В И Р О К
іменем України
"15" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 1-кп/755/159/16, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0009086 від 22 червня 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2003 року за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 28 липня 2005 року з Полтавської ВК №64 на підставі ст. 3-Б Закону України «Про амністію»;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 11 березня 2010 року з Березанської ВК №95 Київської області по відбуттю строку покарання;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ст.395, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 18 жовтня 2014 року з Бучанської ВК №85 Київської області по відбуттю строку покарання;

4) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року;

5) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;

6) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пологи, Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого:

1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року за ч. 1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

2) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

3) вироком Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, зі змінами внесеними Апеляційним судом м. Києва 28 грудня 2015 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць зі сплатою штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначений за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України виконувати самостійно;

4) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, який було скасовано в частині призначеного покарання вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року та призначено покарання за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, а штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначений за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України виконувати самостійно.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 22 червня 2015 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_6 поблизу будинку №8 по вул. Г.Жмаченка в м. Києві з метою викрадення чужого майна з автомобілів. В цей самий час, ОСОБА_7 помітив в одному з автомобілів, марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , рюкзак, про що відразу повідомив ОСОБА_6 , а саме те, що він знайшов цінні речі та зараз шляхом розбиття скла потрапить до вказаног авто та викраде вище вказаний рюкзак. Попередньо обумовивши спільні злочинні наміри, які полягали у тому, що ОСОБА_6 повинен був залишатися осторонь, та здійснювати зовнішнє спостереження, з метою, у разі необхідності, повідомлення ОСОБА_7 , який в свою чергу, має проникнути в автомобіль «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , з метою таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою домовленістю, ОСОБА_6 став осторонь, щоб не привертати увагу та почав спостерігати за діями ОСОБА_7 , який, в свою чергу, діючи з корисливих мотивів, з метою спільного протиправного збагачення, переконавшись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , та розбив скло за допомогою металевого гострого предмета, після чого, проник до салону автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки викрав синій рюкзак та коричневу жилету. Після цього, ОСОБА_7 , тримаючи при собі викрадене майно, направився до ОСОБА_6 , який спостерігав за його діями осторонь. В подальшому ОСОБА_7 , тримаючи при собі викрадений рюкзак синього кольору з чорними вставками та жилетку коричневого кольору, передав викрадену жилетку коричневого кольору ОСОБА_6 , тим самим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили спільне таємне викрадення чужого майна, а саме рюкзака синього кольору з чорними вставками та жилетки коричневого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_8 , тим самим завдавши останньому майнової шкоди на суму 200 гривень.

В подальшому ОСОБА_7 зберігаючи при собі викрадене майно, разом з ОСОБА_6 залишили місце події та викраденим розпорядились на власний розсуд.

Цього ж дня близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані працівниками міліції по вул. Генерала Жмаченка, 8 в м. Києві.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завдали ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 200 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе визнав повністю, дав суду показання, які відповідають інкримінованим йому фактичним обставинам кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Показання обвинувачених є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Показання обвинувачених відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинувачених, наявність та/або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого і державного обвинувача.

Так, ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має повну середню освіту, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому. Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має повну середню освіту, характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому. Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд, приймає до уваги особи обвинувачених (кожного окремо), які раніше судимі, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, вартість завданої майнової шкоди, яка становить 200 грн, конкретні обставини справи, а тому вважає необхідним і достатнім призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (кожному окремо) покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, судом встановлено, що нас розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вступив в законну силу вирок Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від від 23 жовтня 2015 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року, яким воно визначено з урахуванням вироків Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, Оболонського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2016 року та Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року, до остаточного покарання за цими вироками у виді 4 років позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, який на підставі ст.ст. 71, 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Оскільки Вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року ОСОБА_7 вже призначено покарання за сукупністю вироків на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, тобто з урахуванням покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, і злочин у цьому кримінальному провадженні він вчинив до ухвалення Апеляційним судом м. Києва вироку щодо нього, суд вважає необхідним остаточне покарання ОСОБА_7 призначити на правилами ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до яких, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, а в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_7 суд призначає на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 призначено покарання з урахуванням усіх попередніх вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, який на підставі ст.ст. 71, 72 КК України підлягає самостійному виконанню.

Таке остаточне покарання, як вважає суд, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, а також усуне необхідність вирішення судом під час виконання вироків щодо ОСОБА_7 питань про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Крім того, судом встановлено, що на час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вступив в законну силу вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, до остаточного покарання за цими вироками у виді 3 років обмеження волі.

За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_6 суд призначає на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 призначено покарання з урахуванням попередніх вироків, з урахуванням положень п. б ч. 1 ст. 72, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі.

Таке остаточне покарання, як вважає суд, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження нових злочинів, а також усуне необхідність вирішення судом під час виконання вироків щодо ОСОБА_6 питань про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному окремо строк їх попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожному окремо, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у розмірі 491,04 грн. підлягають стягненню з обвинувачених в порядку ст. 124 КПК України у рівних частках.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 370, 371, ч. ч. 2,3 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 призначено покарання з урахуванням усіх попередніх вироків, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць позбавлення волі, а покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 15 березня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді утримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за цим вироком, покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року у виді 3 років обмеження волі, призначити ОСОБА_6 остаточе покарання у виді 1 (одного) року 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 15 березня 2016 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді утримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 23 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, на проведення судової трасологічної експертизи № 1527 від 22.07.2015 р. у розмірі 245, 52 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, на проведення судової трасологічної експертизи № 1527 від 22.07.2015 р. у розмірі 245, 52 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: