Справа № 640/7625/16-к
н/п 1-кс/640/6241/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
адвокатів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
власників майна - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
Клопотання зареєстроване за №640/7625/16-к, н/п 1-кс/640/6242/16 та передано в провадження слідчому судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 (а.с.1).
Клопотання зареєстроване за №640/7625/16-к, н/п 1-кс/640/6242/16 та передано в провадження слідчому судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 (а.с.38).
Досудовим слідством встановлено, що ГВ БКОЗ Управління в ході виконання доручення слідчого, отримано фактичні дані про діяльність на території Харківської області злочинної групи у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших осіб, які, діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, отримують особливо небезпечну психотропну речовину, особливо небезпечні наркотичні засоби, їх аналоги, обіг яких заборонений, через поштові відправлення в м. Харкові.
Організаторами злочинної діяльності, пов`язаної із придбанням, зберіганням та розповсюдженням вказаних заборонених речовин на території Харківського регіону, які безпосередньо контактують із постачальниками, виступають ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Після отримання забороненої речовини, організатори доставляють її до приміщення гаражного кооперативу, розташованого в м. Харкові, де самостійно або іншими учасниками групи здійснюється розфасування для подальшої реалізації на окремі одиничні дози.
При цьому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 здійснюється спеціальне технічне забезпечення в області програмування, що дозволяє маскувати абонентів, причетних до злочинної діяльності та запобігти встановленню місцезнаходження та анкетних даних цих осіб. Подальше розповсюдження до тайникових закладок готової наркотичної речовини в м. Харкові здійснюється ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18
11.08.2016 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
11.08.2016 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Посилаючись на ч. 1 ст. 170, п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий вказав, що предмети, вилучені за результатом проведення обшуку відповідають критеріям статті 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вищевказаних осіб до незаконного придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту та до незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, а тому можна дійти висновку, що вказані предмети та документи відповідають критеріям, зазначеним у ч.3 ст. 170 КПК України.
Слідчий зазначив, що на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі. Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, згідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Слідчий зазначив, що враховуючи, що санкцією частини 2 статті 307 КК України передбачено конфіскацію майна як вид додаткового покарання, наявна необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.
Слідчий також вказав, що відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, вилучення вказаних предметів та документів за місцем мешкання підозрюваного, а в автомобілі - також за участю та у присутності підозрюваних, є конкретним фактом, підтверджуючим право власності на майно.
При розгляді клопотання у судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, викладених у клопотанні, просив про його задоволення.
Захисники підозрюваного ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що прокурором не доведено, що вказані у клопотанні предмети, речі та документи мають значення у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання. Крім того вказали, що частина майна належить дружині ОСОБА_7 ОСОБА_8 . З приводу накладення арешту на автомобіль заперечували з тих підстав, що він не належить ОСОБА_7 , а є власністю його дружини ОСОБА_8 . Щодо вилучених під час обшуку грошових коштів вказали, що зазначені кошти були взяті ОСОБА_8 у борг на ремонт будинку у ОСОБА_20 , та доказів того, що вказані грошові кошти зароблені злочинним шляхом, стороною обвинувачення не доведено. Також посилалися на те, що ухвала слідчого судді від 26.07.2016 про надання дозволу на проведення обшуку не містила дозволу на вилучення автомобіля. Також заперечували проти накладення арешту на пластикові картки, посилаючись на те, що їх номери не відповідають номеру, який міститься в повідомленні про підозру ОСОБА_7 .
Власники майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтримали доводи адвокатів, з тих же підстав заперечували проти його задоволення. Додатково ОСОБА_8 повідомила, що дійсно, вилучені грошові кошти були взяті нею в борг. Походження грошових коштів на придбання автомобіля продаж старих автомобілів. Також зазначила про належність їй та дитині двох мобільних телефонів Самсунг.
Захисники підозрюваного ОСОБА_9 адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 49 000 грн., вказуючи, що зазначені грошові кошти планувалися на проведення операції дитині. Також вказували на те, в повідомленні про підозру зазначена карта, яка не відповідає номерам карток, які сторона обвинувачення просить арештувати, а тому вважали недоведеним те, що вони стосуються кримінального провадження, в межах якого подано клопотання.
Власники майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю підтримали позицію адвокатів.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , у домоволодінні, що належить на праві власності ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі марки «Kia Mohave», реєстр. № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 , та який зареєстрований за ОСОБА_8 (а.с. 14-15).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , у квартирі, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.46).
Метою проведення обшуків у зазначених ухвалах слідчого судді зазначено відшукання та вилучення речей, предметів та документів, що свідчать про причетність ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших осіб до вчинення контрабанди наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, а також до незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, та мають значення для розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме: комп`ютерної техніки, документів, носіїв інформації, засобів зв`язку, чорнових записів, грошових коштів, а також предметів, які вилучені законом з обігу.
10.08.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого, згідно протоколу обшуку від 10.08.2016 вилучено майно, перелічене в даному клопотанні слідчого (а.с. 9-13).
10.08.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 в автомобілі марки «Kia Mohave», реєстр. № НОМЕР_1 , проведено обшук, в ході якого, згідно протоколу обшуку від 10.08.2016 вилучено майно, перелічене в даному клопотанні слідчого (а.с. 16-21).
10.08.2016 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проведено обшук, в ході якого, згідно протоколу обшуку від 10.08.2016 вилучено майно, перелічене в даному клопотанні слідчого (а.с. 47-51).
11.08.2016 о 12-35 год. ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України (а.с. 64-65).
11.08.2016 о 14-35 год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України (а.с. 27-28).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуків, за виключенням закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_7 , дозволу на право зберігання та носіння зброї марки „Сайга-20, серії НОМЕР_19 ; дозволу на право зберігання та носіння зброї марки „Форт-17Р, серії НОМЕР_20 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , серії НОМЕР_18 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, крім того накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваних забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 307 КК України.
Вилучене відповідно до протоколів обшуків від 10.08.2016 майно, за виключенням закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_7 , дозволу на право зберігання та носіння зброї марки „Сайга-20, серії НОМЕР_19 ; дозволу на право зберігання та носіння зброї марки „Форт-17Р, серії НОМЕР_20 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , серії НОМЕР_18 , підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до часткового арешту майна, враховує можливість використання його як доказів у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо доводів сторони захисту як на підставу для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна на належність автомобіля ОСОБА_8 та грошових коштів дружинам підозрюваних суд зазначає наступне.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
До спільної сумісної власності подружжя належить: квартири, також ті, які приватизовані одним із подружжям під час шлюбу; жилі та садові будинки; земельні ділянки та насадження на них також ті земельні ділянки, які надані безоплатно одному з подружжя; транспортні засоби; грошові кошти; акції та цінні папери; вклади в банківських та кредитних установах; страхове відшкодування, сплачене за рахунок спільних коштів; грошові кошти (доходи) одержані від діяльності приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця; борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Даний перелік не є вичерпним. Не має значення, на ім`я якого з подружжя придбане майно та те, що один з подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Як зазначено вище, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч.2 ст.307 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Крім того, вказані грошові кошти та автомобіль постановами слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Доказів, які б підтверджували правомірність походження вищевказаних грошових коштів, суду не надано.
Не обгрунтованими є й посилання сторони захисту на те, що вилучені під час проведення обшуків пластикові картки не відповідають номеру, який міститься в повідомленні про підозру ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , оскільки на час розгляду клопотання у суду існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом злочину.
Разом з тим, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на наступне майно, а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_7 , дозвіл на право зберігання та носіння зброї марки „Сайга-20, серії НОМЕР_19 ; дозвіл на право зберігання та носіння зброї марки „Форт-17Р, серії НОМЕР_20 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , серії НОМЕР_18 .
В цій частині стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в цій частині клопотанні слідчого, прокурора, не доведено значення документів, для встановлення обставин у вищевказаному кримінальному провадженні, та можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику автомобіля марки «Kia Mohave», реєстр. № НОМЕР_1 , - ОСОБА_8 , відчуження, продаж та керування зазначеного автомобіля до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на автомобіль, вилучений 10.08.2016 р. під час проведення обшуку у ОСОБА_7 , а саме автомобіль марки «Kia Mohave», реєстр. № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , шляхом заборони його відчуження, продажу та керування, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Місцем зберігання арештованого майна визначити Управління СБ України в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1