Справа № 298/472/16-к
Номер провадження 1-кп/298/41/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000104 від 21.04.2016 року відносно:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого без освіти, українця, громадянки України, раніше судимого:

16 листопада 2009 року вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік;

04 березня 2010 року вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області за ч.2 ст.125 КК України до 3-ох років позбавлення волі та сплати штрафу в розмірі 850 гривень. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 1 рік;

27 лютого 2015 року вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області за ч.1 ст.185 КК України на 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи засуджений вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.02.2015 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт та ознайомленого із його умовами, ухилився від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі в період з 27.02.2015 року по 22 грудня 2015 року, а саме не зважаючи на неодноразові письмові попередження та виклики працівників кримінально-виконавчої інспекції Великоберезнянського району про необхідність постановки ОСОБА_5 на облік у КВІ для подальшого відбуття покарання, на облік у кримінально-виконавчій інспекції Великоберезнянського району не став, і являючись засудженим, без поважних причин ухилявся від громадських робіт. В подальшому 22 грудня 2015 року ОСОБА_5 був поставлений на облік кримінально-виконавчої служби в Великоберезнянському районі, ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та письмово попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Однак не зважаючи на призначене вироком суду покарання в період із 22 грудня 2015 року по 30 березня 2016 року ОСОБА_5 умисно ухилився від відбування покарання без поважних причин, тобто не приступив на громадські роботи, та не зважаючи на неодноразові його попередження про кримінальну відповідальність, заходів до виконання вказаного вироку не вжив.

Прокурор в судовому засіданні підтримав державне обвинувачення та уточнив, що в обвинувальному акті є описка щодо прізвища обвинуваченого. Просив суд визнати винним ОСОБА_5 та застосувати до нього покарання у вигляді одного року обмеження волі із застосування ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням строком на один рік, на підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки зазначені в ч.2,3,4 зазначеної статті.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.389 КК України, визнав повністю та пояснив, що на даний час відпрацював повністю призначені йому громадські роботи, більше таке не повториться.
Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суворо не карати його підзахисного врахувати, те що ОСОБА_5 має на утримані матір інваліда в скоєному вину визнав повністю. Погодився щодо міри покарання з прокурором.
Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він та інші учасники судового провадження не піддавали сумніву фактичним обставинам кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності їх позиції. У зв`язку з чим, згідно положень ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З повідомлення Великоберезнянського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції відділу пенітенціарної служби України в Закарпатській області від 17.08.2016 року № 706 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений 27.02.2015 року Великоберезнянським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, знятий з обліку у зв`язку з відбуттям призначених вироком 80 годин громадських робіт (а.с. 58).
При встановлених обставинах, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.389 КК України ухилення від відбуття покарання у вигляді громадських робіт.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (шляхом надання правдивих показань як під час досудового, так і судового слідства).
Обтяжуючого покарання підсудного судом невстановлено.
Судом при призначенні покарання також враховуються вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого та обставини справи, суд дійшов висновку, що покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного судом покарання з випробуванням строком на один рік.
Відповідно до вимог ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовується.
На вирок протягом тридцяти днів з наступного дня після його проголошення сторонами, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Великоберезнянський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Згідно ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: