МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №480/2134/16-к
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши 29 вересня 2016 року у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за підозрою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, вдівця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, призваного за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу на посаді механіка 1 відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдата,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.

04.06.2015 року ОСОБА_3 призвано Ленінським РВК міста Миколаєва для проходження військової служби за мобілізацією.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 24.07.2015 року № 155 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка 1 відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення групи матеріального забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місце служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

24.11.2015року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місця служби - польовий табір військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за місцем своєї реєстрації у місті Миколаєві, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

08.07.2016 року о 09 год. 00 хв., ОСОБА_3 самостійно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону та повідомив про себе як про військовослужбовця який самовільно залишив місце служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 24.11.2015 року близько 08 год. 00 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - польовий табір військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував поза його межами до 09 год. 00 хв. 08.07.2016 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015 року) - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем , крім строкової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і показав суду, що дійсно перебуваючи на території 235 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » самовільно залишив місце служби. У вчиненому щиросердно розкаюється.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позиції і роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, оцінюючи надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази, суд находить вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України ( в редакції від 05.03.2015 року) тобто - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем,(крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначення покарання та інші процесуальні дії.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини справи, а також його особу.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання ним своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, те що він раніше не судимий і є учасником АТО.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не вбачається.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373,374 КПК України, суд, -

П р и с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

29.09.2016