Справа № 520/1057/16-к
Провадження № 1-кп/520/288/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2016 року

Колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене в Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 18.09.2014 року, відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав можливим призначити справу до судового розгляду, вважаючи, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.

Захисники та обвинувачені просили колегію суддів повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, ознайомившись з обвинувальним актом з додатками до нього, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).

Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, як вбачається з представлених суду матеріалів, обвинувальний акт відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України з таких підстав.

Так, досудовим слідством ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. ст.ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України.

Разом з тим, як вбачається з тексту обвинувального акту, а саме з наступних абзаців (а.п. 13, 20, 24,29, 32, 36, 42, 44, 46, 55, 62, 68, 74, 77, 84, 85, 95, 102, 106, 110, 114, 117, 123, 125, 135, 141, 145, 150, 153, 157, 163, 165), в якості формулювання обвинувачення, в спеціально зазначеній досудовим слідством графі «формулювання обвинувачення», крім загального посилання на те, що обвинувачені здійснили дії, які відповідають диспозиціям відповідних статей КК України, інших даних про обставини скоєння обвинуваченими цих злочинів не вказано.В формулюванні обвинувачення відсутні дані про те, які конкретні дії в конкретний період часу, і в який саме спосіб обвинувачені вчинили. Тобто дії, які, на думку досудового слідства, свідчать про скоєння обвинуваченими вказаних злочинів. Тобто в формулюванні обвинувачення взагалі відсутні дані про об`єктивну сторону скоєння вказаного злочину.
Обвинувальний акт фактично не містить формулювання обвинувачення в розумінні вимог КПК України, оскільки формулювання обвинувачення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст. 109, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 28, ст. 112, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 258, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 258-3, ч.1 ст. 14, ч.2 ст. 28, ч.ч. 2,3,4 ст. 260, ч.1 ч. 14, ч.2 ст. 262, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.1 ст. 14, ч.2 ст. 28, ст. 341 КК України не містить виклад фактичних обставин скоєння обвинуваченими зазначених кримінальних правопорушень, які прокурор вважає доведеними.

Таким чином колегією суддів встановлено, що в порушення ст. 291 ч. 2 п. 5 КПК України в обвинувальному акті фактично відсутнє формулювання обвинувачення, в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Суд у підготовчому судовому засіданні досліджує обвинувальний акт на його відповідність закону та можливість призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 291 КПК України перелік відомостей, що містяться в обвинувальному акті, є конкретно вичерпним, куди не може входити перелік речових доказів взагалі. Проте, в порушення вимог ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті міститься повний перелік речових доказів у кримінальному провадженні (том 1 а.п. 169-171), з зазначенням обставин, їх вилучення, а також з зазначенням конкретних відомостей про дані, які мають бути встановлені виключно під час судового розгляду кримінального провадження виключно в визначеній КПК України стадії судового розгляду і визначений КПК України спосіб, а саме за правилами передбаченими параграфом 3 глави 28 КПК України.

Згідно до вимог ст. 349 КПК України, суд має встановити які докази потрібно дослідити тільки після початку судового розгляду, після роз`яснення судом обвинуваченим суті обвинувачення і після з`ясування думок щодо вказаного питання учасників судового провадження, зокрема прокурора, який тільки на цій стадії судового розгляду кримінального провадження надає суду інформацію, щодо переліку доказів обвинувачення.

Проте в порушення вказаних вимог органом досудового слідства суду вже надані повні дані щодо переліку доказів обвинувачення з зазначенням конкретних відомостей про дані, які мають бути встановлені виключно під час судового розгляду.

В зв`язку з викладеним суд, ще до проведення підготовчого судового засідання, вже обізнаний з матеріалами кримінального провадження, дані про які суд має отримати тільки під час судового розгляду і після чого досліджувати разом з учасниками провадження виключно під час судового розгляду.

Тобто при вказаних обставинах сторона обвинувачення позбавлена можливості виконати вимоги КПК України і надати суду дані про речові докази обвинувачення в встановленому законом порядку.

Суд, внаслідок вказаного порушення органом досудового слідства вимог ст.291 КПК України позбавлений можливості розглянути кримінальне провадження з забезпеченням виконання одного з завдань кримінального провадження, передбаченого ст.2 КПК України, а саме забезпечення, зокрема, неупередженого судового розгляду.

Також безпідставно та всупереч закону, в обвинувальному акті зазначені дані про майно, на яке накладено арешт (том 1 а.п. 171), що суперечить вимогам ст.ст. 291, 349 КПК України.

Згідно до вимог ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити, зокрема, номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Проте, не зважаючи на дані обвинувального акту про виділення матеріалів в окреме провадження, реєстр матеріалів кримінального провадження не містить письмової інформації про прийняття вказаних процесуальних дій.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 217 КПК України заборонено виділяти в окреме провадження і проводити досудове слідство в окремому провадженні стосовно встановлених досудовим слідством осіб, які скоїли противоправні дії разом з особою, яку досудове слідство обвинувачує, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судовий розгляд.

Викладене свідчить про те, що органом досудового розслідування допущено порушення вимог ст. 291 КПК України відносно обвинувального акта, а також вимог ст.109 КПК України відносно реєстру матеріалів досудового розслідування, що унеможливлює, при викладених обставинах, призначення кримінального провадження до розгляду судом по суті.

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.ст. 109, п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладений лише зміст підозри, і відсутні фактичні відомості про конкретні обставини скоєння кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюються обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, і обвинувачені за цим процесуальним рішенням мають статус підозрюваних.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо обвинувачених.

При цьому суд з цих же підстав позбавлений можливості розглянути обвинувальний акт, за яким фактично не було висунуте обвинувачення відповідно до вимог чинного законодавства, та ухвалити судове рішення в порядку ст.ст. 370, 373 і 374 КПК України, оскільки ненадання до суду обвинувального акту, в якому вичерпно викладені всі дані про кваліфікацію дій обвинувачених, позбавляє суд можливості усвідомити обсяг доказів, зробити певне уявлення у справі та спланувати час її розгляду з урахуванням вимог безперервності судового розгляду, встановлених ст. 322 КПК України, а також унеможливлює правильне застосування закону при прийнятті рішення по справі.

Тобто вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджають розгляду обвинувального акту відносно обвинувачених по суті та унеможливлюють за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. З огляду на вищенаведене обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами підлягають поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Клопотання прокурора про обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а заперечення захисників та обвинувачених, які просили не обирати відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з представленого обвинувального акту з відповідними додатками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України.

Відповідно до вимог ст. 176 ч. 5 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-1141, 258-2585, 260, 261 КПК України.
З огляду на вищезазначене, з урахуванням даних про особистості кожного з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , їх вік, стан здоров`я, майновий стан, враховуючи передбачені ст.ст. 177-178 КПК України обставини, а саме наявність ризиків і вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винними, наявність повідомлення про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги, що у підготовчому судовому засіданні не встановлено будь-яких ґрунтовних даних про те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не можуть утримуватись в умовах слідчого ізолятору, у тому числі за станом здоров`я, колегія суддів приходить до висновку про суспільний інтерес у триманні кожного з обвинувачених під вартою, що переважає над їх особистими інтересами, і що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, може не забезпечити належної поведінки обвинувачених та не може запобігти доведеним ризикам, які на даний час не знизились і не відпали, тому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Таким чином, з урахуванням даних, які містяться у клопотанні прокурора, колегія суддів вважає доведеною обґрунтованість підозри причетності обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до вчинення інкримінованих їх кримінальних правопорушень. Також колегія суддів вважає доведеними ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що прокурором доведені обставини, викладені у ч. 1 ст. 194 КПК України, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою згідно ст. 178 КПК України є відповідним тяжкості кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 109 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 112, 14 ч. 1, 258 ч. 2, 28 ч. 2, 258-3 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 260 ч. 2, 3, 4, 14 ч. 1, 262 ч. 2, 263 ч. 1, 14 ч. 1, 28 ч. 2, 341 КК України, повернути прокурору Одеської області, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Клопотання прокурора про обрання відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області.

Строк ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 15.04.2016 року.
Обрати відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області.

Строк ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 15.04.2016 року.
Обрати відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області.

Строк ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 15.04.2016 року.
Обрати відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області.

Строк ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 15.04.2016 року.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3