А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

І м е н е м У к р а ї н и

10.04.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями державного обвинувача прокурора прокуратури м. Ужгорода, потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2013 року.
Цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначено 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк визначено тривалістю 2 роки. На ОСОБА_5 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтися в цей орган для реєстрації.
Ухвалено: запобіжний захід ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд, стягнути з нього на користь ОСОБА_7 14 243 грн. 88 коп. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.
ОСОБА_5 визнаний винним в тому, що 16.07.2012 року близько 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки „ВАЗ - 2114 р/н НОМЕР_1 , проїхавши перехрестя вулиць Швабська Минайська в м. Ужгороді, неподалік православного собору, своїм автомобілем перегородив дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_7 після чого підійшовши до останнього, умисно, з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, ображаючи потерпілого, безпричинно завдав йому затиснутою в кулак рукою один удар в обличчя, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного подвійного перелому нижньої щелепи, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
В апеляціях:
- обвинувач не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації дій засудженого порушує питання про скасування вироку та постановлення нового, яким призначити ОСОБА_5 із застосуванням ст. 70 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з 2 річним іспитовим строком та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;
- потерпілий просить вирок в частині призначення покарання скасувати в наслідок його м`якості. Просить призначити покарання без застосування ст. 75 КК України та задовольнити його цивільний позов в повному обсязі. Вимоги обґрунтовує тим, що підсудний вини в учиненому не визнав, не розкаявся та невідшкодував заподіяних злочином збитків.
Заслухавши доповідь судді , промову прокурора та потерпілого на підтримання своїх апеляцій, пояснення підсудного, який свою вину визнав, вважав вирок законним та обґрунтованим , а апеляції безпідставними, промову захисника на підтримання пояснень підсудного, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово підсудного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляція прокурора до задоволення не підлягає , а апеляція потерпілого підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи в апеляціях не оспорюються й відповідно до вимог ст.365 КК України апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_5 16 липня 2012 року близьку 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки « ВАЗ-2114 » р/н НОМЕР_1 , проїхавши перехрестя вулиць Швабська-Минайська в м. Ужгороді, неподалік православного собору, перегородив дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_7 , підійшов до останнього та умисно, з хуліганських спонукань, виражаючи явну неповагу до суспільства, порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, ображаючи потерпілого, безпричинно завдав йому затиснутою в кулак рукою удар в обличчя, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного подвійного перелому нижньої щелепи ,які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Юридична кваліфікація дій підсудного, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ,або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину та за ч.1 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю є вірною.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти тільки за умови, якщо дані про тяжкість злочину та особу винного складають підставу про можливість його виправлення без відбування покарання.
У вироку суд першої інстанції при визначенні міри покарання посилається на характер та суспільну небезпечність скоєного, дані про особу підсудного, на відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, на те, що підсудний вважається не судимим, характеризується посередньо і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що підсудний вину у скоєному визнав тільки під час розгляду справи апеляційною інстанцією, впродовж досудового та судового слідства не сприяв у встановленні істини, заводив слідство в оману, ухилявся від такого, в зв`язку з чим оголошувався в розшук, у вчиненому не розкаявся. Крім зазначеного, заподіяних злочином матеріальних та моральних збитків потерпілому не відшкодував.
Зазначені обставини не свідчать на користь висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання з випробуванням. Такий висновок у вироку не вмотивований і не ґрунтується на матеріалах справи. З цих підстав апеляційний суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з іспитовим терміном не відповідає засадам, визначених ст. 65 КК України.
При цьому, колегія суддів враховує, що підсудний визнав свою вину та цивільний позов в обсязі, визначеному судом першої інстанції, його посередні характеризуючи дані за місцем проживання, те, що ОСОБА_5 одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З вище наведених обставин апеляція прокурора про призначення підсудному покарання із застосуванням ст. 75 КК України до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 365, 366, 378 КПК України, апеляційний суд,
З А С У Д И В :

апеляцію потерпілого ОСОБА_7 задовольнити, апеляцію прокурора залишити без задоволення, вирок Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2013 року щодо ОСОБА_5 в частині звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України скасувати.
Строк відбуття ОСОБА_5 покарання обчислювати з моменту взяття під варту на підставі вироку апеляційного суду Закарпатської області від 10.04.2014 року.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
На вирок апеляційного суду через цей суд, до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ можуть бути подані касаційні скарги протягом одного місяця з моменту його проголошення.

Судді: