Справа № 425/1039/15-к
Провадження № 11-кп/782/86/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
головуючого -судді: ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі : ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченого : ОСОБА_6

захисника : ОСОБА_7

потерпілого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу, подану обвинуваченим ОСОБА_6 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2016 року, яким -

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в
м.Рубіжне, Луганської області, українця,
громадянина України, освіта середня,
не працює, вдовець, неповнолітніх дітей
немає, раніше не судимого в порядку
ст. 89 КК України, зареєстрований та мешкає
за адресою:
АДРЕСА_1 ,
засуджено:

-за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

-за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 12.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 28.03.2015 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, відносно ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.

Також ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

Цивільний позов прокурора в інтересах Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Управління охорони здоров`я Рубіжанської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 1219 грн. 80 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення на його користь матеріальної шкоди у сумі 2000 грн., залишено без розгляду.

Також з ОСОБА_6 на користь держави стягнуті процесуальні витрати за проведення балістичної експертизи № 120 від 30.03.2015 року в розмірі 384,00 грн. та експертизи холодної зброї № 60 від 25.04.2015 року в розмірі 384,00 грн.. Процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз, не підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки його провина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
У вироку суду вказано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, по яким він визнаний винним, а саме:

По - першому епізоду :
Восени 2014 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись біля „Автобусно-транспортного підприємства, що розташоване по вул. Померанчука в м. Рубіжне, Луганської області, знайшов пістолет марки „ZORAKI - МОП.814, після чого, діючи в результаті раптово виниклого злочинного наміру, спрямованого на придбання та зберігання зброї, взяв вказаний пістолет, переніс за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав його та періодично носив при собі без передбаченого законом дозволу.
25.03.2015 року в ході особистого огляду речей у ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено пістолет чорного кольору марки „ZORAKI - МОП.814, який згідно висновку судово - балістичної експертизи № 120 від 30.03.2015 року є вогнепальною зброєю моделі „ZORAKI - МОП.814 № НОМЕР_1 , калібру 8 мм Р.А., іноземного виробництва, виготовлений заводським способом, перероблений саморобним способом шляхом викручення в каналі ствола штатної заглушки, та який до стрільби придатний.
По - другому епізоду :
27.03.2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до під`їзду № 5 буд. АДРЕСА_3 , з метою спілкування зі знайомою ОСОБА_9 .
Перебуваючи у вказаному під`їзді, між ОСОБА_6 та мешканцями вказаного під`їзду, серед яких знаходився ОСОБА_8 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 , маючи намір на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, утримуючи у правій руці ніж, який постійно носив із собою, наніс ОСОБА_8 один удар ножем в область грудної клітини зліва, та один удар ножем в область животу, після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва,проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з пошкодженням поперечно- ободової кишки.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 58 від 28.04.2015 року встановлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, із короткочасним розладом здоров`я, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з пошкодженням поперечно-ободової кишки за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
По іншим епізодам, по яким ОСОБА_6 обвинувачувався органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України він був виправданий судом першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим.

На даний вирок суду першої інстанції була подана апеляційна скарга процесуальним керівником у кримінальному провадженні - начальником Рубіжанського відділу Сєвєродонецького місцевої прокуратури ОСОБА_10 , від якої він 06.04.2016 року у встановленому законом порядку відмовився.

На вищезазначений вирок суду від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить звернути увагу на той факт, що при винесенні несправедливого обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України слідчим ОСОБА_11 не були взяти до уваги його покази яким саме чином все трапилося. Обвинувачення ґрунтувалось лише на показах, так званих свідків, які насправді нічого не бачили, про що свідчать їх покази в судовому засіданні. А головний свідок ОСОБА_12 взагалі є зацікавленою особою, оскільки є співмешканкою потерпілого ОСОБА_13 , та яка не з`явилася на судове засідання. Суд зробив висновок його вини ґрунтуючись на показах потерпілого ОСОБА_14 , який на момент скоєного перебував у стані алкогольного сп`яніння з концентрацією алкоголю 3,9 проміле. Після того, що трапилось, він одразу потрапив до лікарні на операційний стіл, перебував під наркозом близько 2 годин. Покази він давав після того, як вийшов з наркозу. У зв`язку з чим, на його думку, на них не можна посилатись.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, та просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду першої інстанції щодо обвинувачення його за ч.1 ст.121 КК України, так як він не згоден з даною кваліфікацією своїх дії, вважає, що необхідно його дії перекваліфікувати на ст.128 КК України, так як він необережно спричинив тяжке тілесне ушкодження потерпілому, якій був також з ножем, і саме його ножем була спричинено йому поранення при боротьбі з ним, він вважає, що у вироку суду його показання, показання свідків та потерпілого викладені вірно, просив також пом`якшити йому покарання у зв`язку з тим, що у нього є житловий дім, якій без нього за 6 років позбавлення волі буде зруйнований, думку його захисника, адвоката ОСОБА_7 , який погодився з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, пояснив, що у суді першої інстанції у судових дебатах він ставив питання про перекваліфікацію дій свого підзахисного на ст.123 КК України, вважаючи ,що його підзахисний вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, так як був ображений потерпілим, свідків з боку сторони захисту вони не заявляли, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , який просив залишити вирок суду без змін, думку прокурора, яка також просила залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Дані вимоги закону суд першої інстанції не порушив.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_6 у своєї апеляційної скарги оскаржує вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2016 року тільки у частині його засудження за обвинуваченням за ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів переглядає цей вирок по правилам ст.404 КПК України.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, він має право вийти за межи апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З боку учасників судового провадження не надійшли клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених у суді першої інстанції під час судового розгляду , або доказів, які не були досліджені у суді першої інстанції, або які стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ст. 121 ч.1 КК України, визнав частково, та пояснив суду, що в день 27.03.2015 року після вживання спиртних напоїв , він прийшов до своєї знайомої ОСОБА_15 в будинок по АДРЕСА_3 . У нього була сумка, в якій були документи та ніж-брелок. В кишені жилетки у нього був складний ніж з коричневою рукояткою, якій він завжди носив з собою. ОСОБА_15 дома не виявилося. Тоді він спустився на 3 поверх до її знайомих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , у яких вони разом бували, подумавши, що ОСОБА_15 може бути у них. ОСОБА_16 відкрила двері, але в квартиру його пустити відмовилися. Між ними почався словесний конфлікт. Для того, щоб зайти в квартиру і переконатись, що ОСОБА_15 там немає, він дістав з кишені жилетки свій ніж, розкрив його та зайшов до квартири . На крики почали збиратися сусіди. Прийшов потерпілий ОСОБА_13 і почав його ображати, при цьому розмахував кухонним ножем довжиною 15-17 см з чорною рукояткою. Вони почали штовхатися, при цьому у кожного в правій руці був ніж. Під час боротьби він викрутивши потерпілому руку з ножем, наніс ним удари в тулуб потерпілого. Як наносив удари він не відчув. Їх розняли і він пішов вниз на вулицю. Його ніж був у нього в руці. На вулиці він згадав, що забув в квартирі сумку і піднявся наверх, але сумку йому не віддали . Через деякий час в під`їзді його затримали працівники міліції.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він не знав раніше обвинуваченого. 27.03.2015 року приблизно о 18 год. після вживання спиртних напоїв , він прийшов до своєї знайомої ОСОБА_18 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 /в в 5-му під`їзді. Через деякий час вони почули у під`їзді крики про допомогу. Разом з ОСОБА_19 спустились на 3 поверх, де побачили як обвинувачений ,знаходячись в коридорі квартири, тримає за шию та плечі ОСОБА_20 , кричить на неї та питає про якусь жінку. Він почав відтягувати обвинуваченого від ОСОБА_21 . На сходовому майданчику обвинувачений різко розвернувся та два рази вдарив його ножем в область ребер та живота . Він присів, а обвинувачений побіг сходами вниз. ОСОБА_19 привела його до себе до дому та викликала швидку допомогу. Коли приїхала швидка та надавала йому медичну допомогу, працівники міліції привели обвинуваченого , якій знову хотів накинуться на нього з ножем. Стверджує,що під час конфлікту обвинуваченого не ображав, а тільки вимагав,щоб він відпустив ОСОБА_21 . Під час цих подій ножа у нього не було.

Окрім часткового визнання провини обвинуваченим , суд першої інстанції прийшов до висновку,що вина ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України підтверджується зібраними по справі доказами.

У вироку суду ,зокрема, приведені покази свідка ОСОБА_22 , які вона надала суду безпосередньо у судовому засіданні у встановленому законом порядку, будучи попередженої про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України за дачу завідомо неправдивих показань та від відмову від дачи показань.

Аналогічним способом були надані показання суду першої інстанції свідками ОСОБА_23 , ОСОБА_24 безпосередньо у судовому засіданні.

Крім того, судом були досліджені письмові докази,які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, у тому числі висновок експерта № 58 від 20.04.2015 року , відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 було встановлено: на передній поверхні черевної стінки вертикальній післяопераційний рубець, рубець на передній черевній стінці зліва; рубець на передній поверхні грудної клітині зліва. Встановлені у ОСОБА_8 пошкодження, а саме:

а) непроникаюче колото-різане поранення грудної клітині зліва утворилося незадовго до надходження в лікарню від дій колюче-ріжучої зброї або предмета і могло виникнути при обставинах і в термін , як відомих з постанови, так і відомих із показань ОСОБА_8 даних в протоколі допиту від 29.03.2015 року, та відомих з показань свідка ОСОБА_22 ,даних в протоколі допиту від 27.03.2015 року. За ступенем тяжкості дане пошкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

б) проникаюче коло-різане поранення передньої черевній стінки з пошкодженням поперечно-ободової кишки утворилося незадовго до надходження в лікарню від дій колюче-ріжучої зброї або предмета і могло виникнути при обставинах і в термін, як відомих з постанови, так і відомих зі показань ОСОБА_8 , даних в протоколі допиту від 29.03.2015 року та відомих з показань свідка ОСОБА_22 , даних в протоколі допиту від 27.03.2015 року . За ступенем тяжкості дане пошкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Враховуючи характер, кількість та локалізацію пошкоджень, потерпілий і нападник в момент спричинення пошкоджень знаходилися в положенні обличчям один до одного або близькому до цього положенню. З огляду на характер, кількість і локалізацію ушкоджень, ударів колюче-ріжучим знаряддям або предметом було не менше 2-х(двох). Відповісти достовірно на питання постанови: (- чи можливо по наявним тілесним пошкодженням визначити характерні особливості травматичного предмету?) тільки за представленою медичної документації не представляється можливим, але можна припустити ,що таким знаряддям або предметом, міг бути ніж з довжиною клинка близько 7 см, з шириною клинка на рівні занурення близько 1,5 см. Всі встановлені пошкодження могли супроводжуватися рясною крововтратою. Встановити з достовірністю послідовність заподіяння ушкоджень не представляється можливим , в зв`язку з тим, що всі пошкодження завданні за короткий проміжок часу. Показання свідка і потерпілого в частині кількості та механізму заподіяння тілесних ушкоджень не суперечать даним судово-медичної експертизи.( т.4 а.с.67-69);

- висновок додаткової судово-медичної експертизи № 62 від 28.04.2015 року, відповідно до якої встановлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження, при надходженні до лікарні, могли бути спричиненні розкладним ножем, який був наданий на експертизу у якості речового доказу.( а.с.71-72 т.4);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2015 року, з фототаблицею відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 розповів та показав, як саме ОСОБА_6 наніс йому удари ножем. (т.4 а.с.97-102).

Колегія суддів вважає,що у вироку суду першої інстанції дана належна оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_6 у частині того,що він не мав наміру на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та те, що ножові поранення потерпілому спричиненні в процесі боротьби між ними, під час якої він , викрутивши руку потерпілого з ножем, випадково наніс йому удари цим ножем, розцінив їх як спосіб захисту обвинуваченого в рамках наданих йому процесуальних прав, з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин, оскільки така позиція обвинуваченого не відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході проведення судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що позиція обвинуваченого спростовується викладеними вище доказами в їх сукупності.

Суд першої інстанції дослідивши письмові докази та показання свідків, потерпілого, самого обвинуваченого прийшов до обґрунтованого висновку про те, що під час судового розгляду не було надано доказів того,що під час конфлікту у потерпілого ОСОБА_25 був ніж.

Суд першої інстанції звернув увагу на те,що під час боротьби з потерпілим сам обвинувачений не заперечував про те, що він держав свій розкладний ніж в руці.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у суді про те,що обвинувачений вже будучи затриманим з карману джинсів дістав розкладний ніж з рукояткою темного кольору та почав ним погрожувати , внаслідок чого ними було застосовано силу, роззброєно обвинуваченого та в подальшому передано його ніж працівникам слідчо-оперативної групи.

Суд першої інстанції мотивовано послався на висновки експертизи речових доказів № 91 від 23.04.2015 року про те,що на вилученому у обвинуваченого ножі було знайдено кров людини, якою міг бути потерпілий ОСОБА_8 , а також судово - медичної експертизи № 58 від 28.04.2015 року , № 62 від 28.04.2015 року про те,що встановлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли бути спричинені цим розкладним ножем при обставинах та в строк, вказаних потерпілим та свідком ОСОБА_22 ( т.4 а.с. 51-53, 56-57).

У колегії суддів також не має підстав не довіряти потерпілому та свідкам, які були належним чином допитані безпосередньо у суді під час судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 прямого умислу на противоправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та вважає суддівський розсуд з цього приводу обґрунтованим , об`єктивним та неупередженим.

Колегія суддів вважає, що за таких обставинах висновок суду про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.121 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані , оскільки він своїми умисними діями, що виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження,небезпечного для життя в момент заподіяння, є обґрунтованим та законним.

Колегія суддів не вбачає законних підстав для іншої кваліфікації протиправних дій обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції з цього приводу.

Колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого, викладеними у апеляційної скарги про те,що суд першої інстанції не звернув увагу на стан здоров`я потерпілого, у якому він заходився під час події , його алкогольне сп`яніння , у зв`язку з чим він не міг дати правдиві показання, а суд першої інстанції не зважаючи на це, на підставі його показань визнав його винним.

Колегія суддів вважає їх надуманими та необґрунтованими.

Посилання обвинуваченого на показання свідка ОСОБА_26 , яка була допитана слідчим ОСОБА_11 під час досудового розслідування , є безпідставними, оскільки даний свідок безпосередньо не був допитаний у суді першої інстанції, про що також зазначив обвинувачений, та з чим погодився обвинувачений та його захисник у суді першої інстанції під час судового засідання 15.09.2015 року,а також 11.02.2016 року. Суд першої інстанції у вироку не посилався на її показання.

Колегія суддів критично відноситься до пояснень обвинуваченого у апеляційному суді стосовно відсутності у нього умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , оскільки вони спрямовані на те, щоб уникнути відповідальності за вчинений злочин за ч.1 ст.121 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а санкція ст. 128 КК України взагалі не передбачає покарання у виді позбавлення волі . Крім того, колегія суддів враховує останнє слово обвинуваченого, де він більш всього хвилювався за свій будинок, який може бути зруйнований без нього, ніж за стан здоров`я потерпілого, якому він спричинив тяжке тілесне ушкодження ножем у області передньої черевній стінки з пошкодженням поперечно-ободової кишки та у грудну клітину.

Колегія суддів також вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому за ч.1 ст.121 КК України суд першої інстанції не порушив вимоги ст.65 КК України та призначив ОСОБА_6 покарання таке, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405,407,409,419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області ,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2016 року - залишити без задоволення.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.121 ч.1 КК України залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2