Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року Слідчий суддя ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від 13 грудня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2015 року за №0000252.

Клопотання слідчий мотивує тим, що до Подільського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК Київська Русь» ОСОБА_5 щодо протиправних дій директора ТОВ «Градосвет», ОСОБА_6 , який вступив у злочинну змову з керуючим Київським центральним відділенням Банку ОСОБА_7 , які незаконно отримали у невстановленому місці копії особистих документів громадян (на 421 особу), після чого вчинили службове підроблення, тобто, внесення неправдивих відомостей до офіційних документів, підробивши довідки з місця роботи. У подальшому, останні підробили завідомо неправдиві заяви-договори на відкриття та обслуговування в Банку та незаконно виготовили платіжні картки на 421 особу, які, начебто, являються працівниками ТОВ «Градосвет». Вищевказаними діями Банку завдано матеріальну шкоду на загальну суму 14 406 855 грн. 29 коп.

У клопотанні вказано, що в якості свідка допитані більше сімдесяти осіб, з використанням документів яких укладалися договори. Вказані свідки повідомили, що ніколи не мали трудових відносин із ТОВ «Градосвет» та ніколи не відкривали рахунку в Банку і тим більше, ніколи не знімали із них кредитні кошти. Також, допитані працівники Банку, в тому числі ОСОБА_8 , який в ході допиту показав, що ним за наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК Київська Русь» була проведена службова перевірка, яка показала, що до даної схеми привласнення майна Банку причетна ОСОБА_9 , яка на момент привласнення працювала начальником відділу карткового бізнесу Київського центрального відділення ПАТ «БАНК Київська Русь».

Зазначено, що в ході досудового розслідування, 26.09.2016 року, начальнику відділу карткового бізнесу Київського центрального відділення Банку ПАТ «БАНК Київська Русь» ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України.

Посилаючись на те, що з метою забезпечення заявленого по кримінальному провадженню потерпілим ПАТ «Банк Київська Русь» цивільного позову на майно ОСОБА_9 , а саме 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно накласти арешт, а тому слідчий звернувся з даним клопотанням.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені у ході досудового розслідування, слідчий суддя вважає за необхідне розглядати клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши матеріали клопотання та кримінального провадження прийшов до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступних підстав.

У провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000252, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200 КК України.

Згідно зі ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий у клопотанні зазначив, що оскільки санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, він вважає за необхідне накласти арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_9 , а саме: на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

Слідчий у клопотанні зазначив ще одну мету арешту, передбачену п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення заявленого по кримінальному провадженню потерпілим ПАТ «Банк Київська Русь» цивільного позову.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.

У порушення зазначених вимог закону, слідчим у клопотанні не вказано, суму заявленого цивільного позову ПАТ «Банк Київська Русь», що позбавляє слідчого суддю можливості визначити співрозмірність вартості майна, яке підлягає арешту, докази факту завдання шкоди, розміру шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, вартість майна, яке належить арештувати.

Оскільки, слідчим не доведено необхідність накладення арешту на зазначене майно, яка б відповідала законній меті, то відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1