Справа № 522/1701/16-к
№ 1-кп/522/209/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.03.2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 23.03.2006 № 264 ОСОБА_4 призначений з 24.03.2006 року директором ДП «Чорноморський яхт-клуб» на умовах контракту строком з 24.03.2006 року по 25.03.2011 року.
25.03.2011 року термін дії контракту з ОСОБА_4 закінчився, але наказ про його звільнення міністерство не видавало оскільки відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору, трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений термін.
Згідно ст. 2. «Мета і предмет діяльності підприємства» статуту ДП «Чорноморський яхт-клуб», підприємство створено з метою обслуговування яхт, суден, пасажирів та вантажів на відведеній території, а також для забезпечення безпечної стоянки суден та одержання прибутку.
Відповідно до ст. 6 «Управління підприємством» Статуту Державного підприємства «Чорноморський яхт-клуб» управління Підприємством здійснює керівник (Директор). Наймання директора здійснюється Органом управління майном шляхом укладення з ним контракту. Директор підприємства несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства. Згідно ст. 7 цього статуту «основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток».
Так, за період роботи ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Чорноморський яхт-клуб» в період з 28.02.2006 року до 24.07.2013 року були здійснено наступне: між ДП «Чорноморський яхт-клуб» та Спортивний клуб Морського Університету укладено договір № 11 /Ц від 01.01.2009 про надання послуг по розміщенню, обслуговуванню та утриманню на території та акваторії ДП «Чорноморський яхт-клуб» об`єктів судноводарів. Згідно п. 2.2.16 спортивний клуб Одеського національного університету зобов`язаний проводити своєчасну оплату послуг, згідно наданих рахунків. В 2009 році орендарем не виплачено грошові кошти, за даний договором в результаті, чого перед державним підприємством виникла дебіторська заборгованість в сумі 120 868,52 гри.
Також, між ДП «Чорноморський яхт-клуб» та ДП «УкрНИИМФ» укладено договір № 035/С від 24.03.2006 про надання послуг по розміщенню, обслуговуванню та утриманню на території та акваторії ДП «Чорноморський яхт-клуб» об`єктів судноводарів. Відповідно до вимог п. 2.2.17 УкрНИИМФ зобов`язаний проводити своєчасну оплату послуг, згідно наданих до ДП «Чорноморський яхт-клуб» рахунків. В 2009 році орендарем не виплачено грошові кошти за даний договором, в результаті чого перед державним підприємством виникла дебіторська заборгованість в сумі 44 825,59 грн.
Так, діючи всупереч інтересам служби, несумлінно ставлячись до своїх службових обов`язків, ОСОБА_4 31.12.2012 видано наказ № 37 про списання дебіторської заборгованості, наказано списати дебіторську заборгованість за послуги надані Спортивному клубу Морського Університету в сумі 120 868,52 грн, наказано списати дебіторську заборгованість за послуги надані УкрНИИМФ в сумі 44 825,59 грн. у зв`язку із закінченням строку позовної давності.
23.07.2013 Наказом Міністерства інфраструктури України № 218-0 ОСОБА_4 звільнено з посади директора ДП «Чорноморський яхт-клуб».
У разі звільнення директора Підприємства обов`язковим є проведення ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно висновків групи аудиторів МІУ від 17.05.2013 року № 14-02-03/06, а саме п.7 встановлено що претензійно-позовна робота не проводилась, заходи щодо стягнення дебіторської заборгованості в досудовому та судовому порядку не вживались. В результаті чого списано дебіторську заборгованість за строком позовної давності, в сумі 219 295, 96 гривень.
Згідно положень Постанови кабінету міністрів України від 26.11.2008 № 1040 «Про затвердження Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації», рекомендації Міністерства юстиції України від 15.01.1996 № 2 «Про порядок введення претензійної та позовної робота на підприємстві в установі та організації» Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за стан претензійно-позовної роботи.
Не виконуючи належним чином свої службові обов`язки, не так, як того потребують інтереси служби, тобто не відповідно до закону та умов, що склалися, всупереч матеріальним інтересам державного підприємства, ОСОБА_4 не провів претензійно-позовну роботу щодо стягнення вищевказаних заборгованостей, натомість зазначені дебіторські заборгованості списав, як резерв сумнівних боргів.
Згідно висновку № 70/е від 15.01.2016 року судово-економічної експертизи відносно списання дебіторської заборгованості «....згідно наданих документів, висновки групи аудиторів Міністерства інфраструктури України від 17.05.13 № 14-2-03/06 в частині необгрунтованого списання дебіторської заборгованості на суму 219295,96 грн., шляхом не проведення претензійно-позовної роботи щодо її стягнення в судовому та досудовому порядку - підтверджується. Списання з обліку дебіторської заборгованості, за якою минув термін позовної давності, призвело до втрати коштів ДП «Чорноморський яхт-клуб» на загальну суму 219295,96 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив клопотання та просив його звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 367 ч. 2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості, за яке передбачено максимальний вид покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Згідно ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Стаття 48 КК передбачає дві підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності, одна з яких: втрата особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вчинив кримінальне правопорушення будучи директором ДП «Чорноморський яхт-клуб».
23.07.2013 Наказом Міністерства інфраструктури України № 218-0 ОСОБА_4 звільнено з посади директора ДП «Чорноморський яхт-клуб».
Суспільна небезпечність особи знаходить своє вираженні, насамперед, у вчиненні злочину, а в наступному визначається, у першу чергу, ступенем можливості вчинення нею нового тотожного або однорідного злочину.
Так, з 23.07.2013 року ОСОБА_4 не має ніякого відношення до ДП «Чорноморський яхт-клуб», був звільнений по статті Закону, на теперішній час не працює.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ДП претензій до ОСОБА_4 не має, також це виражається в заяві, яка подана потерпілою стороною на адресу суду.
Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за ознаками неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
Як вбачається з положень ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення є середньої тяжкості.
Відповідно до ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Зі змісту вказаної статті слідує, що необхідною підставою звільнення від кримінальної відповідальності є встановлення того, що протягом певного часу обстановку, яка оточувала особу на момент вчинення злочину, змінилась таким чином, що позитивно впливає на неї і робить маловірогідним вчинення даною особою нового тотожного або однорідного злочину. Закон не вимагає від суду, щоб на підставі оцінки зміни обстановки він прогнозував взагалі неможливість вчинення даною особою будь-якого злочину, навіть необережного.
У п. 7 зазначеної постанови Пленум ВСУ роз`яснив, що в ст. 48 КК України передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності. Для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 7 статті 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Отже, впевнившись у тому, що діяння, передбачені ст. 367 ч. 2 КК України, яке поставлене обвинуваченому за провину, дійсно мали місце, що вони містять склад злочину, а також, що умови та підстави його звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України, з врахуванням роз`яснень, що є у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, згідно якої свідченням зміни обстановки, внаслідок чого особистість обвинуваченого втратила суспільну небезпечність, є сплив тривалого часу після вчинення вказаного злочину, на протязі якого обвинувачений повністю усвідомив протиправність свого вчинку, що забезпечило зміну обвинуваченим на краще своєї поведінки та ставлення до власних вчинків, його усвідомлення та готовність нести надалі за них відповідальність суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 48 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 48 КК України, ст.ст. 284, 288, 370, 371, 372 КПК України, суд
ОСОБА_4 обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України звільнити від кримінальної відповідальності в порядку ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області на протязі 7 діб з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

01.03.2016