Справа № 562/3121/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И
17.06.2016 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

його представника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000711 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 26 грудня 2012 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.185 КК України до 850 грн. штрафу

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :
31 серпня 2014 року близько 04 години 20 хвилин на території загальноосвітньої школи №6 по вул.Шкільна, 42 у м.Здолбунів Рівненської області ОСОБА_6 під час суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязнених відносин, умисно наніс ОСОБА_8 один удар взутою ногою в обличчя, внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня та забою-осаджень м`яких тканин обличчя.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України визнав повністю та по суті пояснив, що в ніч з 30 на 31 серпня 2014 року на території ЗОШ №6 у м.Здолбунів він зустрів ОСОБА_9 , який святкував день народження та був з потерпілим ОСОБА_4 . Під час розмови з останнім у нього виник конфлікт із-за дівчини, під час якого він вдарив ОСОБА_4 один раз ногою в обличчя. Від удару останній впав та вдарився головою об асфальт. Побачивши кров на голові потерпілого він разом з іншими пішов до ринку «Катеринівський», де ОСОБА_4 надали першу допомогу та викликали батька потерпілого. У вчиненому щиро кається. Позовні вимоги прокурора визнає частково лише у частині понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого у Рівненській ЦМЛ, а інші вимоги та позов потерпілого не визнає.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 30 серпня 2014 року він святкував день народження ОСОБА_9 . Близько 04.20 години наступного дня він з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходився на території ЗОШ №6 у м.Здолбунів, очікуючи таксі, і в цей час до них підійшов ОСОБА_6 . З ініціативи останнього між ними виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 вдарив його ногою в підборіддя, від чого він впав та вдарився потиличною частиною голови об асфальт, втративши свідомість. У той же день 31 серпня 2014 року він звернувся у Рівненську ЦМР, де знаходився на стаціонарному лікуванні до 08 вересня 2014 року, а з 09 по 23 вересня 2014 року в Здолбунівській ЦРЛ. Проте стан здоров`я був нестабільний і він змушений був постійно звертатися до лікарів, перебуваючи на амбулаторному лікуванні з приводу отриманих травм. На лікування він витратив 4837,84 грн. на придбання медичних препаратів та протиправними діями обвинуваченого йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 65000 грн. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Показання обвинуваченого та потерпілого щодо виниклого між ними конфлікту з приводу дівчини та обставини спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень підтвердили допитані у судовому засідання свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а стосовно надання допомоги на ринку «Катеринівський» свідок ОСОБА_11 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується також протоколом огляду місця події від 15 вересня 2014 року - території загальноосвітньої школи №6 по вул.Шкільна, 42 у м.Здолбунів Рівненської області, подвір`я якого є асфальтованим, протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 14 вересня 2014 року та за участі підозрюваного ОСОБА_6 від 17 жовтня 2014 року, у ході якого останні показали обставини нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Згідно висновків експерта №289 у потерпілого ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, субарахноїдального крововиливу, забою-осаднень м`яких тканин голови, обличчя, носа, які могли виникнути від однієї травматичної дії тупим предметом з незначною силою нанесення з послідуючим його падінням та ударом потиличною ділянкою голови об тупі предмети, якими могли бути асфальтне покриття, бетонна плита тощо, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися 31 серпня 2014 року, їх виникнення при самопадінні з подальшим ударом об сторонні предмети або від власноручного спричинення є маловірогідним.

Механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 , який він показав під час проведення з ним слідчого експерименту відповідно до висновку експерта №320 не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Такі ж висновки висловила і судова-медична експертна комісія у висновку №15.

З огляду на досліджені судом докази у справі доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 не міг передбачати наслідків своїх умисних дій, спрямованих на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень тілесних ушкоджень, не є переконливими.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує, що злочин, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, судимості не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За таких умов суд рахує, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно довідки лікарні №1-9/3024 від 14 жовтня 2014 року потерпілий ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної районної лікарні з 31 серпня 2014 року по 08 вересня 2014 року та на лікування хворого лікарнею витрачено 1505 грн. 44 коп. вартості ліжко-дня.

Також з довідки лікарні №1249-01/20 від 14 жовтня 2014 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Здолбунівської центральної районної лікарні з 09 по 23 вересня 2014 року з діагнозом забій головного мозку легкого ступеня, субарахноідальний крововилив, забій м`яких тканин голови, обличчя, носа та на лікування хворого лікарнею витрачено 2466 грн. 94 коп. вартості ліжко-дня.

З висновку експертів №15 вбачається, що при виписці зі стаціонарного лікування , яке потерпілий ОСОБА_4 проходив у спеціалізованому відділенні третинного рівня надання медичної допомоги хворим (нейрохірургічне відділення Рівненської ЦМЛ) у медичних документах відмічено повний регрес відповідної неврологічної симптоматики і хворий, виписний зі стаціонару 08 вересня 2014 року у задовільному стані, а тому потреби у повторному стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Здолбунівської ЦРЛ, на думку експертної комісії, не було і згідно «Протоколу надання медичної допомоги хворим із забоєм головного мозку легкого ступеня тяжкості», затвердженого наказом МОЗ України №245 від 25 квітня 2006 року, достатньо було амбулаторного лікування під наглядом невропатолога.

Проте такі висновки стосовно стаціонарного лікування потерпілого не є категоричними.

А відповідно до ст.1206 ЦК України, п.1.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, які підлягають стягненню з винних осіб на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад.

Завдана закладові охорони здоров`я шкода на лікування потерпілого не відшкодована.

А тому позови прокурора у кримінальному провадженні в інтересах держави до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення підлягають задоволенню.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З долучених ОСОБА_4 до позовної заяви документів, вбачається, що останньому лікарями Рівненської міської та Здолбунівської районної лікарень надавалася медична допомога з приводу забійної рани голови, внаслідок чого останній поніс витрати на придбання ліків та медичних засіб на загальну суму 2882,60 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_6 .

Інші витрати потерпілого, пов`язані з придбанням пального та благодійні внески, не перебувають у причинному зв`язку з винними діями обвинуваченого, а тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості.

Належних доказів завдання потерпілому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та фізичному болі, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою та завданням йому тілесних ушкоджень, порушені нормального способу життя саме у визначеному ним розмірі 65000 грн. позивачем суду не представлено.

А тому з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.129, 368-371, 374, 395 КПК України, суд

з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Цивільні позови прокурора в інтересах держави задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь відповідного бюджету, з якого фінансується Центральна міська лікарня м.Рівне витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 1505 (одна тисячі п`ятсот п`ять) грн. 44 (сорок чотири) коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь відповідного бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 2466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2882 (дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 60 (шістдесят) коп. матеріальної та 5000 (п`ять) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої злочином.

У решті вимог потерпілого відмовити.

Документи кримінального провадження №0000711 залишити у матеріалах кримінальної справи протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: