Дата документу Справа № 331/6919/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/6919/16-к
Провадження №11-сс 778/630/16 Головуючий в 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.183 КПК України Доповідач в 2-й інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник - адвокат ОСОБА_7

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м.Запоріжжі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року про задоволення клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серафимовське Аргзирського району Ставропільського краю РФ, документованого паспортом громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон № НОМЕР_1 ,

встановила:
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, за тих підстав, що продовження йому екстрадиційного арешту є необгрунтованим, оскільки і в клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді про продовження запобіжного заходу відсутній перелік ризиків, для запобігання яких необхідно продовжити ОСОБА_9 термін тримання під вартою у Запорізькому СІ; слідчим суддею не були розглянуті та враховані відомості про ухилення особи у запитуючій стороні; діяння інкриміновані ОСОБА_9 , за законодавством Російської Федерації за ч. 2 ст. 208 КК РФ, тобто участь на території іноземної держави в збройному формуванні, не передбаченому законодавством цієї держави, з метою, що суперечить інтересам РФ, взагалі відсутні в кримінальному законодавстві України. Крім того, слідчим суддею взагалі не досліджувалась можливість застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, і слідчий суддя не взяв до уваги, що в квітні 2016 року ОСОБА_9 звернувся до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання йому статусу біженця з РФ, вирішення вказаного питання триватиме до 06.12.2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2016 року клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою терміном на 60 діб у Запорізькому СІЗО до 22 грудня 2016 року. Виконання ухвали доручено співробітникам УСБУ в Запорізькій області.

В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що 17.01.2016 р. о 10-00 год. співробітниками СВ УСБ України в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затримано ОСОБА_9 , розшукуваного ВМВД Росії у Грозненському районі Чеченської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації - участь у збройному формуванні на території іноземної держави.

Ініціатору розшуку 17.01.2016р. каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_9 . У відповідь від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення та проінформовано про готовність надати документи на підтвердження розшуку ОСОБА_9 та подальший намір клопотати про його видачу (екстрадицію) до Російської Федерації.

Заслухав доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, позицію прокурора, яка вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 4 ст.584 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

У відносинах між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікована Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, Протоколом до неї від 29.03.1997, ратифікованим Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР, Європейська Конвенція по видачу правопорушників 1957 року. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.

Згідно зі ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ч.1 ст.573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, ч.2 ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29.03.1997) передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.

Пунктом f статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено що нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Пунктом 6 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у звязку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку.

В цьому випадку, обставини, які враховуються під час вирішення питання щодо обрання такого запобіжного заходу як екстрадицій ний арешт, або відмови у ньому, чітко перелічені у ч.2 ст.585 КПК України. Зокрема, дослідженню підлягають відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних звязків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішеннях ЄСПЛ, які стосуються питань екстрадиційного арешту як-то "Новік проти України", "Ісмаїлов та інші проти Росії" тощо, зазначено, що суд наголошує, що будь-яке позбавлення свободи відповідно до пункту 1 (f) статті 5 Конвенції є виправданим лише на час розгляду питання щодо депортації чи екстрадиції.

Поряд з тим, згідно рішення ЄСПЛ "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства" наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких обєктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла би вчинити злочин, а також "Феррарі-Браво проти Італії" відповідно до якого затримання та тримання під вартою особи допустимі не лише у випадку доведеності скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність по собі є метою попереднього розслідування, досягнення мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликають підозру, не обовязково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного до засудження або, навіть, предявлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до ч.1 ст.586 КПК України обрання запобіжного заходу можливо лише у випадках коли центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції).

19.01.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту відносно ОСОБА_9 строком на 40 діб.

До прокуратури Запорізької області через Генеральну прокуратуру України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 208 КК Російської Федерації.

25.02.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 , в порядку ст. 584 КПК України ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту строком на 60 діб.

21.04.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_9 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 24.06.2016р.

23.06.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_9 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 23.08.2016р.

22.08.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_9 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 23.10.2016р.

Прокуратурою Запорізької області за дорученням Генеральної прокуратури України проводилась екстрадиційна перевірка обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_9 компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, матеріали якої разом із відповідним висновком скеровано до ГПУ.

Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до наданих російською стороною документів 15.02.2016 р. слідчим СВ ВМВД Росії у Грозненському районі Чеченської Республіки ОСОБА_11 в рамках розслідування кримінальної справи № 34643 винесено постанову про притягнення ОСОБА_9 у якості обвинуваченого за ч.2 ст.208 КК України РФ, відповідно до якої ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні умисного злочину проти громадської безпеки та громадського порядку, що він у березні 2013 року, маючи на меті брати участі у діяльності озброєного формування на території Сірійської Арабської Республіки залишив територію РФ та виїхав до вказаної держави. Усвідомлюючи суспільну небезпеку, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 , перебуваючи на території CAP, увійшов до лав озброєного формування, не передбаченого законодавством цієї держави, де його було забезпечено вогнепальною автоматичною зброєю та боєприпасами, які використовуються для досягнення цілей функціонування озброєного формування. Про вихід зі складу незаконного озброєного формування правоохоронні органи РФ ОСОБА_9 не повідомляв (а.с.14-15)

В ході досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи місцезнаходження ОСОБА_12 встановлено не було, у зв`язку з чим слідчим СВ ВМВД Росії у Грозненському районі Чеченської Республіки ОСОБА_11 08.11.2014 р. останнього оголошено у розшук, 24.02.2015 р. - в міжнародний розшук.

27.02.2015 р. Грозненським районним судом ЧР РФ відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з анкетою Інтерполу - «IndividualReport» (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію) ОСОБА_13 перебуває у міжнародному розшуку.

За злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_9 , компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Злочин, передбачений ч.2 ст.208 КК Російської Федерації не належить до військових злочинів, і не має політичного характеру, відповідає ч. 2 ст. 260 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, не закінчився.

Згідно висновку перевірки факту наявності громадянства Російської Федерації щодо ОСОБА_9 , проведеної УФМС Росії по ЧР встановлено, що останній у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону «Про громадянство Російської Федерації» від 28.11.1991 № 1948-1 є громадянином Російської Федерації.

Подання прокурора містить посилання на інформацію Управління ДМС та ГУДМСУ в Дніпропетровській області щодо прийняття до розгляду заяви ОСОБА_9 , який є громадянином РФ, про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак рішення за зазначеною заявою на теперішній час не прийнято, а інших відомостей учасниками судового розгляду не надано.

Слідчий суддя, ретельно перевіривши надані до клопотання заступника прокурора Запорізької області про продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_9 документи, дав їм належну оцінку в своїй ухвалі та у відповідності з вимогами ст.ст.584, 589 КПК України обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_9 , оскільки обставин, передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_9 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, наразі не встановлено.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що слідчий суддя не дав належної оцінки тому, що в клопотанні прокурора відсутні посилання на ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також відсутності в КК України злочину, який відповідає ч.2 ст.208 КК РФ, судова колегія вважає безпідставним, оскільки і в клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді зазначено про те, що за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.208 КК України РФ, передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, а за відповідній злочин, передбачений ч.2 ст.260 КК України, передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, що ОСОБА_9 ухиляється від кримінальної відповідальності, в зв`язку з чим знаходиться у міжнародному розшуку, не має постійного місця проживання на території України та міцних соціальних зв`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 197, 372, 404, 405, 407, 418, 422, 543, 584 КПК України, ст. ст. 9, 29 Конституції України, статтями 1, 2, 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, ратифікованої Законом України № 44/98-ВР від 16.01.1998 року, статтями 56, 58, 60, 61, 62 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року, статтею 13 Протоколу до неї, ратифікованим Законом України № 140/98-ВР від 03.03.1998 року, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 про продовження екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб у Запорізькому СІЗО до 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14