АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2046/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.272 КК України

УХВАЛА
15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисника ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,
- потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
- представника потерпілих ОСОБА_12 ,
- представника цивільного відповідача ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11кп/790/2046/16 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача ОСОБА_13 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Холодне Прохорівського району Бєлгородської області Російської Федерації, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого складальником електромашин та апаратів ДП завод «Електроважмаш», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.272 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням робіт по підйому та переміщенню вантажів та обслуговуванню вантажопідйомних кранів строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитом строком на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 задоволено частково.
Постановлено стягнути з ДП завод «Електроважмаш» на користь:
- ОСОБА_10 28 600 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;
- ОСОБА_9 - 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судовий збір на користь держави в сумі 300 грн.;
- ОСОБА_11 6 705 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та судовий збір на користь держави в сумі 1378 грн.
Як установив суд, ОСОБА_8 на підставі наказу №275 від 03 квітня 2008 року прийнятий на роботу до Державного підприємства завод «Електроважмаш», яке розташоване за адресою: м. Харків пр-т Московський, 299 та на даний час займає посаду складальника електричних машин та апаратів дільниці №3 цеху №12.
Відповідно до п.п. 2.9, 2.10 робочої інструкції складальника електричних машин та апаратів 6 розряду турбогенераторного цеху від 21 листопада 2011 року, з якою ОСОБА_8 був особисто ознайомлений, останній зобов`язаний піклуватись про особисту безпеку та здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь - яких робіт чи під час находження на території підприємства, виконувати вимоги інструкцій з охорони праці, знання та виконання яких є обов`язковим за його робочим місцем (професією чи виду робіт); дотримуватись обов`язків з охорони праці, що передбачені колективним договором і правилам внутрішнього трудового розкладу підприємства.
Крім того, ОСОБА_8 , відповідно до посвідчення №1/25-01 від 30 березня 2012 року пройшов навчання за суміжною професією «стропальник» та здобув відповідну фахову кваліфікацію.
Відповідно до п.п. 2.1, 3.1.1, 3.1.2 Інструкції з охорони праці для стропальників, які обслуговують вантажозахоплювальні пристрої, яка затверджена наказом директора ДП Завод «Електороважмаш» №283 від 6 серпня 2010 року (далі - Інструкції), яка розроблена відповідно до типової інструкції з безпечного ведення .робіт для стропальників (зачіплювачів), які обслуговують вантажопідіймальні крани та затверджена наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці №135 від 25 вересня 1995 року, перед початком виконання робіт стропальник повинен перевірити вантажозахоплювальні прилади, які повинні відповідати масі та характеру вантажу, який підіймається, перевірити справність вантажозахоплювальних приладів, наявність на них відповідних клейм та бирок з зазначенням номеру, дати виготовлення та вантажопідйомності, а також наявність на тарі надписів про її призначення та власної маси, крім того, при проведенні робіт зі стропування незнайомих чи рідко вантажів, які рідко підіймаються, слід проводити тільки під керівництвом особи, яка відповідальна за безпечне переміщення робот по переміщенню вантажів краном, перевірити масу вантажу, по кресленню, маркуванню на вантажі.
Крім того, відповідно до п. 3.2.1 Інструкції, при обв`язці та зачіплюванні вантажу стропальнику забороняється проводити строповку вантажу, масу яких він не знає.
Також, відповідно до п.7.5.27 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, які затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 18 червня 2007 року №132 для безпечного виконання робіт з підіймання і переміщення вантажів вантажопідіймальними кранами і машинами необхідно стропування вантажу повинно здійснюватись стропами, що відповідають масі вантажу, який підіймається.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний дбати про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, у зв`язку з цим працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Крім того, ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про охорону праці», 13 грудня 2013 року пройшов спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.
Однак, ОСОБА_8 , діючи в порушення зазначених норм чинного законодавства України допустив порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві особою, яка зобов`язана їх ,дотримуватись, що спричинило загибель людини за наступних обставин:
Вказана бригада, після проведення відповідних інструктажів, заходів безпеки і порядку роботи приступила до виконання поставленого завдання.
Таким чином, близько 08 год. 25 вересня 2013 року, у дільниці №3 цеху №12, складальник електричних машин та апаратів ДП Завод «Електроважмаш», яке розташоване за адресою: м.Харків пр-т Московський, 299, ОСОБА_8 , виконуючи функції стропальника, допустив порушення вимог ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п.п. 2.9, 2.10 робочої інструкції складальника електричних машин та апаратів 6 розряду турбогенераторного цеху від 21 листопада 2011 року, п.п. 2.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.2.1 Інструкції з охорони праці для стропальників, які обслуговують вантажозахоплювальні пристрої, яка затверджена наказом директора ДП Завод «Електроважмаш» №283 від 6 серпня 2010 року та п.7.5.27 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, які затверджені наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 18 червня 2007 року №132 тобто правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, особою, яка зобов`язана їх дотримуватись, що спричинило загибель людини - складальника електричних машин та апаратів ДП «Завод «Електроважмаш» ОСОБА_14 .
В апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_12 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України та невідповідність призначеної судом розміру суми на відшкодування спричиненої потерпілим моральної шкоди. Зазначає, що ОСОБА_8 намагався за рахунок формальних вибачень досягнути пом`якшення призначеного судом покарання та при цьому не намагався якось компенсувати спричинену з його вини шкоду, не дає можливості зменшувати призначене йому покарання. Вважає, що ДП завод «Електроважмаш» повинен нести відповідальність за спричинену потерпілим матеріальну та моральну шкоду, оскільки нагляд за додержанням усіма працівниками техніки безпеки на виробництві покладений на посадових осіб підприємства і саме з їх вини сталася трагедія. Просить вирок скасувати, ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі та задовольнити позовні заяви потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_13 указує на необґрунтованість вироку в частині надмірного, на її думку, грошового розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ДП завод «Електроважмаш» на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у сумі 200 000 грн. кожному. Просить розмір стягнутої на користь ОСОБА_10 суми на відшкодування моральної шкоди зменшити, а ОСОБА_9 відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що однією з причин настання нещасного випадку, який спричинив смерть ОСОБА_14 , стала його особиста необережність при виконанні робіт з підвищеною небезпекою, а тому розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшений. Указала, що потерпілий ОСОБА_9 не проживав разом із загиблим сином ОСОБА_14 , матеріальних витрат у зв`язку зі смертю сина не поніс, покинув сім`ю коли сину було 14 років, відносини з ним не підтримував, а тому зрівняння розміру моральної шкоди завданої матері загиблого та батьку є необґрунтованим та безпідставним.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їхнього представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення скарги представника цивільного відповідача; потерпілого ОСОБА_11 , який частково підтримав скаргу свого представника і вважав обґрунтованим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням; представника цивільного відповідача ОСОБА_13 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення скарги представника потерпілих; обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення; прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілих ОСОБА_12 підлягає задоволенню частково, а у задоволенні апеляційної скарги представника цивільного відповідача ОСОБА_13 належить відмовити.
Висновки суд про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за яке його засуджено, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 272 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_12 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно до положень ст.75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, прийняв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність кількох пом`якшуючих вину обставин, а саме те, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому.
При цьому суд також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який є особою предпенсійного віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, продовжує працювати в ДП завод «Електроважмаш» складальником електричних машин та апаратів, де характеризується виключно позитивно, жонатий.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення відповідного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.
Посилання в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача на те, що потерпілому ОСОБА_9 необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що він разом із загиблим сином ОСОБА_14 не проживав, матеріальних витрат у зв`язку із смертю сина не поніс, покинув сім`ю коли сину було 14 років, відносини з ним не підтримував, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
За змістом цього закону, право на відшкодування моральної шкоди мають батьки, незалежно від того чи проживали вони разом з померлим однією сім`єю.
У провадженні встановлено, що ОСОБА_9 є батьком загиблого, у зв`язку з чим, відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України він є особою, якій має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю його сина.
Що стосується розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн. потерпілому ОСОБА_9 внаслідок заподіяння смерті його сину, то він судом визначений відповідно з вимогами ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин, за яких було спричинено загибель людини, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий у зв`язку з втратою близької йому людини.
Вважати визначений судом розмір грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди недостатнім, як про це зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілих, чи занадто великим, як про це наголошено в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача, колегія суддів підстав не вбачає.
Разом з тим, ураховуючи вищевказані обставини, за яких ОСОБА_14 загинув, глибину та тривалість моральних страждань і переживань, які перенесла потерпіла ОСОБА_10 у зв`язку з трагічною втратою близької їй людини молодшого сина, перенесені у зв`язку з цим глибокі моральні, душевні страждання, порушення налагодженого ритму життя, життєвих планів, пов`язаних з майбутнім її сина, неможливості в повному обсязі відновлення емоційного стану, колегія суддів вважає, що розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілій ОСОБА_10 моральної шкоди можливо збільшити з 200 000 грн. до 500 000 грн.
За таких обставин вирок суду, на підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України, підлягає зміні.
Доводи скарги представника потерпілих про необхідність задоволення позовних вимог брата загиблого - потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди, є безпідставними.
У матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_11 проживав з своїм загиблим братом однією сім`єю.
Не надано таких даних і суду апеляційної інстанції.
За таких обставин суд першої інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.1168 ЦК України, у якій міститься вичерпний перелік осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 в частині відшкодування моральної шкоди.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_12 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Збільшити розмір грошової суми на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ДП завод «Електроважмаш» на користь потерпілої ОСОБА_10 , з 200 000 грн. до 500 000 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: