Справа №587/362/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/702/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

а також участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 30 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Грунівка Краснопільського району Сумської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешканка АДРЕСА_2 , раніше не судима, -

визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 122 КК України і їй призначено покарання за цим законом, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700грн.).

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4000грн. у відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 24 липня 2014 року близько 13 години, перебуваючи на своїй дачній ділянці по АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин, що склалися протягом декількох років, почала сваритися з ОСОБА_9 , в ході якої ОСОБА_7 , побоюючись, що ОСОБА_9 , яка вела себе агресивно, спричинить їй тілесні ушкодження, вихопила з її рук сапку, і на ґрунті неприязних відносин умисно побила дерев`яним держаком від сапки ОСОБА_9 , заподіявши потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї:

- обвинувачена ОСОБА_7 вирок суду вважає незаконним у звязку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що висновки суду про доведеність її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтуються на доказах які є суперечливими, добутими з порушенням вимог КПК України, а тому є недопустимими. Зокрема вказує на такий доказ як рентгенограма від 30.07.2014 року, який не був визнаний речовим доказом та не був досліджений при проведенні судово-медичної експертизи №1028 від 18.08.2014 року, але був приєднаний до матеріалів провадження в судовому засіданні, висновок експерта №1226 від 24.09.2016 року, складений експертом Дем`яненком котрому нею був заявлений відвід і який не був вирішений судом, крім того, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення повторної експертизи. Також обвинувачена ОСОБА_7 вважає безпідставним часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 і стягненням на її користь моральної шкоди в сумі 4000грн., оскільки наполягає на тому, що тілесне ушкодження у виді перелому руки потерпіла отримала не під час виниклого між ними конфлікту, який спровокувала сама потерпіла, а в інший час, тому відповідно не було законних підстав стягувати моральну шкоду. Просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 до початку апеляційного розгляду справи свою апеляційну скаргу відкликав.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, пояснення обвинуваченої на підтримку поданої нею апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону, розглянув кримінальне провадження на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши і оглянувши ті докази, які були надані в ході судового розгляду стороною обвинувачення і захисту, проаналізував їх у сукупності та у взаємозв`язку між собою та ухвалив законне, обґрунтоване та умотивоване судове рішення.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, стверджується дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, котрі ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, і яким дана належна правова оцінка.

Так зокрема, вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , поясненнями в судовому засіданні експерта ОСОБА_19 , який підтримав свої висновки, свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є послідовними і узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, а тому суд визнав їх достовірними і послався в обґрунтування своїх висновків у вироку.

Наявність тілесних ушкоджень у потерпілої підтверджується висновками судово-медичної експертизи №1028 від 18.08.2014 року, додаткової судово-медичної експертизи №1658 від 22.12.2014 року, додаткової судово-медичної експертизи №1226 від 23.10.2015 року, згідно яких у потерпілої ОСОБА_9 виявлені легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Що стосується питання заявленого в судовому засіданні обвинуваченою ОСОБА_7 відводу експерту ОСОБА_19 , який складав зазначені вище висновки експертиз у даному провадженні, то колегія суддів відмічає, що відповідно до положень ст.ст. 79-80 КПК України відвід експерту може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні за наявності підстав, передбачених ст. 75-79 КПК України, при цьому, заява про відвід експерта під час судового провадження подається до початку судового розгляду.

Разом з тим, з журналу судового засідання та прослуховування технічного носія інформації вбачається, що заяву про відвід експерту ОСОБА_19 , з підстав проведення ним попередньої експертизи, висновки якої не визнає, обвинувачена ОСОБА_7 подала головуючому по справі судді вже після задоволення ним клопотання прокурора та оголошення в судовому засіданні ухвали про призначення додаткової судово-медичної експертизи, при цьому під час з`ясування в учасників судового процесу думки щодо заявленого клопотання обвинувачена проти проведення такої експертизи не заперечувала. Таким чином, на думку колегії суддів, законних підстав для задоволення судом першої інстанції відводу вказаному експерту не було.

Так само немає підстав вважати, що проведена експертом ОСОБА_19 додаткова судово-медична експертиза (висновок експерта №1226 від 23.10.2015 року) містить суперечливі висновки, оскільки ґрунтується на дослідженні рентгенограми від 30.07.2014 року, яку обвинувачена не визнає як доказ, а тому є незаконною і не може бути доказом у справі.

Зазначена додаткова експертиза проведена атестованим судовим експертом фахівцем держспецустанови, з дотриманням вимог діючого законодавства щодо проведення судово-медичної експертизи, та наданням відповідей на поставлені в ухвалі суду питання. Підстав сумніватися у професійній кваліфікації експерта ОСОБА_19 у колегії суддів не має.

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_11 про те, що висновки експертизи, зокрема висновок експерта №1226 від 24.09.2016 року, ґрунтуються на дослідженнях недопустимого доказу, а саме рентгенограми від 30.07.2014 року, оскільки остання не була відкрита стороною обвинувачення на досудовому слідстві, а лише в ході судового розгляду, то колегія суддів, перевіривши такі доводи обвинуваченої вважає, що законних підстав визнавати зазначений документ недопустимим доказом не має, про що правильно зазначив у вироку суд. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказаний медичний документ не був відкритий стороною обвинувачення на досудовому розслідуванні, оскільки постійно знаходився у потерпілої ОСОБА_9 і надавався нею особисто для проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.

Проаналізувавши зазначений висновок експерта з точки зору його належності, допустимості та достовірності як доказу у кримінальному провадженні та у взаємозв`язку з іншими доказами, суд першої інстанції дав правильну оцінку зазначеним у експертизі висновкам та обгрунтовано поклав їх в основу своїх висновків. Підстав сумніватися у даному висновку не має і колегія суддів.

Стосовно призначеного судом покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів відмічає, що при обранні виду та міри покарання обвинуваченій суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65-67 КК України. При цьому, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, є особою похилого віку. А також суд врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме неправомірну поведінку потерпілої, та відсутність обставини, що обтяжують покарання. Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини, які передбачені кримінальним законом України щодо призначення покарання, і призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 1700 грн., яке за своїм видом та розміром є достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов, заявлений потерпілою, судом першої інстанції вирішений відповідно до вимог ст.ст. 127-129 КПК України та ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Так, дослідивши матеріали провадження та докази надані потерпілою на підтвердження цивільного позову, проаналізувавши та оцінивши їх належним чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове його задоволення.

Враховуючи те, що всі надані суду потерпілою ОСОБА_9 документи на підтвердження заподіяної їй матеріальної шкоди, стосувались придбання ліків, які не були рекомендовані лікарем для лікування отриманих потерпілою травм, не мали дати придбання або мали дату, яка не відповідала події, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для його задоволення в частині стягнення на її користь заявленої суми матеріальної шкоди.

Що стосується стягнення моральної шкоди, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повному обсязі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, моральні та фізичні страждання потерпілої від вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, поведінку потерпілої, похилий вік та майновий стан обвинуваченої і вирішив його у повній відповідності з вимогами законодавства України, а також принципами розумності, справедливості та виваженості. При цьому, суд належним чином вмотивував свої висновки щодо необхідності часткового задоволення цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в сумі 4000грн. та обґрунтував суму, яка підлягає стягненню. З такими висновками суду колегія суддів погоджується і вважає їх правильними, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення в цій частині, про що йде мова в апеляційній скарзі обвинуваченої, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку суду з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченої підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 30 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4