Справа № 468/626/16-к

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем УКРАЇНИ
01.07.2016 року Баштанський районний суд Миколаївської області

у складі: судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка кримінальне провадження №0000106 по обвинуваченню

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого інспектором Баштанського відділу поліції ГУ НП України в Миколаївській області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , який обвинувачується за ч.1 ст.368 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
відповідно до обвинувального акта встановлено, що наказом начальника ГУ Національної поліції України в Миколаївській області № 3 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_3 призначений на посаду інспектора Баштанського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Миколаївській області (Баштанського ВП). Тим же наказом ОСОБА_3 присвоєно спеціальне звання - «старший лейтенант поліції».

Відповідно до ст. 17 3акону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ст. 59 того ж Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно ст. 3 того ж Закону завданням поліції є протидія злочинності.

Таким чином, займаючи у Баштанському відділі поліції ГУ Національної поліції України в Миколаївській області посаду інспектора, ОСОБА_3 був службовою особою і зобов`язаний був протидіяти злочинності.

05.05.2016 року відповідно до затвердженого т.в.о. начальника Баштанського ВП інструктажу ОСОБА_3 був у складі слідчо-оперативної групи відділу поліції і виїжджав до с. Зелений Клин для перевірки і збору матеріалів за заявою ОСОБА_6 про крадіжку 5 вуликів.

При цьому не було встановлено осіб, які вчинили вказаний злочин.

У наступні дні, більш точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_3 дізнався від свого знайомого ОСОБА_7 про те, що до вчинення вказаної крадіжки може бути причетний мешканець с. Зелений Клин ОСОБА_8 .

При цьому, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за невиконання ним з використання службового становища дії по протидії злочинності, а саме за те, щоб не інформувати Баштанський ВП про вчинення вказаної крадіжки ОСОБА_8 .

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, 11.05.2016 року ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_8 і викликав його до свого службового кабінету у Баштанському ВП.

12.05.2016 року ОСОБА_8 прибув за викликом і ОСОБА_3 , реалізуючи злочинний умисел, повідомив йому про те, що йому відомо про вчинення ОСОБА_8 крадіжки і наказав останньому думати, як вийти з ситуації. Останній заперечив факт вчинення крадіжки, але злякався притягнення в подальшому за її вчинення до кримінальної відповідальності і після зустрічі зі ОСОБА_3 повідомив про цю розмову своєму братові ОСОБА_9 .

17.05.2016 року ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_9 і запропонував зустрітися з приводу вчинення ОСОБА_8 крадіжки. ОСОБА_9 погодився і вони того ж дня зустрілися у кафе - барі «Каскад» у м. Баштанка.

У ході зустрічі ОСОБА_9 попросив ОСОБА_3 не повідомляти слідчому про вчинення ОСОБА_8 крадіжки вуликів. Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_3 повідомив, що за неправомірну вигоду в сумі 5000 грн. він не повідомить слідчому про вчинення ОСОБА_8 крадіжки. На це ОСОБА_9 змушений був погодитися.

20.05.2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 за телефонною домовленістю зустрілися у міському парку м. Баштанка, ОСОБА_9 попросив зменшити суму неправомірної вигоди до 2000 грн. і ОСОБА_3 погодився на це. Проте, неправомірної вигоди у вказаній сумі він не взяв через побоювання бути затриманим «на гарячому», тому переніс зустріч на інший час і вирішив отримати гроші не безпосередньо від ОСОБА_9 , а через їхнього спільного знайомого ОСОБА_7 .

Про це ОСОБА_3 того ж дня у телефонній розмові повідомив ОСОБА_9 .

07.06.2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зустрілися за місцем проживання останнього по АДРЕСА_3 , у ході спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_9 погодили розмір неправомірної вигоди у 3000 грн. і домовилися з ОСОБА_10 , не ставлячи останнього у суть злочинних дій ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_9 передасть ОСОБА_7 3000 грн., а останній передасть їх ОСОБА_3 .

09.06.2016 року ОСОБА_9 за місцем свого проживання за вказаною адресою близько 07.45 год. передав ОСОБА_7 3000 грн., які останній повинен був передати ОСОБА_3 як неправомірну вигоду за невиконання ним з використанням службового становища дії по протидії злочинності, а саме за те, щоб

не інформувати Баштанський ВП про вчинення вказаної крадіжки ОСОБА_8 .

Таким чином, фактично ОСОБА_3 одержав неправомірну вигоду в сумі 3000 грн. оскільки розпорядився передати її ОСОБА_7 і останній отримав її.

Таким чином, ОСОБА_3 за вищевикладених обставин вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища.

17.06.2016 року між прокурором та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст.368 ч.1 КК України, та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин.

Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений за ст. 368 ч. 1 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України, судових та правоохоронних органах строком на три роки.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з врахуванням ступеню тяжкості та характеру злочину, наявності пом`якшуючої покарання обставини, до якої відноситься щире каяття у вчиненому, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який характеризується позитивно.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор та обвинувачений і його захисник підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч.1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 17.06.2016 року між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 17.06.2016 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.368 ч.1 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права обіймати посади в органах Національної поліції України, судових та правоохоронних органах строком на три роки.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ :