Справа №583/2615/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/925/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного Сумської області від 30 червня 1999 року, -

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 р., яким його засуджено за ст. 176-3 КК України (1960р.). Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час розгляду його позову до Держави Україна, Прокуратури Харківської області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області та Державного казначейства України Червоназаводським районним судом м. Харкова допитаний експерт ОСОБА_6 повідомив, що не знає експерта ОСОБА_7 , не є спеціалістом в галузі моралі та етики, не проводив культурологічну експертизу, висновок якої було покладено в основу обвинувального вироку щодо нього. Ця нововиявлена обставина йому під час кримінального провадження відома не була, клопотання про виклик і допит експертів районним судом відхилялися, а разом з іншими виявленими судом при розгляді інших його заяв обставинами, зокрема тим, що громадянка ОСОБА_8 не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України 1960 року, так як не була суддею, невірним тлумаченням суддею висновків лінгвістичної експертизи, допущеними порушеннями при проведенні культурологічної експертизи під час слідства вимог ст.197 КПК України (1961) року та ч. 3 ст.62 Конституції України, посилання, як на доказ, на висновок культурологічної експертизи, проведеної по 19 епізодам його заяв щодо одного судді ОСОБА_9 , по всіх 209 епізодах і відносно інших суддів, свідчить про неправильність ухваленого відносно нього вироку.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року залишено без задоволення в зв`язку з тим, що заявник не навів фактів, які б стали підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на положення ст. 459 КПК України.

Не погодившись з прийнятим рішення суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 13 вересня 2016 року та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи свої вимоги невідповідністю вказаного судового рішення вимогам ст.370 КПК України, однобічністю судового розгляду та необґрунтованістю висновків суду, оскільки наведена ним обставина щодо покладення в основу обвинувального вироку відносно нього недопустимого доказу підробленого висновку культурологічної експертизи є нововиявленою, яка в сукупності з іншими виявленими обставинами, аналогічними наведеним ним у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, свідчить про необґрунтованість вироку суду по його обвинуваченню за ст.176-3 КК України (1960 р). Вказує про голослівність висновків суду щодо наявності ряду доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину, про не витребування та не вивчення матеріалів цивільної справи, як першоджерела нововиявленої обставини, неправильність висновку суду про пропуск тримісячного строку звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова, яким встановлено нововиявлену обставину, набрало чинності 03 серпня 2016 року. Наголошує, що, залишаючи без задоволення його заяви з приводу інших нововиявлених обставин, суди жодним чином не спростовували наявність цих обставин, а навпаки підтверджували, що вони є загальновідомими та загальнодоступними.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Отже, під нововиявленими обставинами розуміють встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

Розглядаючи заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Охтирського районного Сумської області від 30 червня 1999 року за нововиявленими обставинами та приймаючи рішення про залишення її без задоволення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявником не наведено обставин, які є підставами, передбаченими ст.459 КПК України, за наявності яких вирок підлягає перегляду.

Такі висновки місцевого суду, на думку колегії суддів, належним чином вмотивовані, відповідають вимогам кримінального процесуального закону і фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року ОСОБА_5 засуджений за ст.176-3 КК України (1990 року) до 1 року виправних робіт з утриманням 20 відсотків заробітку на користь держави; за ст.176-3 КК України (в редакції закону від 8 лютого 1995 року) до 1 року виправних робіт з утриманням 20 відсотків заробітку на користь держави; за ст.176-3 КК України(в редакції закону від 2 жовтня 1996 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно було визначено до відбування 2 роки позбавлення волі, на підставі п. «а» ст.7 Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року ОСОБА_5 скорочено строк відбування покарання до 1 року позбавлення волі.

Ухвалою Сумського обласного суду від 05 серпня 1999 року вирок Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року відносно ОСОБА_5 було змінено, пом`якшене призначене ОСОБА_5 покарання за ст.176-3 КК України (в редакції закону від 2 жовтня 1996 року) у виді позбавлення волі до 1 року і 6 місяців, на підставі ст.42 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено до відбування 1 рік 6 місяців позбавлення волі, відповідно до п.«а» ст.7 Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 скорочено і остаточно визначено покарання у виді 9 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишено без зміни.

Наведена ОСОБА_5 у заяві нововиявлена обставина про підроблення висновку культурологічної експертизи від 04 березня 1997 року, який був покладений в основу вироку відносно нього, цілком обґрунтовано не було визнано судом в якості підстави для перегляду цього судового рішення за нововиявленими обставинами.

Оскільки пояснення свідка ОСОБА_6 з приводу того, що він висновок культурологічної експертизи не робив, не є спеціалістом в цій галузі, не впізнав підпис, що стоїть навпроти його прізвища, жодним чином не спростовують юридичні факти, пов`язані з предметом доказування у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 , а виключно показами ОСОБА_6 не може бути доведена неналежність йому підпису на висновку експертизи. Отже, об`єктивні дані, які підтверджують підроблення вказаного доказу по кримінальній справі відносно ОСОБА_5 , в даному провадженні за нововиявленими обставинами відсутні.

Крім того, на думку колегії суддів, підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок, у вигляді певних дій осіб, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, а тому має бути встановлено вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджено матеріалами розслідування, навіть за умови відсутності про це прямої вказівки законодавця за змістом ст.459 КПК України.

Щодо інших наведених ОСОБА_5 обставин, з приводу того, що громадянка ОСОБА_8 не могла бути об`єктом злочину, передбаченого ст. 176-3 КК України 1960 року, так як не була суддею, невірним тлумаченням суддею висновків лінгвістичної експертизи, допущеними порушеннями при проведенні культурологічної експертизи під час слідства вимог ст.197 КПК України (1961) року та ч. 3 ст.62 Конституції України, посилання як на доказ, на висновок культурологічної експертизи, проведеної по 19 епізодам його заяв щодо одного судді ОСОБА_9 , по всіх 209 епізодам і відносно інших суддів, то як вірно вказав суд першої інстанції; то всі вони були предметом розгляду у справах за іншими заявами ОСОБА_5 про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами та свого підтвердження в якості підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не знайшли, оскільки не є такими обставинами, що впливають на законність та обґрунтованість вироку, були загальновідомими та загальнодоступними на час його постановлення, і в своїй сукупності разом з наведеною цього разу заявником обставиною щодо підроблення експертного висновку справі не спростовують висновків, що містяться у вироку суду.

Погоджується також колегія суддів і з висновками суду першої інстанції з приводу того, що обставини, на які посилається ОСОБА_5 у своїй заяві, як на підстави для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, не підтверджуються жодними доказами та фактично мають характер повторного дослідження доказів у кримінальній справі та вимоги їх переоцінки щодо події злочинів, винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів та правової кваліфікації, що суперечить положенням п.1 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема такій засаді кримінального провадження як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого, якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

Необґрунтованими, на думку колегії судів, є також доводи заявника ОСОБА_5 з приводу неправильності висновку суду про пропуск встановленого тримісячного строку звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки про існування обставин, на які він посилається як на підставу перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами (підроблення експертного висновку), заявник дізнався ще під час судового провадження за його позовом у Червонозаводському суді м. Харкова, коли свідок ОСОБА_6 надавав свої пояснення, а також дізнався з рішення цього суду від 22 грудня 2015 року, а з заявою до суду він звернувся 11 серпня 2016 року, тобто поза межами встановленого тримісячного строку, а посилання апелянта про початок відрахування строку звернення з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили є недоречним.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи ОСОБА_5 про однобічність судового розгляду через голослівність висновків суду (без аналізу та надання правової оцінки жодному доказу по справі) щодо наявності ряду доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину та через не витребування та не вивчення матеріалів цивільної справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року відносно ОСОБА_5 за нововиявленими обставинами, правові підстави для скасування ухвали суду в даному провадженні за поданою ОСОБА_5 апеляційною скаргою відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2016 року, якою залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського районного суду Сумської області від 30 червня 1999 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4