Провадження № 11-кп/792/2/16
Справа № 685/1409/14-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

їх представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

його захисника ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах представника ОСОБА_13 на вирок Теофіпольського районного суду від 02 листопада 2015 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Теофіпольського районного суду від 02 листопада 2015 року,
ОСОБА_14 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, приватний підприємець, не має судимостей,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, з призначенням покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно зі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти про зміну місця проживання та роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_14 :

- на користь ОСОБА_10 20 170 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 120 170 грн.;

- на користь ОСОБА_11 5 820 грн. матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 105 820 грн.;

- на користь Теофіпольської районної ради Хмельницької області 789 грн. 94 коп. витрат, понесених Теофіпольською центральною районною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_16 .

Судом вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, близько 00 годин 12 квітня 2014 року неподалік входу в приміщення кафе-бару «Наталі» (неофіційна назва «Димок»), розташованого по АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 в ході конфлікту між групою жителів смт Теофіполь з одного боку та групою жителів с. Михнівка Теофіпольського району з іншого, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливих тяжких наслідків, завдав потерпілому ОСОБА_16 , який стояв навпроти обвинуваченого обличчям до нього, один удар кулаком лівої руки в ділянку нижньої щелепи справа, від чого той втратив рівновагу та впав на тверде бетонне покриття, вдарившись об нього лівою тім`яно-скронево-потиличною ділянкою голови.

Внаслідок падіння з висоти власного зросту та удару об тверде бетонне покриття потерпілому ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді масивного крововиливу тім`яно-потилично-скроневої ділянки голови зліва, лінійного перелому тім`яної кістки зліва, як точка прикладання сили, і ділянки забою головного мозку на базальних поверхнях та полюсах лобних часток (ділянки проти удару).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приходячи до свідомості, потерпілий ОСОБА_16 помер від тілесних ушкоджень, отриманих в сукупності від травм, отриманих від вищезазначеного удару об тверде бетонне покриття внаслідок падіння, а також отриманих від удару, нанесеного невстановленою особою за невстановлених досудовим слідством обставин, в праву завушну ділянку голови, яким було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м`яких тканинах правої завушної ділянки, осколково-лінійного перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черепну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральної гематоми 40 мл в правій середній черепній ямці та ділянки забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої кістки.

В спільній апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник ОСОБА_13 просили вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_14 визнати винним за ч.2 ст.121 КК України та призначити йому максимальне покарання.

Посилались на невідповідність фактичним обставинам висновку суду про вчинення обвинуваченим вбивства з необережності.

Зазначали, що судом вибірково взято до уваги і оцінено показання свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Також судом проігноровано роз`яснення судово-медичних експертів ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , що удар в щелепу не був сильний і не міг призвести до втрати свідомості, на відміну від удару в завушну ділянку голови.

На переконання потерпілих, обвинувачений у вчиненому не розкаявся та завдавав удар потерпілому не з метою захисту.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати з аналогічних підстав та ухвалити новий, яким ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

У запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілих, захисник ОСОБА_15 уважав доводи цих апеляційних скарг необґрунтованими та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_13 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг з викладених у них мотивів про скасування вироку суду та ухвалення нового; пояснення обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_15 , які заперечили проти поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Право обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, передбачено і ст.42 КПК України.

Вимоги ж щодо обов`язку прокурора, суду забезпечити реалізацію права на захист та щодо обов`язку суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків встановлені у ч.2 ст.20 та ч.6 ст.22 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а за змістом вимог п.5 ч.2 ст.291, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, обвинувальний акт та вирок суду, серед іншого, мають містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиви кримінального правопорушення.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (ч.1); з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Стаття 370 КПК України вимагає, щоб судове рішення було законним, обґрунтованим і вмотивованим, а зміст вироку повинен відповідати вимогам, вказаним у ст.374 КПК України.

Указані вимоги кримінального процесуального закону місцевим судом належним чином не були дотримані.

Як видно з обвинувального акту, затвердженого 29 жовтня 2014 року, ОСОБА_14 обвинувачувався в тому, що близько 00 годин 12 квітня 2014 року неподалік входу в приміщення кафе-бару «Наталі», розташованого по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту між групою жителів смт Теофіполь з одного боку та групою жителів с. Михнівка Теофіпольського району з іншого, ОСОБА_14 , з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , який стояв навпроти нього, значно переважаючи потерпілого у фізичній силі, умисно кулаком лівої руки наніс йому один достатньо сильний удар в життєво-важливий орган людини в праву завушну ділянку голови, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в м`яких тканинах правої завушної ділянки, осколково-лінійного перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черепну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральної гематоми 40 мл в правій середній черепній ямці, ділянки забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої частки, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В результаті удару тіло ОСОБА_16 обм`якло, він втратив рівновагу та впав на тверде бетонне покриття, вдарившись об нього лівою тім`яно-скронево-потиличною ділянкою голови.
16 квітня 2014 року ОСОБА_16 , не приходячи до свідомості, помер в Теофіпольській ЦРЛ від тілесних ушкоджень, отриманих в правій завушній ділянці голови у вигляді крововиливу в м`яких тканинах правої завушної ділянки, осколково-лінійного перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черепну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральної гематоми 40 мл в правій середній черепній ямці та ділянки забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої частки.

Отримані в результаті падіння тілесні ушкодження в лівій тімяно-скронево-потиличні й ділянці голови не є безпосередньою причиною смерті потерпілого, а лише прискорили її настання.

Дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України.

Водночас за вироком суду ОСОБА_14 визнаний винуватим у тому, що «…умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливих тяжких наслідків, наніс потерпілому ОСОБА_16 , який стояв навпроти обвинуваченого обличчям до нього, один удар кулаком лівої руки в ділянку нижньої щелепи справа, від чого той втратив рівновагу та впав на тверде бетонне покриття, вдарившись об нього лівою тім`яно-скронево-потиличною ділянкою голови.

Внаслідок падіння з висоти власного зросту та удару об тверде бетонне покриття потерпілому ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді масивного крововиливу тім`яно-потилично-скроневої ділянки голови зліва (розміром 12?14 см), лінійного перелому тім`яної кістки зліва, як точка прикладання сили, і ділянки забою головного мозку на базальних поверхнях та полюсах лобних часток (ділянки проти удару).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приходячи до свідомості, потерпілий ОСОБА_16 помер від тілесних ушкоджень, отриманих в сукупності від травм, отриманих від вищезазначеного удару об тверде бетонне покриття внаслідок падіння, а також отриманих від удару, нанесеного невстановленою особою за невстановлених досудовим слідством обставин, в праву завушну ділянку голови, яким було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканинах правою завушної ділянки, осколково-лінійного перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черепну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральної гематоми 40 мл в правій середній черепній ямці та ділянки забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої кістки.»

Отже суд, фактично встановивши нові обставини вчинення злочину, усупереч ч.3 ст.337 КПК України вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення, а у вироку не прийняв рішення по його суті.

Відтак колегія суддів уважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема й права на захист, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Статтями 407, 412 КПК України та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не врегульовано як має діяти апеляційний суд у випадку, коли вирок не відповідає зазначеним вимогам закону.
За змістом положень статей 408, 417, 420 цього Кодексу у такому разі апеляційний суд позбавлений можливості змінити вирок, ухвалити свій вирок чи закрити кримінальне провадження, а статтею 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції, до якого підстави скасування цього вироку не входять.
У той же час за приписами ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно ж з п.1 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.3 Конституції України, ст.8 КПК України).
З огляду на наведене, колегія суддів зауважує, що найприйнятнішим рішенням у цій справі буде скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Ухваленням саме такого рішення не буде порушено баланс прав і законних інтересів як сторони захисту, так і сторони обвинувачення.
При новому розгляді суду належить всебічно, повно і об`єктивно розглянути обставини цього кримінального провадження, дослідити зібрані докази, ухвалити законне і обґрунтоване рішення по суті пред`явленого обвинувачення, зокрема, звернути увагу на правові позиції, викладені у висновках Верховного Суду України з даної категорії справ, які є обов`язковими для застосування.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах представника ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду від 02 листопада 2015 року щодо ОСОБА_14 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2