печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.11.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000104, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2015, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрезден, Німеччина, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого охоронником в ТОВ «Лоял Сістемс», одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), -

В С Т А Н О В И В:
01.06.2012 року ОСОБА_5 на добровільній основі уклав контракт про проходження військової служби на 5 років, яку на підставі наказу начальника Управління державної охорони України (далі УДО України) № 90-ос від 01.06.2012 року (по особовому складу) став проходити на посаді співробітника безпеки 4 відділення 1 відділу Служби посилення охорони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Департаменту проведення охоронних заходів УДО України у військовому званні солдата, а згідно наказу начальника УДО України № 34-ос від 15.03.2015 року (по особовому складу) на посаді тимчасово виконуючого обов`язки офіцера безпеки 1 відділення 2 відділу 3 Служби Департаменту підготовки та проведення охоронних заходів УДО України (м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 8) у військовому званні лейтенанта.

Згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 01.06.2012 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за контрактом, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст.6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIІI від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території міста Києва часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

10.04.2015 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, і умов укладеного контракту не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до місця проходження служби та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 11.04.2015 року о 08 год. 30хв., умисно без поважних причин не з`явився на службу та направився за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця проходження служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

Згідно наказу начальника УДО України №109-ос від 07.08.2015 року (по особовому складу), тобто більше ніж через один місяць, ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, 30.09.2015 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, останній добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.

30.10.2015 органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

07.10.2016 між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , якому надані права процесуального керівника у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до статей 468, 469, 472 КПК України, яку сторони подали суду в судовому засіданні та просили затвердити.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України(в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину.

Вищевказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 590 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10030 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом роз`яснені обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши угоду про визнання винуватості, надходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Як визначено пунктом 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Абзацем 2 ч. 4 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив суду, що він беззаперечно визнає вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, за викладених в обвинувальному акті обставин.

При цьому в судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працює, одружений, є учасником антитерористичної операції та приймав безпосередню участь в бойових діях, не обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутності спричиненої злочином шкоди, про що зазначено в самому обвинувальному акті, суд вважає, що покарання сторонами угоди із застосуванням ст. 69 КК України визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 07 жовтня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , про визнання винуватості.

ОСОБА_5 визначти винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), та призначити узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 590 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10030 (десять тисяч тридцять) грн. 00 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1