Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/422/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 369 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2016 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,
підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 , за матеріалами кримінального провадження за №0000182 від 03.11.2016 року про накладення арешту на майно,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2016 року задоволене клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 та накладено арешт на вилученеу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належне йому майно, а саме телефон «айфон 5» із захисною кришкою зеленого кольору з абонентським номером НОМЕР_1 та ланцюжок із жовтого металу, довжиною 60 см. з православним хрестиком із зображенням розп`яття, також із металу жовтого кольору.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що голова міжрайонної МСЕК №1 Кіровоградського бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Новоархангельськ, мешканець АДРЕСА_1 , упродовж жовтня-листопада 2016 року, використовуючи займану посаду, діючи в корисливих цілях, вимагав у гр. ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 20 тис. грн. за вирішення питання щодо підтвердження факту наявності у останньої інвалідності та призначення їй відповідної соціальної допомоги.

У подальшому, 09.11.2016 року у період з 14 до 15 години ОСОБА_8 , через свого представника ОСОБА_11 , у м. Кропивницький отримав від ОСОБА_12 в якості неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 18 000 грн., за вирішення питання про підтвердження МСЕК факту наявності у останньої інвалідності безстроково для призначення їй відповідної соціальної допомоги.

Після отримання ОСОБА_8 , через ОСОБА_11 , від ОСОБА_10 вказаних грошових коштів в якості неправомірної вигоди, ОСОБА_8 був викритий працівниками УСБУ в Кіровоградській області.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді суду першої інстанції в частині накладення арешту на майно у вигляді ланцюжка із жовтого метала, довжиною 60 см. та православного хрестика, виготовленого з металу жовтого кольору з зображенням розп`яття та постановити в цій частині нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Кіровоградської області.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що дана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, постановляючи дану ухвалу в частині накладення арешту на ланцюжок та хрестик слідчий суддя визнав доведеним факт належності зазначених речей ОСОБА_8 , як підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000182.

Такий висновок суд обґрунтував з посиланням на факт затримання ОСОБА_8 09.11.2016 року, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та, що під час обшуку останнього у цей же день, як підозрюваного у вчиненні злочину, у нього виявлено та вилучено зазначені речі, а також відсутністю зі сторони ОСОБА_8 під час його обшуку будь-яких заперечень або пояснень щодо належності вказаних речей іншим особам.

Крім цього, слідчий суддя, виходячи з вказаних вище аргументів, визнав нещирими та поставився критично до показань ОСОБА_13 , сина ОСОБА_8 , допитаного як свідка, який вказав, що ланцюжок та хрестик належать йому на праві власності, оскільки були подаровані йому дідусем та бабусею з нагоди його 18-річчя.

Разом із тим, жодною нормою КПК України не передбачено, що у разі затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та вилучення у такої особи під час її обшуку будь-яких речей, а тим більше відсутність зі сторони затриманого заперечень та пояснень щодо належності вказаних речей іншим особам, вилучені речі обов`язково мають визнаватись власністю затриманого, а в подальшому підозрюваного.

Більше того, сама по собі відсутність зі сторони ОСОБА_8 на час його затримання та особистого обшуку будь-яких заперечень або пояснень щодо належності вказаних речей іншим особам, не свідчить про те, що такі речі як на час затримання, так і на час розгляду клопотання слідчого, не могли належати будь-якій іншій особі.

Відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Водночас слідчий суддя не взяв до уваги положення ЦК України, якими прямо регулюються майнові відносини, в тому числі питання визнання, набуття та припинення права власності(ст. 1, Книга третя ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 1 і 2 ст. 328 ЦК України). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно (ч. 1 ст. 719 ЦК України) і право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

З вказаного слідує, що як на час накладення арешту на ланцюжок та хрестик, так і зараз вказані речі не були власністю підозрюваного, а були і залишаються виключною власністю його сина - ОСОБА_13 .

Слідчий суддя вказані обставини не спростував, розглянув клопотання слідчого односторонньо, а тому прийнята ним ухвала є незаконною та необґрунтованою в частині накладення арешту на майно у вигляді ланцюжка та православного хрестика.

Заслухавши доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни, з таких підстав.
Так, одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які є важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Згідно ч.1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом прокуратури Кіровоградської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000182 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання працівниками МСЕК у Кіровоградській області грошових коштів у розмірі 20000 грн. за вирішення питання щодо підтвердження факту наявності підстави для нарахування та подальшої виплати соціальної допомоги.

У ході досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчий за погодженням із прокурором, 10.11.2016 року звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у підозрюваного ОСОБА_8 . Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2016 року вказане клопотання задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею вищевказаного рішення, колегія суддів в матеріалах клопотання про накладення арешту на майно не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги захисника є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ч.2 ст. 171 КПК України, відповідно до якої, у ньому має бути зазначено правові (законні) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також перелік та види майна, що належить арештувати, документи що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим третіми особами таким майном. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як видно з протоколу обшуку особи затриманої, як підозрюваної у вчиненні злочину від 09.11.2016 року, під час обшуку у підозрюваного ОСОБА_8 виявлено майно, у тому числі телефон «айфон 5» із захисною кришкою зеленого кольору з абонентським номером НОМЕР_1 , ланцюжок із жовтого металу, довжиною 60 см. та православний хрест виготовлений із металу жовтого кольору із зображенням розп`яття (а.м.к.22-23).

Разом з тим, у вказаному протоколі відсутні будь які заперечення або пояснення підозрюваного щодо належності вилучених у нього речей іншим особам, з урахуванням чого слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що показання допитаного в суді свідка ОСОБА_13 , який є сином підозрюваного ОСОБА_8 про те, що хрестик та ланцюжок є його власністю і що йому їх подарували бабуся з дідусем на 18 ти річчя, є нещирими, а тому критично поставився до них.

Крім того, з наданого захисником фотознімка сина підозрюваного, для його огляду в апеляційному суді, дійсно вбачається, що з під футболки на шиї останнього частково видно лише ланцюжок з металу жовтого кольору, однак видимість її нечітка, а тому неможливо зробити висновок, що це саме той ланцюжок, що було вилучено при обшуку у підозрюваного ОСОБА_8 , до того ж самого хрестика на даному фотознімку взагалі не видно.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про те, що золоті ланцюжок та хрестик належать сину підозрюваного необґрунтованими та ставиться до них також критично.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього, оскільки арешт вказаного майна забезпечить збереження речового доказу, а саме телефону «айфон 5» та виконання можливого покарання у виді конфіскації майна, щодо коштовностей із золотих виробів.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На переконання колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власності підозрюваного ОСОБА_8 з потребами кримінального провадження. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_8 та перебувало у його користуванні, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду. Всі інші підстави наведені в апеляційній скарзі підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись статтями 170, 173, 376, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу з захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 03.11.2016 рокупро арешт майна - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2