АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника- адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

02.07. 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження №0000478 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семипалатинськ республіки Казахстан, громадянина республіки Казахстан, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На зазначений вирок обвинуваченим ОСОБА_8 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду змінити, призначивши йому більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу. Крім того, обвинувачений просить зменшити йому стягнення на відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, а саме стягнути з нього відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1432, 49 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував наявність обставин, що помішують його вину, а саме: ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке є злочином невеликої тяжкості, вину у скоєному визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, надано першу допомогу потерпілій, відвезено потерпілу до лікарні та надано в якості відшкодування шкоди загалом 1600, 00 грн., за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, під час скоєння злочину ознак сп`яніння не виявлено, має на утриманні доньку дружини, яка хворіє на «Шизофренію» III групи та двох неповнолітніх дітей, за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо та неухильно дотримувався загально прийнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів. Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, під час досудового розгляду, судом не встановлено. Зазначає, що при визначенні розміру стягнення з нього на відшкодування потерпілій матеріальної шкоди, судом не взято до уваги, що ним було передано потерпілій під розписку 1000, 00 грн. Крім того, судом не отримано доказів та належного розрахунку моральної шкоди, завданої потерпілій, та потерпіла не обґрунтувала нанесену їй моральну шкоду, не зазначила душевні та фізичні хвилювання.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року шести місяців випробувального терміну не скоїть нового злочину, зобов`язано його відповідно до п. 2,3,4 ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, не міняти свого місця проживання без повідомлення кримінально-виконавчої інспекції та періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 2429 (дві тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень 47 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 10000 (десять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області при проведенні судової авто технічної експертизи у сумі 393 (триста дев`яносто три) гривні 12 копійок.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення при наступних обставинах.

30.07.2014 року близько 10-00 годин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Рено-Майстер» д/н НОМЕР_1 , рухався по пр. Гагаріна з боку вул. Казакова у напрямку вул. Запорізьке шосе у м. Дніпропетровську. Під час руху ОСОБА_8 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «Нерегульований пішохідний перехід» та дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», розташованого в районі е/о № 629, перед яким в правій суміжній смузі зупинився маршрутний транспортний засіб, водій якого надавав дорогу пішоходам ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які рухалися справа наліво по ходу його руху, не зменшив швидкість руку керованого ним автомобіля та при потребі не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив свій рух, внаслідок чого скоїв на них наїзд.
Внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої ліктьової кістки у середній третині зі змішенням уламків; двох синців по внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на задню поверхню правого передпліччя у верхній третині, по задній поверхні лівої вушної раковини з переходом в завушну область ліворуч, садна по внутрішній поверхні правого передпліччя, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Рено-Мастер» д/н НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, які гласять:
- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
- п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання яких перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити за доводами зазначеними в ній.

Прокурор проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та просив в її задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, потерпілу та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження органами досудового розслідування та судом вивчені всі обставини, які могли мати значення у кримінальному провадженні. Порушень в ході досудового розслідування та в судовому засіданні вимог кримінального процесуального законодавства, які могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги. Висновок суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі обвинуваченим, а також ніким з учасників процесу не оспорюється, тому апеляційним судом не перевіряється.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 в зазначеному правопорушенні відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 286 КК України /як такі, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження/.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме в частині пом`якшення йому покарання та призначення покарання у виді штрафу, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на законі.

Перелік основних видів покарання за кримінальне правопорушення встановлений ст. 51 КК України. Відповідно цьому переліку, дійсно, вид покарання у вигляді штрафу є більш м`яким покаранням у порівнянні з іншими видами покарань.

Разом з тим, наполягаючи на призначенні покарання у виді штрафу, обвинувачений ставить питання про призначення собі реального покарання, що погіршує його становище, в той час, як судом до нього застосовані вимоги ст.75, 76 КК України і він звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом встановленого судом іспитового строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасований у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

За таких обставин апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, оскільки не узгоджуються з положеннями вищезазначених положень кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо зменшення розміру відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у сумі 2429 грн. 47 коп. та моральної шкоди у сумі 10000 грн., оскільки вони повністю підтверджуються наданими потерпілою документами щодо обґрунтованості суми витрат, які містяться в матеріалах справи. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої розміру матеріальної та моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4