Справа № 1-кп/489/171/16 р.
В И Р О К

ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
29.02.2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

сторони провадження:

прокурор - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисник - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 18.03.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В

01.01.2016 року, приблизно о 15:00 годині, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 37 по провулку Побережному в м. Миколаєві, діючи повторно, незаконно придбав у невстановленої в ході досудового розслідування особи, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,541 г., без мети збуту, для особистого вживання.
В той же день, 01.01.2016 року, приблизно о 15:45 годині, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 37 по пров. Побережному в м. Миколаєві, з метою розведення придбаного ним наркотичного засобу, для безпосереднього вживання, розвів вогнище та почав підігрівати придбаний ним наркотичний засіб.
01.01.2016 року, близько 15:55 години, ОСОБА_4 був затриманий співробітниками Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, придбаний ним особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою у перерахунку на суху речовину 0,541 г. вилучено.
Обвинувачений вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі і дав свідчення по суті пред`явленого обвинувачення які відповідають вищевказаним фактичним обставинам справи і не суперечать їм.

З його показів вбачається, що в цей день та час він зустрівся з боржником на ім`я ОСОБА_6 , який заборгував йому 150 грн. Зустрівся він з ОСОБА_6 на вул.. Електронній і пішли до торгового центру «Велам». ОСОБА_6 йому запропонував, розрахуватись з ним концентратом опію. Він погодився і вони спустились до річки «Інгул». Біля річки, ОСОБА_6 з схованки достав приладдя, для доведення концентрату опію до вживання. Розпалили вогнище, стали випарювати. Коли довели опій до консистенції - вживання, ОСОБА_6 набрав собі в шприц свою частку опію і пішов від них. Він з своїм знайомим ОСОБА_7 , який прийшов пізніше, залишились біля вогнища, щоб вжити опій. Через деякий час їх виявили поліцейські, опій вилучили.
Покази обвинуваченого, не суперечать письмовим доказам:
- згідно протоколів огляду місця події, затримання та вилучення наркотичного засобу від 01.01.2016 р., наркотичні засоби та інші супутні речі вилучені у обвинуваченного. В додатках до протоколу показано місцевість вчинення злочину.
Вилучення в цей день, наркотичного засобу у обвинуваченого підтверджується висновком експерта № 24 від 13.01.2016 р. в якому зазначено, що надана на експертизу у медичному шприці рідина коричневого кольору, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Маса опію ацетильованого ( в перерахунку на суху речовину) - 0,541 г.
Постановою слідчого від 14.01.2016 р. вилучений у обвинуваченого опій визнаний речовим доказом, який зданий на зберігання в камеру речових доказів Ленінського ВП, що вбачається з квитанції № 430,292.
Суд визнає винним обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно.

За клопотанням сторін та на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнає не доцільним дослідження доказів(допит свідків), що до тих обставин, які не кім не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, також у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
У відповідності до ст.. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.
Таким чином складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому. Тому до проведення дослідних дій і випробовувань під час проведення слідчого експерименту треба отримати найбільш повні відомості щодо обставин події, яку перевіряють, та здійснити відтворення обстановки, в якій буде проведено експеримент. Такі дані можуть бути встановлені в результаті проведення інших слідчих (розшукових) дій, експертних досліджень або ж бути припущеннями, що випливають з висунутих слідчих версій. У результаті проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор отримує нові фактичні дані, підтверджує або спростовує раніше отриману під час досудового розслідування інформацію, отримує об`єкти, які можуть стати предметом досліджень, зокрема, в межах проведення судової експертизи.
Долучені прокурором до матеріалів судового провадження протоколи проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_4 від 05.02.2016 р., свідка ОСОБА_8 від 02.02.2016 р. з додатками, на думку суду є ніщо інше як допит, підозрюваного, свідка з додержанням вимог ст.224 ч. 5 КПК України.
Таким чином суд не може зазначені протоколи слідчого експерименту, визнати доказами по справі у розуміння ч. 4 ст. 95 КПК України.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 309 ч. 2 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період іспитового строку, за місцем мешкання характеризується дільничним - посередньо, сусідами позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; перебуває на обліку у зв`язку із залежністю від опіатів в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з 06.02.2015 р. року.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому судом не встановлено.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2015 р. яким він засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на 1 рік з іспитовим строком на 1 рік, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом впливу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
При призначенні покарання врахувати вирок від 18.03.2015р. Заводського районного суду та застосувати ст. 71 КК України так як цей злочин вчинено після постановлення попереднього вироку.
Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

У відповідності до ст.. 122, 126 КПК України процесуальні витрати пов`язані з залученням експерта та проведенням експертизи покласти на обвинувачену.

Керуючись ст.ст. 374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавленням волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2015 р. і остаточно призначити покарання у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з дня виконання вироку (затримання).

Запобіжний захід засудженому не обирався.

Речовий доказ: опій ацетильований, вагою 0,541 г. - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі 307,2 грн. на користь держави КБК 24060300, ГУДКСУ у Миколаївській області, МФО 826013, р/р 0005.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 376 ч. 3 КПК України обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання, апеляційної інстанції.
Головуючий: