Провадження № 1-кп/734/90/16 Справа № 734/1754/16-к
іменем України
17 червня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, неодруженого, призванного за мобілізацією 17.03.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , курсанта 1 зведеної навчальної батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
17 березня 2015 старший солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015.
16 грудня 2015 року старший солдат ОСОБА_5 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) №302 від 16.12.2015 зарахований до списків прикомандированого особового складу частини, на котлове забезпечення з 17.12.2015 та призначений на посаду курсанта 1 зведеної батареї.
Згідно з вимогами ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання первинного Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 08 січня 2016 року близько 08 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, не зважаючи на дію в Державі особливого періоду, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.
Наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 № 8 від 08 січня 2016 року старшого солдата ОСОБА_5 , який самовільно залишив частину, виключено з котлового забезпечення з 08 січня 2016 року.
В подальшому, старший солдат ОСОБА_5 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення місця несення служби, 11 травня 2016 року самостійно прибув до військової частини польова пошта В НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим командиром вказаної військової частини видано наказ (по стройовій частині) № 113 від 12 травня 2016 року, згідно якого старший солдат ОСОБА_5 вважається як такий, що повернувся у розташування військової частини, зарахований у розпорядження командира вказаної військової частини, поставлений на котлове забезпечення та приступив до виконання обов`язків з військової служби.
Так, старший солдат ОСОБА_5 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 в період з 8 січня 2016 року до 11 травня 2016 року включно.
25 травня 2016 року між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенант юстиції ОСОБА_3 і обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 , враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, його особи, щире каяття та беззастережного визнання своєї винуватості, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 476 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 25 травня 2016 року між прокурором військової прокурори Деснянського гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1