Справа № 357/2809/16-к
1-кп/357/321/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.04.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 обвинувальний акт, який надійшов 29.02.2016 року від військового прокурора Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000044 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Петропавлівськ Сев. Казахстанського краю, українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, освіта вища, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи солдатом, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) від 20 березня 2014 року № 59 (по стройовій частині) призваним за мобілізацією 20 березня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахованим до списків особового складу частини та призначеним на посаду водія роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення, а згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29 серпня 2014 року № 137 (по стройовій частині) зарахованим у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 , 9 січня 2015 року поступив для проходження стаціонарного лікування до Комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги», яке він проходив до 20 січня 2015 року та повинен був прибути на службу 21 січня 2015 року до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , що дислокується по АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, однак, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 8 години 30 хвилин 21 січня 2015 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , що дислокується по АДРЕСА_2 та до 16 лютого 2015 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 16 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 звернувся за медичною допомогою до Комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області «Рокитнянський районний Центр первинної медико- санітарної допомоги», де проходив лікування до 20 березня 2015 року, після закінчення якого 21 березня 2015 року самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, повністю підтвердив обставини вчиненого ним злочину і показав суду, що він хворіє на хронічну ішемічну хворобу серця, а тому після проходження лікування , в зв`Язку з тим, що накопичилось багато роботи по господарству, вирішив побути ще вдома, про що в даний час розкаюється,

повністю усвідомив тяжкість вчиненого.

Визнаючи себе повністю винуватим, не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і

після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності

його позиції.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем(крім строкової служби) тривалістю понад 10 діб, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на утриманні має неповнолітню доньку, 2003 року народження, згідно службової характеристики характеризується негативно за місцем проходження служби, як недисциплінована особа, яка не вміє зберігати військової таємниці.

Суд вважає що вказана службова характеристика, яка видана ТВО командира військової частини ПП НОМЕР_3 є неналежним доказом у справі, до уваги як характеристику обвинуваченого не приймає, так як характеристика не відповідає показанням обвинуваченого в частині того, що до дисциплінарної та адміністративної відповідальності він не притягувався, службова характеристика видана командиром військової частини, від якого обвинувачений був залежний по службі, тобто суб`єктивна, видана з врахуванням спрямованості кримінального провадження до суду та метою обтяження покарання обвинуваченого, суперечить наданим прокурором доказам, наказам про преміювання обвинуваченого за місцем проходження служби за особистий внесок у загальні результати служби, доказів, які характеризують негативно обвинуваченого суду прокурором не надано, а тому суд вважає особу ОСОБА_4 такою, що характеризується позитивно.

У скоєному ОСОБА_4 щиро розкаюється - наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність обвинуваченого.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, вперше, суд вважає особу підсудного такою, що не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в межах санкції ст.407 ч.2 КК України у вигляді штрафу в 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження, судові витрати - відсутні, запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався і підстав застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , суд
З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу в 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1