АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/972/16 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №539/2955/13-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.28 ч.1 ст.365 КК України
УХВАЛА
Іменем України

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2016р. стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, одружений, має двох неповнолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

виправдані за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченому ч.2 ст.28, ч.1 ст.365 КК України.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Згідно вироку, вина ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за обвинуваченням їх у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.365 КК України не доведена і у зв`язку з цим суд визнав їх невинуватими та виправдав.

Згідно обвинувального акту із зміненим обвинуваченням від 02.04.2014р. (т.6 а.с.175-187), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , органом досудового розслідування обвинувачувались у тому, що будучи співробітниками Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області УМВС України в Полтавській області, здійснюючи функції представників влади, діючи з прямим умислом, всупереч вимогам Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990р., відповідно до яких основним завданням міліції є запобігання правопорушенням та їх припинення та захист прав і свобод громадян, їх законних інтересів, порушуючи дану ними присягу працівника органів внутрішніх справ України, перевищуючи свої службові повноваження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за попередньою змовою, вчинили злочин за наступних обставин.

Так, у січні 2011р. ОСОБА_10 стало відомо про те, що ОСОБА_12 по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , зберігає колекцію зброї часів Великої Вітчизняної війни, яку збирав самостійно, відшукуючи екземпляри зброї у лісовій місцевості на території Лубенського району. При цьому, відповідно до отриманої інформації, за вказаною адресою міг зберігатися бойовий пістолет системи Токарева «ТТ». Про це ОСОБА_10 повідомив свого колегу оперуповноваженого в особливо важливих справах Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 .

У зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків ОСОБА_10 також було відомо, що Лубенським МВ УМВС України в Полтавській області 30.11.2010р. порушено кримінальну справу №103140810 за ч.3 ст.185 КК України за фактом крадіжки мисливської рушниці, яка належала приватному підприємцю ОСОБА_13 , що мало місце у період з 18 по 20 листопада 2010р.

Досудове слідство у вказаній справі проводилось слідчим СВ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_14 та на підставі п.3 ст.206 КПК України було зупинено, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин.

З метою відшукання та вилучення пістолету системи Токарева «ТТ», а також забезпечення порушення за фактом незаконного поводження зі зброєю кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, для створення позитивних показників у своїй роботі, між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була досягнута домовленість про наступне.

ОСОБА_11 , як колишній працівник слідчого відділення Лубенського МВ УМВС України в області, користуючись дружніми відносинами, що склалися з колишньою колегою ОСОБА_14 , повинен був запевнити її про наявність достатніх даних вважати, що за місцем проживання ОСОБА_12 , може зберігатися викрадена у ОСОБА_13 мисливська рушниця, для забезпечення звернення до суду з поданням про надання дозволу на проведення обшуку у вказаному приміщенні.

ОСОБА_10 , як більш досвідчений у проведенні оперативно-розшукових заходів працівник, мав примусити ОСОБА_12 під час проведення обшуку видати вогнепальну зброю пістолет системи Токарева «ТТ».

Діючи на реалізацію попередньої домовленості, ОСОБА_11 15.01.2011р. зустрівся зі ОСОБА_14 та запевнив її у тому, що є достатні дані вважати, що за місцем проживання ОСОБА_12 може зберігатися викрадена у ОСОБА_13 мисливська рушниця ІЖ-12, та написав на її ім`я відповідний рапорт.

У зв`язку з цим, слідчим СВ Лубенського МВ УМВС України в області ОСОБА_14 досудове слідство по кримінальній справі №103140810 було відновлено.

Розпорядженням №8 начальника Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області від 17.01.2011р. поновлено склад слідчо-оперативної групи по справі, до якого включено старшого слідчого СВ Лубенського МВ УМВС України в області ОСОБА_15 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У цей же день слідчим ОСОБА_14 до Лубенського міжрайонного суду Полтавської області направлено подання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 , обґрунтовуючи необхідність проведення зазначеної слідчої дії наявністю оперативної інформації про зберігання у вказаному місці викраденої рушниці.

Постановою Лубенського міжрайонного суду Полтавської області від 17.01.2011р. подання слідчого ОСОБА_14 задоволено з мотивів, викладених у поданні.

Біля 07год. 30хв. 19.01.2011р. слідчо-оперативна група у складі старшого слідчого СВ Лубенського МВ УМВС України в області ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виїхала до території домогосподарства ОСОБА_12 .

Після оголошення ОСОБА_16 , яка є дочкою ОСОБА_12 , постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.01.2011р., члени слідчо-оперативної групи у присутності двох понятих розпочали проведення обшуку у житловому будинку.

В одній з житлових кімнат виявлено колекцію зброї часів Великої Вітчизняної війни.

Близько 09год. 00хв. додому повернувся ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 , діючи на реалізацію попередньої домовленості з ОСОБА_11 , відвів ОСОБА_12 на кухню та наказав йому упродовж години видати пістолет марки Токарева «ТТ» у робочому стані, погрожуючи у разі не виконання його вимоги вилучити зазначену колекцію, оскільки ОСОБА_12 відповідних дозвільних документів на її зберігання не мав. ОСОБА_12 , побоюючись реалізації погроз ОСОБА_10 , вирішив видати останньому пістолет марки Токарева «ТТ», який він знайшов в с. Хитці, Лубенського району, в районі свого обходу.

Зазначений пістолет знаходився у гаражі на території домогосподарства ОСОБА_12 серед непотрібних йому запасних частин до зброї, оскільки він вже мав такий екземпляр у своїй колекції. Ця зброя також не була придатна до здійснення пострілів, оскільки бойок мав дефект під дією корозії ударна частина бойка була меншою за розмірами та не доставала до капсуля гільзи.

Достовірно знаючи про вказані обставини, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що він не буде нести відповідальність за зберігання такої зброї, за наказом ОСОБА_10 переніс пістолет до приміщення кухні, де віддав ОСОБА_10 у присутності ОСОБА_11 .

В подальшому вказаний пістолет було представлено понятим та всім учасникам обшуку для огляду та вилучено ст. слідчим Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_15 . При цьому, пістолет було поміщено до поліетиленового пакету, який опечатано биркою з підписами понятих, слідчого та ОСОБА_12 .

Про факт вилучення пістолету системи Токарева «ТТ» під час обшуку 19.01.2011р. в помешканні ОСОБА_12 відповідним рапортом, складеним ОСОБА_11 , цього ж дня було доведено до відома начальника Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області ОСОБА_17 , який доручив проведення подальшої перевірки в порядку ст.97 КПК України ОСОБА_11 .

У той же день старшим слідчим ОСОБА_15 вказаний пістолет в опечатаному вигляді було передано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для проведення додаткової перевірки за фактом зберігання ОСОБА_12 зброї.

У подальшому 19.01.2011р. ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 за попередньою змовою, будучи обізнаними з тим, що для притягнення особи до відповідальності за незаконне поводження зі зброєю необхідно, щоб вона була придатна для використання за своїм цільовим призначенням, вирішили впевнитись у позитивному вирішенні питання щодо порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

З цією метою у подальшому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи біля видавництва «Лубни» у невстановленому слідством автомобілі, явно виходячи за межі наданих їм повноважень, порушили цілісність упаковки та надали вилучений пістолет для огляду раніше знайомому ОСОБА_18 , який був обізнаний у тактико-технічній характеристиці зброї, для перевірки на можливість здійснення з нього пострілів.

Оглянувши пістолет, ОСОБА_18 повідомив, що для перевірки його справності необхідно виконати експериментальні постріли та надав для цього ОСОБА_10 три набої калібру 7,62мм.

Того ж дня, у підвальному приміщенні Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області, розташованому за адресою: м. Лубни, вул. П.Слинька, буд.21/48, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, випробували пістолет системи Токарева «ТТ», вилучений у помешканні ОСОБА_12 , з використанням набоїв наданих ОСОБА_18 на придатність до здійснення пострілів. При цьому було виконано дві спроби, ударно-спусковий механізм спрацював, однак жодного разу постріл не відбувся. Подальшим оглядом зброї встановлено, що для здійснення пострілу не вистачало довжини ударної частини бойка, який мав дефект.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою створення позитивних показників у роботі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 домовились про внесення конструктивних змін до ударно-спускового механізму вилученого за місцем проживання ОСОБА_12 пістолету системи Токарева «ТТ».

Для реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , явно виходячи за межі своїх службових повноважень, 19.01.2011р. замовив у свого батька ОСОБА_19 , який працює на ВАТ «Лубенський молокозавод», виготовлення аналогу бойка до вказаної зброї з відповідними параметричними даними.

Після виготовлення аналогу бойка токарем ВАТ «Лубенський молокозавод» ОСОБА_20 на прохання ОСОБА_19 , ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, прибули до місця роботи ОСОБА_18 та передали йому пістолет системи Токарева «ТТ» у розібраному стані.

ОСОБА_18 , діючи під психологічним тиском ОСОБА_10 , на точильному верстаті, який знаходився в підвальному приміщенні комунального видавництва «Лубни», використовуючи електроточило, привів наданий йому ОСОБА_10 аналог бойка у відповідну форму за зразком, та помістив його в ударний механізм пістолета. В подальшому ОСОБА_18 перевірив чи працює механізм належним чином та повернув його ОСОБА_10 . ОСОБА_10 наказав ОСОБА_18 їхати разом з ними до Лубенського ВБОЗ для того, щоб перевірити чи можливо здійснити постріл з пістолета.

Прибувши до будівлі Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області, розташованої за адресою: м. Лубни, вул. П.Слинька, буд. 21/48, ОСОБА_18 за вказівкою ОСОБА_11 , під дією психологічного тиску з боку ОСОБА_10 , у підвальному приміщенні вказаної будівлі провів постріл з вказаної зброї, використовуючи набої, які попередньо надав останньому для її випробовування.

Пересвідчившись у тому, що пістолет системи Токарева «ТТ», вилучений у ОСОБА_12 , придатний для здійснення пострілів, а отже є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , опечатав зазначений пістолет з виготовленим ОСОБА_20 та ОСОБА_18 аналогом бойка та передав його іншим працівникам Лубенського ВБОЗ УБОЗ в Полтавській області для подальшого транспортування до НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області.

Оскільки, у відповідності до висновку спеціаліста №49 від 24.01.2011р., зазначену вогнепальну зброю визнано придатною для здійснення пострілів, старшим слідчим ОСОБА_15 25.01.2011р. відносно ОСОБА_12 порушено кримінальну справу №113140069 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Таким чином, внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , вчинених за попередньою змовою з ОСОБА_11 , було незаконно порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за відсутності в його діях складу вказаного злочину, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадянина ОСОБА_12 .

Окрім того, такі дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підривають авторитет правоохоронних органів, які повинні діяти на забезпечення принципів кримінального судочинства, зокрема, щодо недопустимості притягнення невинного до кримінальної відповідальності, чим спричинено істотну шкоду державним інтересам.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з висновками суду вказує, що суд за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Крім того не взято до уваги показання свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , що вилучений пістолет системи Токарева «ТТ» був у неробочому стані; ОСОБА_15 , щодо обставин проведення обшуку; ОСОБА_21 , що під час обшуку ОСОБА_12 відлучався; ОСОБА_20 , щодо обставин виготовлення деталі та лише частково враховані покази свідка ОСОБА_18 .

Разом з цим апелянт вказує на те, що у вироку районний суд послався на покази свідка ОСОБА_22 , який не є свідком та не допитувався у кримінальному провадженні, а разом з іншими дослідженими судом доказами висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Виходячи з наведених доводів апелянт просить повторно дослідити докази зазначені в апеляції, а також журнал судового засідання та звукозапис судового засідання за результатам чого вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачених визнати винними у вчинені інкримінованого злочину та призначити ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 5 років позбавлення волі кожному з позбавленням права обіймати посади наділені організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 роки.

У письмових запереченнях ОСОБА_11 спростовуючи апеляційні доводи прокурора просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення. Поряд з цим, апелянт, крім доводів на підтримку судового рішення, вказує на додаткові підстави для його виправдання не вказані у вироку суду, як то: ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області віє 02.02.2012р. (т.4 а.с.371); свідчення ОСОБА_18 від 30.06.2011р. (т.4 а.с.392); протокол огляду мобільного телефону (т.3 а.с.127-128) з урахуванням того, що свідок ОСОБА_23 в суді пояснив, що не був понятим у цій слідчий дії та інші.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїх письмових запереченнях також наводить підстави на підтримку вироку суду та спростування доводів апеляції прокурора і просить вирок суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення. Так, даний учасник судового провадження відмічає узгодженість показів свідка ОСОБА_14 з матеріалами кримінального провадження (т.3 а.с.10, 12) та показами обвинувачених; звертає увагу, що під час обшуку у ОСОБА_12 було вилучено не лише пістолет, а й порох (т.2 а.с.74-76; т.4 а.с.7-8); покази свідка ОСОБА_15 наведені в апеляції не відповідають тим, які свідок давав у суді 27.02.2015р.; аналогічне стосується показань свідка ОСОБА_21 від 23.01.2015р.; свідок ОСОБА_17 спростовує обвинувачення в частині зацікавленості обвинувачених покращити свої показники; свідок ОСОБА_24 підтверджує, що сам ОСОБА_12 вважав вилучений пістолет «ТТ» вогнепальною зброєю, а також зазначає ряд інших обставин які в сукупності спростовують апеляційні доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів в підтримку апеляції, обвинувачених та захисників, які просили залишити прийняте районним судом рішення без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, дослідивши, за згодою сторін, повторно окремі докази, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку суду першої інстанції (т.9 а.с.151-172), обвинувачені повністю виправдані за обвинуваченням у перевищенні ними своїх службових повноважень, за ч.2 ст.28 ч.1 ст.365 КК України тобто за умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що заподіяло істотної шкоди державним інтересам, а також охоронюваним законом правам, свободам та інтересам громадянина ОСОБА_12 , вчиненими за попередньою змовою групою осіб (т.6 а.с.175-187).

Згідно ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою в мотивувальній частині вироку зазначаються обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При мотивуванні прийнятого рішення суд першої інстанції у відповідності до вищенаведеної норми послався на правове положення згідно якого висновки і мотиви, з яких скасовані попередні судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, закріплене у ст.374 КПК України (1960) та ч.3 ст.415 КПК України.

Скасовуючи вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.03.2012р. ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.11.2012р. кримінальна справа стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по даному ж факту за ч.3 ст.364 КК України повернута прокурору Полтавської області на додаткове розслідування в порядку КПК України (1960).

У цій ухвалі зазначалось, що прийняття слідчим органом рішення про порушення кримінальної справи за незаконне зберігання ОСОБА_12 вибухової речовини за ознаками ч.1 ст.263 КК України, для чого були достатні підстави, суттєво вплинуло б на вирішення питання щодо наявності мотиву злочину, та його наслідків незаконного порушення кримінальної справи. Крім того, розкриття злочинів, пов`язаних з незаконним зберіганням вогнепальної зброї, не впливає на показники роботи, оскільки не включається до статистичної звітності підрозділів УБОЗу. Як вбачається з матеріалів справи свідок ОСОБА_18 , дійсно на протязі досудового слідства і навіть у суді давав не стабільні показання про обставини зустрічей, спілкування з ОСОБА_10 та присутність при цьому ОСОБА_11 . Наводячи вищезазначені показання свідка, судом не надано їм відповідної оцінки. Залишено поза увагою суду і наявність у матеріалах справи даних про порушення засудженими цілісності упаковки, у якій знаходився пістолет «ТТ» з метою перевірки його придатності для стрільби та подальше упакування для направлення пістолета на дослідження. При цьому судом не оцінені в цій частині показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також даних висновку спеціаліста №49 від 24.01.2011р. Не перевірено судом і показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_27 та ОСОБА_20 , про виготовлення останнім вісі для водяного лічильника, а не бойка для пістолета. Доводи засудженого ОСОБА_10 на незаконність проведення слідчим ОСОБА_28 12.12.2011р. відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_18 , не є безпідставними, заслуговують на увагу, оскільки зазначений слідчий 10.10.2011р. був допитаний у судовому засіданні у якості свідка, а тому у відповідності з п.1 ч.1 ст.60 КПК України не мав права проводить будь-які слідчі дії по цій справі (т.5 а.с.27-30).

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.09.2014р. скасовано вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.05.2014р. стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засуджених за ч.2 ст.28 ч.1 ст.365 КК України та призначено новий розгляд у суді першої інстанції з підстав наявності декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, відповідно до норм ч.1 ст.412; п.6 ч.1 ст.407; п.п.1, 3 ч.1 ст. 409 КПК України.

В наведеній ухвалі вказано, що колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 415 КПК України, погоджується з апеляційними доводами сторони захисту в частині неконкретності обвинувачення. В мотивувальній частині вироку судом було вказано про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи з метою створення позитивних показників у роботі, домовились про внесення конструктивних змін до ударно-спускового механізму вилученого за місцем проживання ОСОБА_29 пістолету системи Токарева «ТТ», визнавши, таким чином, наявність мети та мотиву вчинення злочину (т.6 а.с.243). Натомість вирок суду не містить фактичних даних, оцінених судом, щодо підтвердження зазначених обставин. Суд, всупереч вимог ч.3 ст.415 КПК України, не взяв до уваги та не виконав в повному обсязі висновки і мотиви рішення, що містяться в ухвалі Апеляційного суду Харківської області від 20.11.2012р. (т.5 а.с.27-30), в тому числі стосовно дослідження даних щодо мети і мотиву вчинення злочину, з урахуванням специфіки статистичної звітності підрозділів УБОЗу. Крім цього, висновками суду не охоплюється оцінка даних щодо правомірності порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за наявністю даних про вилучення у нього під час обшуку в його приватному помешканні вибухової речовини (т.7 а.с.6-7). Поряд з цим, навівши у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, дані щодо висновку спеціаліста №49 від 24.01.2011р. (т.6 а.с.243), суд взагалі, всупереч вимогам ст.94 КПК України та принципу безпосередності дослідження доказів, не оцінював у вироку ці данні та дані стосовно допиту експерта-спеціаліста, тобто мотивувальна частина вироку не містить відповідних висновків, а тому залишилося не з`ясованим чому суд погодився з версією обвинувачення в цій частині. Судом не перевірена та не дана належна оцінка версії обвинувачених та захисників щодо непричетності та невинуватості, у вчиненні інкримінованого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочину, наведених у відповідних апеляціях (т.7 а.с.7-17; 24-36; 51-59). Суд першої інстанції безпідставно не навів своїх вмотивованих висновків, з зазначенням мотивів з яких він відкидає докази сторони захисту. Про дослідження судом в судовому засіданні відповідних доказів, вказаних у апеляціях, - є наявні дані в матеріалах кримінального провадження, в тому числі в журналі судового засідання та примірниках технічних носіїв інформації. Висновки щодо незгоди суду з позицією обвинувачених, без належного обґрунтування, - є недостатніми, тобто без вказівки на сукупність, взаємний зв`язок з точки зору логічності та послідовності, фактичних даних, які об`єктивно можуть спростовувати твердження обвинувачених та їх захисників. Висновки суду є неконкретними, оскільки не містять аналізу дослідження певних даних і спростування наявних заперечень обвинувачених та захисників, які стосуються незгоди з кваліфікацією дій, необхідності повної оцінки даних, отриманих під час досудового розслідування та повного їх дослідження за відповідними клопотаннями в судовому засіданні, що повинно безпосередньо досліджуватися та оцінюватися судом під час судового розгляду та при ухваленні обвинувального вироку. Вказані недоліки судового розгляду не узгоджуються з нормами щодо необхідності дотримання загальних засад презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права, змагальності сторін, забезпечення права на захист, оскільки суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що передбачено вимогами ст.ст.7, 8, 17, 20, 22 КПК України. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення (т.7 а.с.118-122).

Таким чином, виконуючи раніше наведений правовий припис щодо обов`язковості висновків та мотивів, зазначених в ухвалах Апеляційного суду Харківської області, оцінюючи фактичні дані та досліджені докази по справі у взаємному зв`язку з точки зору логічності, дотримання загальних засад презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права, змагальності сторін, забезпечення права на захист, суд першої інстанції проаналізувавши отримані докази (т.9 а.с.160- 171) зазначив наступне.

Виходячи з положень ст.63 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, при цьому всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, аналізуючи вищезазначені обставини колегія суддів приймає до уваги, що матеріали кримінального провадження містять дані проте, що при обшуку у ОСОБА_12 був вилучений бездимний порох загальною вагою 497гр. наявність якого було достатньо для притягнення останнього за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України оскільки вказана норма передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що твердження органів досудового слідства про незаконне порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України лишене будь-яких підстав оскільки вилучений бездимний порох, який той придбав тазберігав за місце свого помешкання без передбаченого законом дозволу є законною підставою для порушення кримінальної справи за вказаною нормою стосовно нього.

Таким чином, доводи апелянта проте, що суд не врахував окремі свідчення при прийняті рішення виглядають не доречними з огляду на вищевикладені обставини.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в даному кримінальному провадженні містяться суперечливі докази, проте районний суд навів переконливі мотиви ухвалення своїх рішень щодо цих питань при ухваленні вироку, з посиланням на відповідні положення закону, якими керувався як то ст.63 Конституції України та ст.ст.17, 373 КПК України. Наведену аргументацію суду першої інстанції, колегія суддів вважає правильною та відповідною, а зроблені судом висновки такими, що підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, твердження апелянта, що суд за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Посилання апелянта на те, що у вироку районний суд зазначив показання свідка ОСОБА_22 , який не є свідком та не допитувався у кримінальному провадженні також не може бути визнані підставою для скасування вироку суду оскільки за погодженням сторін це є опискою, яка може бути виправлена у порядку встановленому ст.379 КПК України.

Додатково дослідивши в судовому засіданні показання свідків, за згодою учасників судового провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.404 КПК України, порівнявши їх з іншими доказами наведеними у вироку суду, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Проведена апеляційна перевірка в межах поданої апеляційної скарги, дозволяє прийти до висновку, що апеляційні доводи є спростовними.

Оскільки, колегією суддів не встановлені підстави для скасування чи зміни судового рішення передбачені ст.ст.408, 409 КПК України то вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19.01.2016р. стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді