Справа № 346/2114/15-к
Провадження № 11-кп/779/5/2016
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000342 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , за ч. 2 ст. 125 КК України за апеляційними скаргами прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :
Прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покараним у виді 240 годин громадських робіт.

Обвинувачений просить скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження на підставі ч. 1 п. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин. Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 4000 грн. відшкодування моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Прокурор свою позицію мотивує тим, що не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, вважає вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість виходячи з того, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не враховано, що він своєї вини не визнав, вводив суд в оману, завданих збитків потерпілому не відшкодував, не дано належної оцінки способу вчинення злочину стосовно потерпілого, а саме нанесення удару тяжким твердим предметом ( уламком черепиці ) в тім`яну ділянку голови, що, незалежно від волі обвинуваченого, могло спричинити більш тяжкі тілесні ушкодження, що свідчить, вважає прокурор, про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_6 , а призначене судом покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань і є явно несправедливим.

Обвинувачений свою позицію мотивує тим, що вважає, що діяв в стані і в межах необхідної оборони, захищаючи своє здоров`я та життя від реальної протиправної загрози, враховуючи вікову різницю між ним та ОСОБА_9 , їх фізичний стан, його стан здоров`я, тощо. Умислу на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень в нього не було.

Вирок на його думку є незаконним і необґрунтованим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про його винуватість і на правильність застосування Закону України про кримінальну відповідальність .

Обвинувачений подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому зазначає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з зазначених ним підстав, в тому числі що його вина не доведена, він діяв в стані необхідної оборони, мала місце неповнота досудового та судового слідства та інше.

Суд першої інстанції, згідно з вироком, встановив, що 11 квітня 2015 року приблизно о 09 - 10 год. обвинувачений, перебуваючи за місцем проживання свого батька та племінників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив словесний конфлікт з хлопцем своєї племінниці - потерпілим ОСОБА_9 під час якого уламком керамічної черепиці наніс потерпілому удар в тім`яну ділянку голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої

В ході апеляційного розгляду обвинувачений свої апеляційні вимоги підтримав, апеляційні вимоги прокурора заперечив.

Прокурор свої апеляційні вимоги підтримав, вимоги обвинуваченого заперечив.

Потерпілий апеляційні вимоги прокурора підтримав, апеляційні вимоги обвинуваченого заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Колегія суддів, виходячи з позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Дестреам проти Франції», 56651, 18 травня 2004 року, при розгляді заяви по якій вказаний Суд встановив, що відмова заявнику у дослідженні доказів, зокрема, допиті свідків, яких той просив допитати в ході апеляційного розгляду, коли апеляційним судом було в той же час витлумачено свідчення, які ці свідки давали в ході розгляду справи в суді першої інстанції, і визнано при таких обставинах заявника винним у вчиненні злочину, є порушенням як пункту 1 так і підпункту d) пункту 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, надалі Конвенції, оскільки таким чином мало місце як обмеження права на захист так і позбавлення можливості скористатися справедливим судом, та враховуючи положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, задовольнила клопотання обвинуваченого та було допитано в ході апеляційного розгляду ряд свідків, заслухано потерпілого, обвинуваченого, було досліджено інші докази, що могли б мати значення для вирішення провадження по суті.

Погоджуючись з вироком, колегія суддів, як і суд першої інстанції, прийшла до висновку, що, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість повністю доводиться сукупністю доказів зібраних у провадженні, перевірених і досліджених судом в судовому засіданні, які спростовують позицію апелянта щодо його невинуватості.

Так, допитані як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт нанесення обвинуваченим потерпілому удару уламком черепиці в голову, ствердив про таке і потерпілий ОСОБА_9 , а свідок ОСОБА_12 підтвердила той факт, що бачила завершення конфлікту, коли потерпілий, з метою припинення конфлікту повалив обвинуваченого на землю та стримував його від вчинення надалі протиправних дій.

Вина обвинуваченого підтверджується також і дослідженими в ході апеляційного розгляду висновком експерта № 83 від 27 квітня 2015 року, який підтверджує факт спричинення потерпілому вказаних тілесних ушкоджень, механізм їх утворення, що не виключає і обставин зазначених у вироку ( а. п. 42-43 ), довідкою невропатолога від 11 квітня 2015 року ( а. п. 44 ), довідкою Коломийської ЦРЛ ( а. п. 45 ) з виставленням діагнозу забій тім`яної ділянки справа, струс головного мозку, протоколами проведення слідчих експериментів з участю свідків та потерпілого ( а. п. 46-66 ).

Вина обвинуваченого частково підтверджується і його особистими поясненнями як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, в частині того, що він визнав, що мав місце конфлікт, хоч про його обставини в суді першої інстанції, в ході апеляційного розгляду та в апеляційній скарзі по різному пояснював про ці обставини, що свідчить про неправдивість його позиції.

Зазначені обставини спростовують твердження апелянта про його невинуватість у вчиненні вказаного злочину.

Позиція обвинуваченого про те, що в порушення вимог ст. 9 КПК України досудове слідство у кримінальному провадженні проведено неповно, однобічно і упереджено оскільки таку важливу слідчу дію, як слідчий експеримент на досудовому слідстві з ним не проведено, а тільки з участю потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , і в цих протоколах зроблено безпідставний висновок-припущення, що він уламком черепиці вдарив потерпілого ОСОБА_9 по голові, не ґрунтуються на наведених обвинуваченим фактичних обставинах і не ґрунтуються на тих чи інших конкретних нормах КПК України, вказані докази перевірялись судом який дав їм правильну оцінку по суті у сукупності з іншими доказами.

Посилання обвинуваченого на те, що в основу обвинувального акту, а далі і вироку суду, покладено показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 показання яких є суперечливими, неоднозначними, надуманими, сумнівними та недостовірними, не ґрунтується на фактичних обставинах, оскільки по суті ці показання не є суперечливими, а певні несуттєві розбіжності не можуть стати підставою для скасування правильного по суті вироку за такими обставинами.

Не ґрунтується на фактичних обставинах і посилання обвинуваченого на те, що ні ході досудового слідства ні в ході судового розгляду не було з`ясовано звідки під час боротьби і самооборони в коридорі будинку він підняв ( взяв ) уламок черепиці, якої конфігурації був цей уламок черепиці, оскільки в протоколі огляду від 23 квітня 2015 року, що досліджувався в ході апеляційного розгляду, складеного із запізненням, але зазначено, що біля будинку є уламки черепиці ( а. п. 37-40 ).

Безпідставним є і посилання обвинуваченого на те, що поза увагою досудового слідства і експертного дослідження залишилось питання можливості утворення тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 під час боротьби в коридорі, зокрема при ударі тім`яною ділянкою до стіни, металевих частин вхідних дверей, тощо, оскільки про таке ніхто не стверджував, сам обвинувачений в суді першої інстанції та вході апеляційного розгляду про таке теж не вказував.

Стосовно доводів прокурора.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахував, що обвинувачений вважається не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілого.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з наступними змінами, п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту, обмеження волі.

Суд визначив покарання у межах санкції вказаної частини статті.

Погоджуючись з покаранням призначеним судом першої інстанції колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення покарання слід врахувати також, до врахованого судом першої інстанції, що причиною, яка спровокувала вчинення злочину, був той факт, що день перед вказаною подією, 10 квітня 2015 року, що підтверджується дослідженим в ході апеляційного розгляду висновком дільничного інспектора Коломийського міського відділу міліції від 23 квітня 2015 року з якого вбачається, що 10 квітня 2015 року мав місце конфлікт в ході якого як потерпілий так і вказані вище свідки ОСОБА_13 вчинили конфлікт з батьком обвинуваченого, була неправильна поведінка потерпілого, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоч і судимість погашена, а обставини на які посилається прокурор, не можуть відповідно до змісту ст. 67 КК України чи інших вимог закону, вважатись такими, що обтяжують покарання і дають підстави для застосування більш тяжкого покарання.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог закону і постановив судове рішення яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України і підстав для скасування чи зміни вироку не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора Коломийської міжрайонної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом :
Суддя : ОСОБА_2