Справа № 522/7079/16-к
Провадження № 1-«кс»/522/8002/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратура № 3 ОСОБА_3 про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання прокурора, від члена КС «Україна», ОСОБА_4 , 08.08.2013, надійшла заява до Приморського РВ ОМУ ГУ МВС Україна в Одеській області про той факт, що керівництвом КС «Україна», вчинено незаконні дії відносно майна КС «Україна», під час його знаходження під арештом, згідно постанови СУ ГУМВС України в Одеській області від 12.03.2009.
У ході досудового розслідування встановлено, а саме: протоколів допиту в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які дали свідчення стосовно фактів порушення чинного законодавства з боку посадових осіб КС «Україна», що призвело до розтрати майна, належного членам кредитної спілки. Крім того, значна частина документів КС «України» втрачена, що унеможливлює розгляд обставин скоєння виявлених правопорушень, доручення до матеріалів провадження оригіналів документів в якості речових доказів, та притягнення до відповідальності винних осіб.
Головним офісом КС «Україна», на праві приватної власності є нежитлові приміщення офісу №550, загальною площею 411,9 кв.м. у АДРЕСА_1 , згідно Свідоцтва на право власності від 30.10.2008, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, та зареєстрованого в ОМБТІ та РОН, 05.11.2008 за реєстраційним номером 25298863.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.09.2015, встановлено відсутність вищевказаного арешту СУ ГУМВС України в Одеській області від 16.09.2014.
Так, 05.09.2015 слідством згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, вилучено документи облікової та реєстраційної справи на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення офісу №550 за вказаною адресою, де у матеріалах встановлено наявність заяви від фізичної особи ОСОБА_7 про зняття арешту, накладеного СУ ГУМВС України в Одеській області 16.09.2014. Підставою для зняття обтяження стала Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2014, яку надала ОСОБА_7 до реєстраційної служби. Згідно матеріалів наглядового провадження по вказаній Ухвалі, вилучених у Приморському районному суді м. Одеси, 05.10.2015, такої ухвали в наявності не встановлено, тобто є підстави вважати такий документ підробленим.
За час відсутності арешту на об`єкті нерухомості, відбулась перереєстрація об`єкта нерухомості із зміною назви об`єкта за заявою ОСОБА_7 та на підставі підробленого документу, свідоцтва на право власності на нежилі приміщення 2 поверху та мансарди, загальною площею 411,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження №539 Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.10.2003.
Під час проведення перевірки законності видачі вказаного розпорядження встановлено, що згідно Рішення Одеської міської ради №337 від 21.10.2002, з 31.12.2002 ліквідовано Жовтневу, Іллічівську, Київську, Ленінську, Малиновську, Приморську, Суворовську, Центральну районні адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради.
Таким чином, ОСОБА_7 , не могла отримати свідоцтва про право власності, оскільки на дату винесення рішення вже не існувало Жовтневої районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради.
З наявних матеріалів кримінального провадження простежується неодноразові відчуження майна,тому з таких обставин вбачається наявність реальної загрози знищення речей чи документів, а також подальшого відчуження майна особами, винними у скоєнні кримінального правопорушення, або третіми особами в їх інтересах.
Розглянувши клопотання прокурора, ознайомившись з матеріалами клопотання та додатками, вважаю необхідним у задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту відмовити з наступних підстав.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно пункту 2.6 розділу 2 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи вищевикладене, правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».
Враховуючи викладене, вважаю, що прокурором в судовому засіданні не доведено мету та достатні підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, у зв`язку із чим, приходжу до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим, таким, що задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
В задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , про арешт майна - відмовити.
Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя
25.04.2016