Справа № 755/5884/16-к
1-кп/755/552/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва обвинувальний акт та додані до нього документи, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0018650 від 08.12.2015 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
01.04.2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

15 вересня 2016 року на підставі розпорядження Дніпровського районного суду м. Києва № 184 було здійснено повторний авто розподіл, яким замінено суддю ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду, вказані матеріали кримінального провадження визначені для проведення судового провадження суддею Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Зазначений вище обвинувальний акт передано судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 16 вересня 2016 року, про що є відповідний запис в журналі реєстрації вхідної кореспонденції.

Обвинувачений у підготовчі судові засідання, призначені на 22 вересня 2016 року, 28 вересня 2016 року, не з`явився, в зв`язку з чим судом застосовувалися примусові приводи 28 вересня 2016 року, 03 жовтня 2016 року, 13 жовтня 2016 року, які виконані не були. З рапортів о/у Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вбачається, що за адресою, вказаною в обвинувальному акті, двері ніхто не відчиняє. Крім того, прокурор особисто зобов`язувався забезпечити явку обвинуваченого в судові засідання 07 листопада 2016 року, 15 листопада 2016 рок та 16 листопада 2016 року, в зв`язку з чим розгляд кримінального провадження відкладався. При цьому явка обвинуваченого забезпечена не була.
У підготовчому судовому засіданні, обговоривши питання повернення обвинувального акту та доданих до нього документів, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти повернення обвинувального акту та доданих до нього документів до Київської місцевої прокурори №4 у зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 2 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості обвинуваченого: прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Однак, як вбачається з матеріалів провадження, в обвинувальному акті в порушення вимог ст. 291 КПК України відсутні достовірні дані про місце проживання ОСОБА_6 , а прокурором, не дивлячись на неодноразові відкладення підготовчого засідання та застосування приводу, явка обвинуваченого в підготовче судове засідання не забезпечена. З рапортів о/у Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вбачається, що за адресою, вказаною в обвинувальному акті ОСОБА_6 не проживає останній рік (а.с. 69). За таких обставин, суд фактично позбавлений можливості викликати ОСОБА_6 до суду.
Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, вичерпні вимоги до якого містяться в ст. 291 КПК України.

Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Крім того, згідно зі ст. 91 КПК України в обвинуваченні повинні бути зазначені форма вини, мотив і мета вчинення злочину.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 червня 1990 року, зі змінами та доповненнями, обвинувачення повинно бути сформульовано з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії» №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94 п. 52, рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №12969/94 п. 58, рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98 п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95 п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94 п. 52, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95 п. 47).

Органом досудового розслідування вказані вимоги закону не виконані.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 , приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: місто Київ, проспект Лісовий, 22, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме на викрадення запасних колес з автомобілів. Для вчинення злочину, ОСОБА_6 , заздалегідь приготував знаряддя вчинення злочину, а саме балоновий ключ, за допомогою якого останній збирався вчиняти крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_6 , приблизно о 13 годині 00 хвилин, підійшов до автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , та повідомив водія, щоб останній відвіз ОСОБА_6 , до будинку №3 по вулиці Миропільській в м. Києві де йому нібито, потрібно зняти запасне колесо з власного автомобіля. Водій автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_8 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , на його пропозицію погодився.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, 08 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині ЗО хвилин, ОСОБА_6 , під`їхавши на автомобілі «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 до будинку № 3 по вулиці Миропільській в місті Києві, де помітив на не охоронюваній стоянці автомобіль марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , та обрав вищевказаний автомобіль предметом свого злочинного посягання.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_6 , підійшов до автомобіля марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_2 , , та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою балонового ключа, який він заздалегідь приготував для вчинення крадіжок, відкрутив з задніх дверей запасне колесо вищевказаного автомобіля та відніс його до автомобіля «Деу Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв поряд, при цьому, повідомивши водію автомобіля, що автомобіль та колесо належать йому .

Після чого, ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 11000 гривень.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 08 грудня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: місто Київ, бульвар Перова, 19, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме на викрадення запасного колеса з автомобілю. Для вчинення злочину, ОСОБА_6 , заздалегідь приготував знаряддя вчинення злочину, а саме балоновий ключ, за допомогою якого останній збирався вчиняти крадіжки .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_6 , приблизно о 14 годині 00 хвилин, попрохав вищевказаного водія, відвезти ОСОБА_6 , до будинку № 39 по вулиці Малишка в м. Києві де йому нібито, потрібно зняти запасене колесо з власного автомобіля. Водій автомобіля «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 гр. ОСОБА_8 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , на його пропозицію погодився.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне, повторне викрадення чужого майна, 08 грудня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , під`їхавши на автомобілі «Део Ланос» до будинку № 39 по вулиці Малишка в місті Києві, помітив на не охоронюваній стоянці автомобіль марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_3 , що належить гр. ОСОБА_10 , та обрав вищевказаний автомобіль предметом свого злочинного посягання.

Продовжуючи задумане, ОСОБА_6 , підійшов до автомобіля марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_3 , та скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою балонового ключа, який він заздалегідь приготував для вчинення крадіжок, відкрутив з задніх дверей запасне колесо вищевказаного автомобіля та відніс його до автомобіля «Део Ланос» НОМЕР_1 , який стояв поряд при цьому повідомивши водію автомобіля, що автомобіль та колесо належить йому .

Після чого, ОСОБА_6 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , матеріального збитку на суму 10000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно.

Згідно ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.

Згідно ч.3 ст.32 КК України повторним також визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями КК України, у випадках, передбачених в Особливій частині КК України.

Згідно примітки 1 до ст.185 КК України, повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262 КК України.

В обвинувальному акті у відомостях про особу обвинуваченого слідчий зазначив, що ОСОБА_6 раніше не судимий.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК ( 2341-14 ) вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.

При цьому, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК ( 2341-14 ) повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана з проникненням у житло). Якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК ( 2341-14 ). У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Отже, як вбачається правова кваліфікація в обвинувальному акті визначена невірно, та дії ОСОБА_6 повинні кваліфікуватися за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України.

Наведені порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 17, 110, 291, 314-316 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 обвинувальний акт та додані до нього документи відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0018650 від 08.12.2015 року, для виконання вимог, значених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: