АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1905/1077/12Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/789/10/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ;

засудженого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальну справу за апеляцією захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року, яким, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільні позови залишено без розгляду.

Стягнуто з засудженого в дохід держави 18171 грн. 16 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, що мав місце за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 28 грудня 2007 року близько 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки Мерседес бенс 209Д реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічно несправною гальмівною системою та системою рульового керування, що є порушенням вимог п.п. 31.4.1., 31.4.2. ПДР України, з пасажиром ОСОБА_8 в салоні автомобіля, рухався автодорогою сполученням Борщів-Заліщики в напрямку м. Борщів Тернопільської області. Маючи намір здійснити маневр повороту праворуч на другорядну дорогу, що веде до с. Городок Заліщицького району, увімкнув сигнал правого покажчика повороту та продовжив рух по головній дорозі. Наближаючись до перехрестя та маючи об`єктивну можливість виявити, що до перехрестя зі сторони с. Городок другорядною дорогою по зустрічній смузі руху наближається автопоїзд з тягачем марки КАМАЗ 5511, що обумовило небезпеку для руху його автомобіля, ОСОБА_6 в порушення вимог п. 2.3.6 та п. 12.3. ПДР України, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, маючи можливість шляхом застосування гальмування для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, таких заходів не вжив, та, порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР України, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив траєкторію руху свого автомобіля вліво у напрямку головної дороги.

В той же час, оцінивши, що автомобіль марки Мерседес бенс 209Д з увімкненим правим покажчиком повороту повертає праворуч на другорядну дорогу, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки КАМАЗ 5511 реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом марки ГКБ 852701 реєстраційний номер НОМЕР_3 , в салоні автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_10 , продовжив рух в напрямку головної дороги з наміром повернути на перехресті ліворуч.

Змінивши траєкторію руху автомобіля марки Мерседес бенс 209Д вліво, ОСОБА_6 в порушення вимог п. 1.5. ч. 1. ПДР України створив небезпечну ситуацію, в якій позбавив водія ОСОБА_9 можливості запобігти зіткнення. Непередбачувані дії водія ОСОБА_6 , пов`язані із різкою зміною траєкторії руху автомобіля вліво, привели до зіткнення передньої правої частини керованого ним автомобіля марки Мерседес бенс 209Д із передньою правою частиною автомобіля марки КАМАЗ 5511.

Унаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля марки Мерседес бенс 209Д ОСОБА_8 від отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди травм в той же день помер в Заліщицькій ЦРКЛ, пасажир автомобіля марки КАМАЗ 5511 ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.5. ч. 1., 2.3.б, 10.1., 12.3., 31.4.1. та 31.4.2. ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_8 та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити за відсутністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, або направити справу на додаткове розслідування.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю, обвинувальним ухилом висновків суду при оцінці та дослідженні доказів по справі та істотного порушення норм матеріального та процесуального права.

Наголошує на тому, що судом не здобуто об`єктивних доказів вчинення злочину ОСОБА_6 , його вина не доведена, тому відповідно до презумпції невинуватості всі сумніви повинні тлумачитися на його користь.

Адвокат зазначає, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно, а здобуті на досудовому слідстві та досліджені судом докази не підтверджують винність засудженого. На переконання захисника, досудове слідство було проведено поверхово та не об`єктивно, а в основу вироку судом були покладені недопустимі докази, отримані з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства. Також захисник вказує на те, що висновок суду про доведеність вини його підзахисного ґрунтується на суперечливих та неузгоджених між собою доказах, які не були належним чином оцінені судом.

Посилання суду на покази експерта ОСОБА_11 , висновок експертизи, протоколи огляду місця ДТП, є не коректними та не підтверджують вину засудженого. Суд безпідставно взяв до уваги розрахунки швидкості руху автомобілів, які зробив слідчий ОСОБА_12 .

Зазначає, що суд неправильно та упереджено відобразив у вироку та дав невірну оцінку показанням свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 .

Апелянт стверджує, що винуватцем ДТП і його наслідків є ОСОБА_9 , який виїхав на зустрічну смугу другорядної дороги, чим створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_6 , а потім допустив зіткнення автомобілів.

В доповненні до апеляції адвоката ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_6 вказав, що фактичні обставини ДТП, внаслідок якого загинув пасажир його автомобіля суд встановив в цілому вірно: «Обвинувачений ОСОБА_13 керуючи автомобілем марки Мерседес-Бенц 209D -з пасажиром ОСОБА_8 в салоні автомобіля рухався автодорогою сполученням Бориців-Заліщики в напрямку м. Борщів. Маючи намір здійснити маневр повороту праворуч на другорядну дорогу, що веде до с. Городок, увімкнув сигнал правого покажчика повороту та продовжив рух по головній дорозі. Наближаючись до перехрестя та маючи об`єктивну можливість виявити, що до перехрестя зі сторони с. Городок другорядною дорогою по зустрічній смузі руху наближається автопоїзд з тягачем марки КАМАЗ 5511, що обумовило небезпеку для руху його автомобіля, Пелих в порушення вимог п. 2.3.6 та п. 12.3 ПДР України, не відреагував для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, таких заходів не вжив, та, порушуючи вимоги п. 10.1 ПДР України, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив траєкторію руху свого автомобіля вліво у напрямку головної дороги».

«В той же час, оцінивши, що автомобіль марки Мерседес з увімкненим покажчиком повороту повертає праворуч на другорядну дорогу, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки КАМАЗ 3511 з причепом, в салоні автомобіля знаходився пасажир ОСОБА_10 , продовжив рух в напрямку головної дороги з наміром повернути на перехресті ліворуч».

«Змінивши траєкторію руху автомобіля марки Мерседес вліво. Пелих в порушення вимог п. 1.5 ч. 1 ПДР України створив небезпечну ситуацію, в якій позбавив водія Ланового можливості запобігти зіткнення. Непередбачувані дії водія Пелиха, пов`язані із різкою зміною траєкторії руху автомобіля вліво, привели до зіткнення передньої правової частини керованого ним марки Мерседес із передньою правою частиною автомобіля марки Камаз.

«Свідок ОСОБА_9 показав, що 28 грудня 2008 року о 13.30 год. він керував автомобілем КАМАЗ з причепом, що був завантажений зерном пшениці у кількості 20700 кг. Наближаючись до перехрестку із дорогою Борщів-Заліщики із швидкістю 45-50 км/год, побачив дорожній знак «уступи дорогу», скинув газ, натиснув на педаль щеплення, ввімкнув сигнал покажчика лівого повороту та став зупиняти автомобіль. В цей момент за 100 метрів він побачив, що зі сторони м. Заліщики по головній дорозі рухається мікроавтобус Мерседес з увімкненим правим поворотом. Розуміючи, що мікроавтобус буде повертати праворуч і бачачи, що керований ним КАМАЗ знаходиться посередині перехрестя і є достатньо місця для мікроавтобуса повернути праворуч, попросив пасажира пересвідчитись, чи немає транспорту праворуч по головній дорозі. В цей момент мікроавтобус вже в`їжджав в поворот. Він відпустив щеплення і як тільки хотів додати газу, щоб проїхати перехрестя, побачив як мікроавтобус вивернув вліво від нього. Відстань в цей момент до мікроавтобуса була до 20 м. Він натиснув на гальма, однак зіткнення уникнути не вдалось. Після удару подій не пригадує. Прийшов до свідомості в кабіні КАМАЗ в лісопосадці. Перед зіткненням КАМАЗ напрямку руху не змінював. Причиною ДТП вважає незрозумілі дії водія мікроавтобуса».

«Будучи допитаним як свідок, ОСОБА_6 показав, що починаючи виконувати маневр повороту праворуч, став триматися автомобілем ближче до правого краю дороги. Автомобіль КАМАЗ рухався на відстані 1 м. від лівого краю проїзної частини другорядної дороги, а тому не міг завершити маневр, оскільки не мав куди його минути. Він звернув ще праворуч, так що колеса автомобіля були біля самого узбіччя, а КАМАЗ теж звернув вліво і продовжував рухатися на нього. Коли до автомобіля залишилось 10 м. він різко крутнув кермо вліво. Відбулось зіткнення. При допиті, як підозрюваного, ОСОБА_6 уточнив, що коли побачив за 20 метрів перед собою КАМАЗ, пригальмував і з метою уникнення лобового зіткнення вивернув кермо ліворуч, намагаючись дати дорогу КАМАЗу по виробленій ним гіпотетичній траєкторії руху останнього. Однак за 10 м. до зіткнення КАМАЗ теж змінив траєкторію руху, намагаючись виїхати на свою смугу руху».

Отже підсумовуючи факти та обставини ДТП: повертаючи з головної дороги на другорядну праворуч, він виявив на його смузі руху, перед собою автомобіль КАМАЗ. Повністю завантажений автопоїзд стрімко наближався до нього, рухаючись по зустрічній смузі з наміром здійснити поворот з другорядної дороги на головну ліворуч. Намагаючись уникнути неминучого зіткнення та інстинктивно рятуючи життя, він відразу відмовився від завершення маневру повороту вправо і різко взяв вліво в напрямку головної дороги. Як стверджує водій КАМАЗа, відстань до його мікроавтобуса в цей момент була 20 м. ОСОБА_9 застосував екстрене гальмування, однак зіткнення уникнути не вдалося. Первинне контактування їхніх транспортних засобів відбулось на правому краю головної дороги, тобто його автомобіль вже встиг повернутись на головну дорогу і фактично вирівнявся в напрямку м.Борщова. Автомобіль КАМАЗ правим переднім кутом вдарив його Мерседес в двері пасажира справа під гострим кутом. Внаслідок удару Мерседес розвернуло на трасі, де він і залишився стояти в декількох метрах від місця зіткнення. КАМАЗ же після удару перетнув трасу Борщів-Заліщики, позбивав на протилежному боці дороги дерева лісосмуги і зупинився між ними далеко в полі. Все це документально підтверджене фототаблицями та схемами до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 3197 за 2014 рік, виконаної Львівським НДІСЕ.

Що стосується правової кваліфікації, то суд припустився істотної помилки, що власне і призвело до його безневинного засудження.

Зокрема суд першої інстанції зазначив:«Судом встановлено, що саме не застосування водієм ОСОБА_6 своєчасного екстреного гальмування відповідно до вимог п. 12.3 ПДРУ з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Саме об`єктивна можливість виявити автомобіль КАМАЗ на зустрічній смузі другорядної дороги, а вона становить, за показаннями ОСОБА_14 при відтворенні обстановки та обставин події 19.03.2008 року, 37,5 м., а не момент, коли водій вперше виявив автомобіль КАМАЗ на зустрічній смузі другорядної дороги на відстані 20-25 м. від місця зіткнення, є моментом виникнення небезпеки для водія Пелиха. А та обставина, що водій ОСОБА_13 виявив небезпеку пізніше (на відстані 20-25 м. до місця зіткнення) свідчить про те, що він уважно не стежив за дорожньою обстановкою»

«Експертом Львівського НДІСЕ В.Т.Прибидою в судовому засіданні було підтверджено висновки автотехнічної експертизи від 23 лютого 2016 року та наголошено, що в даній дорожній обстановці, з урахуванням пріоритетності нерівнозначних доріг, момент виявлення небезпеки для руху для водія ОСОБА_13 виникає саме з часу об`єктивної можливості виявити автомобіль КАМАЗ на зустрічній смузі другорядної дороги руху, тому водію Пелиху необхідно було негайно зменшувати швидкість руху або зупинитися...».

«Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, насамперед до ПДР України, ... згідно п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди».

Як зазначено у Висновку № 2064 комісійної судово-автотехнічної експетизи Львіського НДІСЕ № 2064 від 17 липня 2012 року, при оцінці обставин ДТП слід мати на увазі те, що у момент настання взаємної видимості водіями автомобілів один одного «вантажний автопоїзд знаходився на зустрічній смузі руху, що з технічної точки зору, не могло відповідати вимогами п.п. 1.2; 1.5; 1.10; 11.2 ПДР». У відповідності до зазначеного «Лановий повинен був вести свій вантажний автопоїзд, наближаючись до головної дороги, по правій стороні проїзної частини другорядної дороги (і якомога ближче до її правої межі), не виїжджаючи на зустрічну сторону проїзної частини, щоб не створити небезпеки для руху іншим водіям (зокрема - водієві ОСОБА_6 )». В разі виникнення небезпеки для руху Лановий «повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі)».

Як зазначено у пунктах 7 і 8 Висновку Київського НДІСЕ № 1208/13-21 від 01.08.2013 року за результатами проведення автотехнічного дослідження:

«Якщо вантажний автопоїзд з тягачем «Камаз-5511» під керуванням водія Ланового рухаючись по зустрічній смузі другорядної дороги в напрямку головної повністю перекривав її по ширині, а водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_6 виявив цю обставину за 20 метрів до місця зіткнення, він не мав технічної можливості зупинити керований автомобіль до місця зіткнення при умові технічно справного автомобіля та при виконанні технічних вимог п. 12.3 ПДР України.

Оскільки, згідно розрахунків, водій ОСОБА_15 не мав технічної можливості зупинити, керований ним автомобіль до місця зіткнення шляхом екстреного гальмування ... можна стверджувати, що в даній дорожній ситуації даний водій знаходився в аварійній ситуації, при якій його дії Правила дорожнього руху України не регламентують.

В заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною даного ДТП стала невідповідність дій водія автопоїзда Камаз Ланового технічним нормам вимог п.п. 16.11, вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України».

Таким чином, підсумовуючи правову кваліфікацію фактів: Наближаючись до головної дороги і, тим більше, маючи намір повертати ліворуч, водій КАМАЗа повинен був зайняти крайню праву частину другорядної дороги. А оскільки Лановий керував повністю груженим автопоїздом масою понад 20 тон, то він мав би і зупинити свій автомобіль перед здійсненням маневру повороту з сільської дороги на автомобільну трасу.

Як зазначено в оскарженому вироку, його вина в тому, що він не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки. Але на його думку це не рятувало б його від зіткнення та згідно правила п. 12.3 ПДР надає ОСОБА_6 право безпечного об`їзду перешкоди. Рятуючись від неминучого зіткнення і вивертаючи свій автомобіль назад на головну дорогу, він не створив жодному іншому учаснику дорожнього руху жодної небезпеки. Він міг би ще погодитись з правовою кваліфікацією своїх дій, якби КАМАЗ в момент удару зупинився, а не летів далі десятки метрів, зметаючи все на своєму шляху. Або, якби внаслідок аварійного повернення на головну дорогу відбулося би зіткнення його автомобіля з іншими учасниками дорожнього руху.

Враховуючи вище викладене, засуджений в доповненнях до апеляційної скарги свого захисника просить відновити правосуддя в його справі та скасувати обвинувальний вирок суду Борщівського району від 01 червня 2016 року щодо нього. Також просить закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, або ж направити справу на додаткове розслідування прокурору.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який відкликав подану ним апеляційну скаргу, і вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга захисника інтересів засудженого-адвоката ОСОБА_7 безпідставною, адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали подану адвокатом апеляційну скаргу з доповненнями засудженого та просять вирок суду першої інстанціїскасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями засудженого, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України(в редакції 1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суду належить оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних та інших джерелах, з точки зору їх належності, допустимості і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України(в редакції 1960 року).

На думку колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість засудженого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Відтак, винність засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями:

- потерпілого ОСОБА_10 , який вказав на те, він в якості пасажира знаходився в кабіні автомобіля марки КАМАЗ за кермом якого був водій ОСОБА_9 . За 60-80 метрів до головної дороги він побачив мікроавтобус синього кольору, що рухався ліворуч них по головній дорозі зі швидкістю приблизно 50 км/год. і з увімкненим сигналом покажчика правого повороту. Для мікроавтобуса було достатнього місця для проїзду по другорядній дорозі. Доїжджаючи до головної дороги, водій ОСОБА_9 пригальмував та попросив його подивитися чи немає транспорту праворуч. Коли він повернув голову по ходу руху їх автомобіля, перед КАМАЗом побачив мікроавтобус. Відбулось зіткнення правої сторони кабіни автомобіля КАМАЗ з правою дверкою мікроавтобуса. В результаті удару водій ОСОБА_9 втратив свідомість і автомобіль зупинився в деревах на протилежному узбіччі головної автодороги.

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який керував автомобілем КАМАЗ, і пояснив, що побачивши дорожній знак уступи дорогу, скинув газ, ввімкнув муфту щеплення та сигнал покажчика лівого повороту та став зупиняти автомобіль. В цей же момент за 100 метрів він побачив, що зі сторони м. Заліщики по головній дорозі рухається мікроавтобус марки Мерседес з увімкненим сигналом покажчика правого повороту. Розуміючи, що мікроавтобус буде повертати праворуч і бачачи, що керований ним КАМАЗ знаходиться посередині перехрестя і є достатньо місця для мікроавтобуса повернути праворуч, попросив пасажира ОСОБА_10 пересвідчитися чи немає транспорту праворуч по головній дорозі. В цей момент мікроавтобус вже вжджав у поворот. Він відпустив щеплення і як тільки хотів додати газу, щоб проїхати перехрестя, побачив як мікроавтобус різко вивернув вліво на нього. Відстань в цей момент до мікроавтобуса була до 20 м. Він натиснув на гальма, однак зіткнення уникнути не вдалось. Вказує, що перед зіткненням КАМАЗ напрямку руху не змінював. Причиною ДТП вважає незрозумілі дії водія мікроавтобуса.

Крім того, вина засудженого підтверджується й дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 28 грудня 2007 року та від 10 березня 2008 року (т. 1, а.с. 8-19); від 22 липня 2008 року (т.1, а.с. 20-23), від 23 жовтня 2013 року (т.3 а.с. 30-38), протоколом огляду транспорту від 09 квітня 2008 року (т. 1, а.с. 23-26); висновками дорожньо-технічних експертиз № 229 від 27 червня 2014 року (т. 3, а.с. 75-77) та № 3196 від 31 січня 2015 року (т. 3, а.с. 113-117); протоколами відтворення обстановки та обставин події від 19 березня 2008 року (т. 1, а.с. 95-104), від 23 січня 2008 року (т.1, а.с. 68-74); висновками судових- автотехнічних експертиз № 5-20/08 від 31 січня 2008 року (т. 1, а.с. 197-212), № 5-21/08 від 27 січня 2008 року (т. 1, а.с. 149-161), № 5-55/08 від 07 лютого 2008 року (т. 2, а.с. 5-21); висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 3197 від 30 січня 2015 року (т. 3, а.с. 105-111), висновком комісійної судової автотехнічної експертизи № 4286 від 23 лютого 2016 року(т.4, а.с. 5-11), яким суд дав належну та обгрунтовану оцінку.

Так, в суді першої інстанції експерт Львівського НДІСЕ ОСОБА_11 пояснив, що ним була проведена комісійна судова автотехнічна експертиза № 4286 від 23 лютого 2016 року, відповідно висновкам якої момент небезпеки для водія ОСОБА_6 виник з моменту об`єктивної можливості виявити автомобіль КАМАЗ на зустрічній смузі другорядної дороги, а не з моменту появи того ж автомобіля в полі зору водія. Зазначені висновки експертизи ОСОБА_11 підтвердив та зазначив, що досліджував всі матеріали кримінального провадження, а тому не зважаючи на вихідні дані, які були покладені в основу постанови суду про призначення експертизи, ним було зроблено висновок на підставі даних проведених при відтворенні обстановки та обставин події, в тому числі за участю водія ОСОБА_6 .

Проаналізувавши вищезазначені докази у їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в їх достовірності та погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості засудженого, що ґрунтується на таких доказах, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Надаючи юридичну оцінку доводам адвоката, в частині невідповідності висновків суду першої інстанції про доведеність вини його підзахисного фактичним обставинам справи, неповноти та однобічності досудового та судового слідства, істотного порушення судом вимог кримінально-процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість.

Так, посилаючись як на підставу для скасування вироку суду першої інстанції, адвокат вказує на те, що висновки експертиз, що містяться в матеріалах справи, спростовують вину засудженого.

Дослідивши вказане твердження, колегія суддів не може погодитись зі стороною захисту, виходячи з наступних підстав.

Обґрунтовуючи відсутність своєї вини, засуджений вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась по вині свідка ОСОБА_9 .

При цьому, експертами надано декілька висновків щодо наявності чи відсутності вини засудженого, а саме з урахуванням його показань та показань потерпілого і свідка.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 та ч. 1 ст. 67 КПК України(в редакції1960 року), на переконання колегії суддів, вказані висновки експертиз не мають наперед встановленої сили, а оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням та ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, тому посилання на них у вироку є допустимим та не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону. Отже, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги одні експертні висновки та відкинув інші.

З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги їх апеляційної скарги про необхідність скасування вироку та закриття провадження за відсутністю в його діях ознак інкримінованого йому злочину задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, вирішуючи питання про правильність застосування кримінального закону та обґрунтованість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог закону. Як вбачається з вироку, при визначенні виду та розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також особу засудженого, який є не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання,обставини, що помякшують покарання-активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілого ОСОБА_10 щодо незастосування суворого покарання ОСОБА_6 , часткове відшкодування матеріальних збитків на поховання потерпілого ОСОБА_16 , незадовільний стан здоровя підсудного.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у достовірності встановлених судом першої інстанції відомостей, щодо обставин вчинення ДТП за участі водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Оцінюючи всі обставини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення засудженому ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання - у виді позбавлення права керування транспортними засобами та звільненням останнього від відбування основного покарання з випробуванням.

Беручи до уваги викладене, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушень кримінально-процесуального закону в ході розгляду даного кримінального провадження, його висновки, наведені у вироку, в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, а призначене покарання - ступеню тяжкості злочину й особі засудженого та є справедливим.

Таким чином, при перевірці кримінальної справи за апеляцією захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає будь-яких передбачених ст. 367 КПК України (в редакції 1960 року) підстав для скасування чи зміни вироку.

На підставі викладеного та керуючись п. 15 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року) та ст.ст.365, 366, 377, 379 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2