АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
Справа № 11-сс/796/1329/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

представника власника майна захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, а саме п`яти земельних ділянок у кримінальному провадженні № 0000482 від 13.10.2015 р.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту частки кожної з зазначених у клопотанні прокурора земельних ділянок, які належать підозрюваному на праві спільної власності подружжя з метою забезпечення їх подальшої конфіскації, враховуючи те, що в матеріалах, якими обґрунтовується клопотання слідчого відсутні дані про те, що вказані земельні ділянки є спільним майном подружжя, дані про правові підстави набуття земельних ділянок ОСОБА_9 в період шлюбу з підозрюваним ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, а тому просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2016 р. та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно ОСОБА_10 .
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що право власності на вказані у клопотанні земельні ділянки зареєстровано за дружиною ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, та були набуті нею в період шлюбу з підозрюваним, а тому це майно слід вважати набутим під час шлюбу, і на нього повинно бути накладено арешт, як захід забезпечення кримінального провадження.
В доповненнях до апеляційної скарги прокурор звертає увагу суду на те, що слідчий суддя в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України та ст. 60 Сімейного кодексу України, відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна підозрюваного, безпідставно та необґрунтовано не врахував дані, надані стороною обвинувачення, які підтверджують перебування зазначеного майна у спільній власності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення представника власника майна, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000482 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 3682 КК України.
24.03.2016 р. прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_10 , яке йому належить на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_9 , а саме на п`ять земельних ділянок, розташованих в Київській області, посилаючись на те, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, упередження спроб реалізації вказаного майна, органи досудового розслідування вважають за необхідне накласти арешт на вказане майно.
12.04.2016 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, розглянуто зазначене клопотання прокурора та відмовлено у накладенні арешту на вказане майно, посилаючись на те, що до клопотання не додано належних доказів для підтвердження того, що дане майно на праві спільної сумісної власності належить саме ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а не лише останній, на підставі чого клопотання за своїм змістом є необґрунтованим.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про арешт майна перевірялись судом першої інстанції, при цьому були вислухані доводи прокурора, думку захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Разом з тим, такі висновки слідчого судді не в повній мірі відповідають нормам КПК України, про що обґрунтовано зазначає прокурор, посилаючись на положення ст. ст. 170, 172 КПК України та ст. 60 СК України.

Колегія суддів, дослідивши всі обставини, наданої до апеляційного суду справи, погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає безпідставною відмову слідчого судді в накладенні арешту на майно, а саме на земельні ділянки, які належать на праві спільної сумісної власності також і ОСОБА_11 , посилаючись, як на підставу для відмови лише на те, що до клопотання не додано належних доказів на підтвердження того, що дане належить останньому.

Кримінальний процесуальний закон України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то прокурор повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Частиною 2 статті 170 КПК України чітко встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

Крім того частиною 10 статті 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено, що 30.11.2015, приблизно о 17.20 год. ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою із заступником прокурора Подільського району міста Києва ОСОБА_12 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , одержав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду в сумі 150 000 доларів США (за офіційним курсом становило 3 582 698,4 грн., що в 500 і більше разів перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на час вчинення злочину), яку останні раніше вимагали від ОСОБА_13 за не притягнення його брата ОСОБА_14 до кримінальної відповідальності та закритгя кримінального провадження № 0000148.

В ході досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 12.06.1998 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .
01.12.2015 р. ОСОБА_10 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, а саме в умисних діях, які виразилися у пособництві в одержані службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із вимаганням неправомірної вигоди.

Крім того, як встановлено органом досудового розслідування, ОСОБА_10 , у періоди обіймання посади прокурора Шевченківського району міста Києва та прокурора Подільського району міста Києва, будучи уповноваженим на виконання функцій держави набув у спільну сумісну власність з дружиною ОСОБА_9 активи у значному розмірі, тобто які в сто і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами.
Відповідно до відомостей отриманих з Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 11.03.2016 за № 10-10-0.32-7881/2-16 ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 є власником п`яти земельних ділянок, які були оформлені нею в період перебування в шлюбі з ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За таких обставин, виходячи з положень ст. 60 СК України, колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на вказані земельні ділянки, які, як вбачається з доданих до клопотання прокурора, матеріалів є спільною сумісною власністю підозрюваного ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_9 , як такі, що набуті за час шлюбу та приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження наявна справжня потреба в накладенні арешту на вказане у клопотанні прокурора майно.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, санкція якої передбачає в тому числі й конфіскацію майна.
Крім вище викладеного, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважає за необхідне накласти арешт на п`ять земельних ділянок, які перебувають у власності дружини підозрюваного ОСОБА_9 , та набуті під час шлюбу з ОСОБА_10 .
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб колегією суддів не встановлено.
Слід зазначити про те, що слідчий суддя, посилаючись на відсутність доказів в даному кримінальному провадженні, які підтверджують, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_9 жодним чином свої висновки не мотивував.
Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про арешт нерухомого майна слідчий суддя послався лише на вимоги КПК України, не мотивуючи відмову, що є порушенням вимог ст. 173 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді взагалі є необґрунтованою та формальною.
При цьому, як вбачається з клопотання прокурора, ним заявлено та на думку колегії суддів доведено ризики, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, а саме з метою попередження реалізації даного майна, тобто його передачі або відчуження.

Враховуючи викладене, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, як накладення арешту на майно.
Отже, є слушними вказівки прокурора щодо того, що слідчий суддя при винесені ухвали про відмову у задоволені клопотання слідчого порушив вимоги статті 170 КПК України. На підставі чого висновки слідчого судді щодо відсутності наявності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам кримінального провадження так і вимогам КПК України.
Враховуючи вищевикладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, колегія суддівприходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності земельні ділянки, а тому ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2016 р. підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт часток п`яти земельних ділянок, належних, і в тому числі, підозрюваному ОСОБА_10 , оскільки слідчим суддею, під час розгляду цього клопотання, допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінально процесуального закону.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості передачі чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, а саме п`яти земельних ділянок у кримінальному провадженні № 0000482 від 13.10.2015 р. скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити.
Накласти арешт на майно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яке належить йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборонивши та обмеживши розпорядження цим майном, а саме на:

1. 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:008:0019, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,0999 га;
2. 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:018:0058, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки 0,0829 га;
3. 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1444, місце розташування земельної ділянки: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Лісники, площа земельної ділянки 0,6011 га;
4. 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:008:0015, місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки 0,1255 га;
5. 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1358, місце розташування земельної ділянки: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Лісники, ур. Терешкове, площа земельної ділянки 0,1000 га.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва підлягає негайному виконанню.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

___________ _____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4