11-кп/775/229/2016(м)
221/1371/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001535 за апеляційною скаргою потерпілого на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Привільне Волноваського району Донецької області, громадянку України, яка має середню освіту, одружена, інвалід 2 групи, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 визнана винною і засуджена за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_6 12.12.2014 року близько 17 год. 30 хв., керуючи, належним їй автомобілем ЗАЗ 110378, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїжджій частині вул. Донецької у м. Волноваха Донецької області в напрямку магазину «Березка», проявила злочинну недбалість, що виразилася в неуважності та необережності при управлінні транспортним засобом, в порушення вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну і реальну можливість безпечно керувати своїм транспортним засобом, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості не обрала безпечну швидкість руху автомобіля в результаті чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку по правому краю проїжджої частини відносно руху автомобіля та який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 467 від 22.04.2015 року з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації водій автомобіля - обвинувачена ОСОБА_6 у темну пору доби в умовах недостатньої видимості повинна була обирати швидкість руху такою, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, їй необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто треба було діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.2 ПДР України. В момент виявлення пішохода водієм ОСОБА_6 конкретна видимість пішохода склала 40,5 м. Розрахунками встановлено, що зупинний шлях автомобіля в умовах події становить 10,9-16,4 м, оскільки величина зупинкового шляху менше величини відстані виявлення пішохода, то водій автомобіля, застосувавши екстрене гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом зупинки автомобіля до місця наїзду та її дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі потерпілий вказує, що судом невірно застосовано норму матеріального права до нього як до пішохода. Цивільний позов судом визнано неконкретним та незрозумілим, що на думку потерпілого не є доцільним вирішенням питання. Просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на ввімкнення фар або ліхтарів, вирок суду змінити та призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з застосуванням ст. 75 КК України та позбавити права керування транспортними засобами строком на два роки, позовні вимоги потерпілого задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги потерпілого, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, повинен вирішити чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що передбачено ч. 5 ст. 128 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦКУ розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог потерпілого, суд першої інстанції обґрунтовано послався на ст.ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Судом першої інстанції ретельно перевірено надані потерпілим на підтвердження своїх позовних вимог докази і мотивовано відмовлено в задоволенні позовних вимог за виключенням відшкодування моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції стосовно вирішення цивільного позову погоджує колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про необхідність виключення з вироку висновків про те, що потерпілий під час вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою перебував у стані алкогольного сп`яніння та про те, що потерпілий рухався з велосипедом без ввімкнених фар або ліхтаря, не підлягають задоволенню, оскільки наведені обставини підтверджуються доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Суд не встановлював, що потерпілий рухався на велосипеді, як про це зазначено в апеляційній скарзі, а зазначив, що він рухався з велосипедом, цей факт не заперечує і сам потерпілий.

Висновком судово-медичної експертизи № 52(в) від 21.03.2015 р. встановлено, при токсикологічному дослідженні крові потерпілого, взятої 12.12.2014 р. о 18.30 год, тобто через годину після ДТП, концентрація етилового спирту в крові 2,54%. (т. 2 а.п. 91-93)

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність позбавлення обвинуваченої права керування транспортними засобами, то вони також не підлягають задоволенню.

Так, обвинувачена є інвалідом ІІ групи, її пересування ускладнено, вона має дитину-інваліда І групи, який потребує постійного стороннього догляду (т. 2 а.п. 40, 43, 44), тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо не застосування до неї додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Покарання, призначене обвинуваченій, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин даного провадження, особи винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене покарання ОСОБА_6 є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 22 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: