Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/457/16-к
Провадження № 1-кп/499/48/16
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

"16" червня 2016 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України; ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дане кримінальне провадження підсудне Іванівському районному суду Одеської області, оскільки викладене в обвинувальному акті діяння вчинено на території Іванівського району Одеської області.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Під час підготовчого судового засідання прокурор та обвинувачені, кожен окремо, вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Потерпіла ОСОБА_7 до судового засідання не з`явилася, направила до заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до судового засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв та клопотань до суду не подавали, хоча повідомлені були належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи.

Встановивши зазначені обставини, вислухавши думку прокурора та обвинувачених, дослідивши матеріали справи суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, суд виходив з такого.

Обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту (п.5 ч.1 ст.3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату (п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 42 КПК України).

Відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії (ч.2 ст. 54 КПК України).

Реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування (ч.1, 2 ст.109 КПК України).

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу (ч.4 ст.110 КПК України).

Слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням (п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України).

Обвинувальний акт має містити відомості, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ст. 291 КПК України).

Суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, повертаючи обвинувальний акт суд виходив з таких мотивів.

Обвинувальний акт, виходячи з вимог п. 9 ч.2 ст. 291 КПК України не містить повної дати його складання.

Слід констатувати, що норма п.3 ч.3 ст.314 КПК України надає право суду приймати рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу. При цьому зазначена норма не пов`язує застосування судом такого права з можливим подальшим впливом або відсутністю такого впливу на право обвинуваченого, потерпілого чи на подальший розгляд обвинувального акту.

Таким чином, за нормою п.3 ч.3 ст.314 КПК України право суду на повернення обвинувального акту прокурору обумовлено лише встановленням фактичних обставин не відповідності дій вимогам КПК України, вчинених стороною обвинувачення, в тому числі проведення відповідної процесуальної дії, прийняття процесуального рішення чи їх нездійснення.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а й в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

До обвинувального акту за кримінальними провадженнями № 0000065, №0000245, в порядку визначеному ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України, не додано реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр), який відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

З положень ст.ст.109, 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок), зокрема, письмового підтвердження факту залучення захісника; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення.

Реєстр не містить відомостей про здійснення всіх: процесуальних дій й часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів.

Також реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Слід констатувати, що під час проведення процесуальних дій стороною обвинувачення були порушені визначені ч. 3 ст. 42 КПК України права обвинувачених на захист, так як не містить відомостей про відмову останніх від захисника в їх присутності.

Частини 1, 2 ст. 91 КПК України встановлюють обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій обвинувачених, кожного окремо, в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Виходячи з наведеного слід прийти до висновку що в описово-мотивувальній частині повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені під час досудового слідства; спосіб вчинення злочинів, інші їх обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви злочину.

Однак, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень. Не вказане суб`єктивне відношення обвинувачених до наслідків кримінальних правопорушень, не викладений причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Так, в обвинувальному акті наявні відомості щодо проникнення обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на територію належної потерпілому ОСОБА_11 неогородженої садиби, їх дії кваліфікуються за ч.3 ст. 185 КК України. При тому, що не може визнаватися сховищем неогороджена територія, яка не охороняється, і на яку вхід сторонніх осіб є вільним.

Обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 таємного викрадення належного ОСОБА_8 майна в частині проникнення через заваляну стінку до житлової частини будинку є не зрозумілими, а обвинувачення їх незаконного проникнення до квартири за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.162 КК України взагалі не сформульоване.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 по тотожних епізодах, які мали ознаки повторності, але не складали сукупності злочинів окремо по кожному епізоду, не відповідає вимогам ст.ст. 32, 33 КК України, так як у подальшому це призведе до неправильного застосування закону щодо повторності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 185 КК України.

Таким чином, з тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінального правопорушення. Не вказане суб`єктивне відношення обвинувачених до наслідків кримінального правопорушення, не викладений причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали; не розкрита форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Крім того з обвинувального акту не вбачається, що слідчий на виконання вимог п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України під час досудового розслідування, задля встановлення за кожним обвинуваченням завданих кримінальним правопорушенням розмірів матеріальних збитків завданих потерпілим звертався до експерта для проведення експертизи.

Відсутність в обвинувальному акті вказаних фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, виходячи навіть з того, що є неможливим з огляду на зміст даних обвинувальних актів вирішити питання про визначення ступеня відповідальності за спричинену шкоду кожного окремо з учасників кримінального правопорушення, а будь-яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України).

В контексті зазначеного слід зауважити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЧ) в п. 34 рішення від 09 жовтня 2008 року прийнятому у справі «Абрамян проти Росії»в зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»). Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 58 рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії»; п. 34 рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).

Також у п. 35 вказаного рішення зазначається, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (п. 47 рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини»). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (п. 54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п. 47, а також «Даллос проти Угорщини»,).

Отже, з зазначеного та виходячи з практики ЄСПЧ випливає, що обвинувальний акт відносно обвинувачених не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, а тому, на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України, його слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-315, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт №0000065, №0000245 за справою об`єднаних кримінальних проваджень №0000065, №0000245 стосовно обвинувачення: ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України; ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 185 КК України; ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - повернути прокурору якого зобов`язати усунути виявлені недоліки протягом розумного строку.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1