А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.10.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: Животова Є.Г. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участі секретаря судового засідання Федич Т.О.,

прокурора Дьоміної І.Ю.,

потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4,

захисника адвоката ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000204, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2013, яким громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, недруженого, непрацюючого, судимого

- 28.11.2012 за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, в той же час вважається таким, що не має судимості за вироком суду від 27.05.2004,

визнано винуватим та призначено покарання: за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на шість років, за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення строком на шість років.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_6 покарання за останнім вироком частково приєднано невідбуте підсудним покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2012 та остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на сім років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6, до набрання вироком законної сили, залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково: з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто 4 113 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Речові докази: кошик з продуктами харчування, передані на зберігання ОСОБА_3 залишено в розпорядженні власника; кухонний ніж та 6 фрагментів з килиму, які знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області знищено.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у закінченому замаху на повторне викрадення чужого майна, а також в умисному тяжкому тілесному ушкодженні за таких обставин.

22.12.2012, біля 00 год. 15 хв., в м.Чоп, по вул. Загородній, 10 Ужгородського району ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою заволодіння чужим майном проник на територію подвіря будинку, видавив зовнішню та внутрішню рами вікна в належній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3АДРЕСА_1, проник в приміщення кухні, звідки намагався таємно викрасти плетений кошик та продукти харчування: 4 кг гречки, 2 кг цукру, 2 кг рису, 1 кг гороху, загальною вартістю 273 грн., перемістив їх через вказане вікно на вулицю, де залишив біля будинку.

Після цього, ОСОБА_6, продовжуючи свій злочинний намір, знову (в той самий спосіб) проник в приміщення кухні з метою заволодіння іншим майном продуктами харчування, однак в цей час був помічений ОСОБА_3, яка зайшла до кухні.

З метою уникнути затримання на місці злочину ОСОБА_6 схопив знайдений в коридорі будинку ніж, яким наніс потерпілій декілька ударів в область живота та грудної клітини, спричинивши ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, після чого через вхідні двері покинув будинок.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5, не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує, що вирок є несправедливим та занадто суворим в частині призначеного покарання.

Зазначає, що судом при призначенні покарання не були враховані такі обставини, як щире каяття ОСОБА_6 та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, замах на викрадення майна потерпілої вчинений підсудним внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки ОСОБА_6 дуже хотів їсти. Крім того, підзахисний перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом олігофренія в стадії легкої дебільності і такий стан, на думку захисника, міг призвести до неадекватної поведінки ОСОБА_6

З цих підстав адвокат ОСОБА_5 просить змінитим зазначений вище вирок суду в частині призначеного покарання засудженому ОСОБА_6 та призначити останньому покарання у вигляді найбільш мякого покарання, що передбачають санкції ч.1 ст.121 та ч.3 ст.185 КК України, при цьому приєднавши за сукупністю вироків до невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2012 мінімальний термін увязнення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Крім того, стягнута з нього на користь потерпілої ОСОБА_3 сума моральної шкоди є непомірно велика для нього та не відповідає самій шкоді.

Зазначає, що суд у вироку помилково визнав обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого, що злочин був вчинений в стані алкогольного сп яніння з вироку суду не вбачається те, що він був медично освічений як такий, що перебував в стані алкогольного спяніння (під час вчинення злочину).

Суд не врахував ту обставину, що мотивом проникнення до чужого житла було сильне відчуття голоду, оскільки ОСОБА_6 останні чотири дні не вживав їжу, перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом олігофренія в стадії легкої дебільності, не міг стримувати себе у жаданні їжі. Окрім того, коли його виявила потерпіла у своєму будинку, він дуже злякався, розхвилювався, що може залишитися голодним, а тому наніс їй тілесні пошкодження.

Судом не враховано, що вину свою у вчиненому злочині ОСОБА_6 визнав повністю. З урахуванням цього вважає, що максимальний розмір покарання у вигляді позбавлення волі йому має бути призначений строком не більше ніж дві третини від передбаченого за ч.1 ст.121 КК України максимального строку (8 років) 5 років 3 місяці (згідно правил ст. 69-1 КК України).

Що стосується стягнення з нього моральної шкоди, вважає, що її розмір повинен бути співрозмірний з матеріальною шкодою, а в даному випадку розмір моральної шкоди 10 000 грн. значно перевищує розмір матеріальної шкоди (4 113 грн.). Судом не враховано, що обвинувачений не працює.

З цих підстав просить вирок суду змінити: призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки; у відповідності до ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2012 та остаточно визначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 500 грн. моральної шкоди. В решті вирок залишити без змін.

Прокурором не подано заперечення на апеляційну скаргу.

Представником потерпілої подано заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в якій йдеться про наступне.

Вирок суду від 25.07.2013 є законним і обґрунтованим з огляду на те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, новий злочин вчинено обвинуваченим в стані алкогольного спяніння та під час іспитового строку.

Посилання апелянта на щире каяття не відповідають фактичним обставинам справи, спричинену злочином шкоду не відшкодовано потерпілій.

З цих підстав представник потерпілої просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка повністю заперечила проти апеляційних скарг сторони захисту, потерпілу та її представника, які просили вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання залишити без змін, а апеляцію без задоволення, захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено по справі, що не заперечувалося сторонами, вищевказаним діянням ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, а саме, відповідно: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило розлад здоровя, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано судом за вказаними нормами закону, що відповідає матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З розяснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покараннявід 24.10.2003 № 7 вбачається, що при призначенні покарання слід додержувати вимоги п.1 ч.1 ст.65 КК України. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Доводи захисника щодо психічного стану ОСОБА_6 стверджуються висновком амбулаторної судової психіатричної експертизи Обласної психіатричної лікарні м. Берегово від 05.02.2013 № 17, з якої слідує, що підсудний виявляє ознаки легкого розумового недорозвитку у вигляді олігофренії в ступені легкої дебільності. Однак, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним на день проведення експертизи, вказаний психічний стан не позбавляв ОСОБА_6 здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто підсудний є осудним і не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (Т.1, а.с. 196-199).

Призначаючи покарання з обранням його виду і міри, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який вчинив два нові умисні злочини в період іспитового строку за попередній умисний корисливий злочин, що вкрай негативно характеризує ОСОБА_6, як особу суспільно небезпечну.

Хоча ОСОБА_6 свою вину у вчиненому і визнав, однак не примирився з потерпілою, навіть частково не відшкодував їй завдані зазначеними кримінальними правопорушеннями матеріальну і моральну шкоду, розмір яких вірно визначено судом, з урахуванням наявних у справі доказів, глибини і тривалості страждань ОСОБА_3, яка є літньою людиною.

Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи стосовно неспіврозмірності визначеного судом розміру моральної шкоди по відношенню до розміру матеріальної шкоди, відповідно 10 000 грн. та 4 113 грн., є надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, судом при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої з винного в повній мірі дотримано вимоги абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України

Посилання обвинуваченого на відсутність обтяжуючої його покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного спяніння також не відповідає матеріалам справи, оскільки з наданих самим же ОСОБА_6 показань в якості підозрюваного слідує, що напередодні вчинення злочинів, вечором 21.12.2012, він вживав алкогольні напої, відразу після чого почав роздумовувати, де можна щось викрасти, що згодом і зробив в ніч з 21 на 22.12.2012 у відношенні потерпілої, умисно спричинивши їй також тяжкі тілесні ушкодження. Також ця обставина стверджується і показаннями потерпілої ОСОБА_3, свідка ОСОБА_8, з яких також слідує, що 21.12.2012, біля 21 год., обвинувачений зайшов в магазин в м. Чоп, по вул. Латорицькій,4, де протягом години пригощався алкогольними напоями (Т.1, а.с. 64-68, 156-159, 167-170).

З цих підстав суд правомірно призначив ОСОБА_6 міру покарання, в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, застосувавши правила ст.ст. 70,71 КК України, оскільки таке буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, твердження апелянтів про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 КК України є безпідставними.

Приєднавши до покарання частину невідбутого ОСОБА_6 покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.11.2012 1 рік, суд врахував особу підсудного, а також обставини вчинення ним попереднього злочину (9 епізодів викрадень чужого майна Т.1, а.с. 34-38), а тому зазначена вище позиція захисту з цих же підстав є також неприйнятною.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку суду.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2013 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: