Ухвала
іменем україни
18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000266, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речовий доказ по справі.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 рокувирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного засудженому покарання скасовано. Постановлено свій вирок відповідно до якого ОСОБА_8 визнано винним та засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_8 у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо нього та застосування ст. 75 КК України. Вважає, що покарання призначене йому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_8 зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про його особу та пом`якшуючі його вину обставини. Вважає, що стан наркотичного сп`яніння, який визнано судом, як обтяжуючу покарання обставиною, є необґрунтованим, оскільки не було проведено лабораторного дослідження на стан його сп`яніння.

На касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 від потерпілого ОСОБА_9 до суду надійшли письмові заперечення.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10.07.2014 року близько 16 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «Деймлер-Бенц» моделі «Е230», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці Леніна в місті Комсомольську Полтавської області, від перехрестя з вулицею Миру в напрямку перехрестя з вулицею Добровольського.

В цей же час в районі будинку № 23-а по вулиці Леніна потерпілий ОСОБА_10 , 1944 року народження, керуючи велосипедом, не впевнившись у безпечності маневру, в порушення вимог пунктів 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху (затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306) після повної зупинки виїхав з прилягаючої території житлових будинків на проїзну частину вулиці Леніна та рухаючись справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки «Деймлер-Бенц» перетнув дві смуги руху проїзної частини вулиці.

В цей момент, ОСОБА_8 , рухаючись на вказаному автомобілі по третій смузі руху, в порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме пункту 12.3 Правил дорожнього руху, негайно не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

В результаті згаданої дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, внаслідок закритої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, яка спричинила розриви легень та ускладнилась масивною зовнішньою та внутрішньою крововтратою.

Заслухавши доповідь суді, думку захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 та який підтримав касаційну скаргу, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Що ж стосується доводів касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Апеляційний суд скасовуючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в частині застосування ст. 75 КК України послався на те, що районний суд звільняючи винного від відбування покарання помилково не врахував ні того, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, ні наслідки цього злочину у вигляді смерті потерпілого. Крім цього, суд фактично не врахував характер допущених винним порушень правил безпеки дорожнього руху та відсутність будь-яких перешкод для уникнення наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 . З висновками апеляційного суду про необхідність скасування вироку районного суду щодо ОСОБА_8 в частині застосування ст. 75 КК України, колегія суддів погоджується, оскільки призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційним судом в повній мірі було враховано, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, добровільно відшкодував потерпілим шкоду в розмірі 10000 грн. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Крім того, судом в повній мірі враховано, що порушення потерпілим правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому призначення засудженому покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, на думку колегії судів, є обґрунтованим.

Переконливих доводів, про необхідність призначення засудженому менш суворого покарання або застосування ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, у касаційній скарзі ОСОБА_8 не наведено.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3