та ОСОБА_10 взагалі не визначений, будь-які документи, які-б свідчили про належність арештованого майна, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надані не були.
Крім того, подане клопотання не містить чітких підстав, у зв`язку з якими визначено належність майна, не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене в квартирі АДРЕСА_3 майно, в тому числі грошові кошти в іноземній валюті, відповідає критеріям, зазначеним у ч.3 ст.170 КПК України і яким саме.
Зазначаючи підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не зазначив та не надав підтвердження, чи пред`явлено будь-якій особі підозру в межах зазначеного кримінального провадження, в тому числі конкретно ОСОБА_6 , або ОСОБА_10 , крім того в матеріалах провадження відсутній перелік вилучених грошових купюр (серія, номер) наявність документів, або їх копій, які могли б підтвердити те, що вилучене майно належить власнику/власникам, грошових коштів, в тому числі скаржнику ОСОБА_6 , дані про шкоду, заподіяну злочином, розмір якої повинен бути обов`язково встановлений, а також розмір позовних вимог, заявлених по даному кримінальному провадженню, оскільки однією з підстав арешту майна в клопотанні зазначено забезпечення цивільного позову.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов до необґрунтованого висновку про його задоволення.
З огляду на вищезазначене з висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів, колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області- ОСОБА_9 , погоджене зі старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України та на підставі вимог п.2) ч.3 ст.407 КПК України постановити нову ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою повернути клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 від 28 січня 2016 року про арешт майна старшому групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням, задовольнивши апеляцію представника скаржника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 частково.
На підставі наведеного вище, керуючись ч.3 ст.172 КПК України, ч.2 ст.376 КПК України, ст.405 КПК України, п.2) ч.3 ст.407 КПК України, ч.1 ст.412 КПК України, ст.418 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання представника скаржника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2016 року- задовольнити та поновити строк оскарження ухвали, пропущений з поважних причин.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28 січня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погоджене зі старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 ,про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.
Апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Постановити нову ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою клопотання слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погоджене зі старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про накладення арешту намайно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначений в мотивувальній частині даної ухвали- повернути старшому групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 для усунення недоліків в строк, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4