Справа № 309/5712/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

01.03.2016 м. Ужгород
Колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року, якою скасовано звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року із застосуванням ст.75 КК України, і направлено засудженого для відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов?язки, передбачені ст.76 КК України, а саме : повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та періодично з?являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

До Хустського районного суду звернувся начальник Хустського РВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області із поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_6 , засудженого 29 листопада 2013 року вироком Хустського районного суду Закарпатської області та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не виконав покладені на нього обов?язки і в період іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, що підтверджується ухвалою Хустського районного суду від 29 вересня 2015 року, якою провадження щодо нього закрито у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвалою Хустського районного суду від 16 грудня 2015 року скасовано звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року із застосуванням ст.75 КК України, і направлено засудженого для відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обгрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_6 не виконав покладені на нього обов?язки і під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, за яке звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність скасування звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та направлення його для відбування покарання призначеного вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 16 грудня 2015 року про скасування звільнення його від відбування покарання, так як вважає, що він не порушував встановлені йому судом обмеження. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що він у назначений час з`являвся на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції, не змінював місце проживання та інших правопорушень не допускав. Кримінальне провадження згідно ухвали Хустського районного суду від 29 вересня 2015 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, було закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, а інкриміноване йому нове правопорушення такий вчинив внаслідок того, що змушений був захистити брата. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 також зазначив, що однією з підстав направлення засудженого для відбування покарання є вчинення під час відбування покарання з випробуванням саме адміністративних правопорушень, а не злочину.

Заслухавши доповідь судді, посянення засудженого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, промову прокурора, який вважає апеляційну скаргу ОСОБА_6 необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали подання та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважажє, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням Кримінальний кодекс пов`язує із здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з метою встановлення факту його виправлення. Зміст контролю полягає у встановленні того, чи належно засуджений виконує покладені на нього обов`язки.

Згідно ч.2 ст.78 КК України, у випадку, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного вироком суду покарання.

Таким чином, для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку згідно ч. 2 ст. 78 КК України достатньо невиконання ним хоча б однієї із двох умов: невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст.76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. При цьому суд звертає увагу на те, що однією з підстав направлення засудженого для відбування призначеного покарання є вчинення під час іспитового строку саме адміністративних правопорушень, а не злочину.

Аналогічні положення містить КВК України, відповідно до ч.ч.2-4 ст.166 якого, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Систематичним вчиненням правопорушень вважається вчинення засудженим трьох і більше правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також, на це звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: згідно з ч. 2 ст.78 КК суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно внесеного до суду подання начальника Хустського РВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у ньому відсутнє посилання, як на підставу скасування звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, на факти невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення, які б свідчили про його небажання стати на шлях виправлення. Подання обгрунтовано виключно вчиненням засудженим ОСОБА_6 під час іспитового строку нового кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, що є підставою для направлення його для відбування призначеного судом покарання, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

На думку судової колегії, суд першої інстанції необгрунтовано послався на той факт, що ОСОБА_6 під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, за яке він звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, як на обставину, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, оскільки вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину є підставою для для застосування до нього вимог ст. ст. 71, 72 КК України та призначення покарання за сукупністю вироків.

Частиною 3 ст. 78 КК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу, тобто за правилами призначення покарання за сукупністю вироків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. Таким чином, Верховний Суд України вказує на те, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, таку обставину слід враховувати саме при призначенні покарання за новий злочин, а не як підставу скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного судом покарання.

З урахуванням вищенаведеного, дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що внесення КВІ на розгляд суду клопотання щодо скасування звільнення від відбування покарання у разі вчинення засудженим нового злочину в період іспитового строку не передбачено КК України, КПК України та КВК України, а вирішення питання призначення покарання у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину покладено, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, виключно на суд при постановленні вироку.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що суд в ухвалі необгрунтовано посилається як на обставину, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, на той факт, ОСОБА_6 під час іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, за яке він звільнений від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

З долученої до матеріалів провадження копії ухвали Хстського районного суду від 29.09.2015 р. вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито судом на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв?язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

За змістом ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Така норма КПК повністю узгоджується положеннями ч.1 статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У судовому засіданні не встановлено факту невиконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, та вчинення ним адміністративних правопорушень.

Враховуючи зазначене, колегія суддів проаналізувавши суть наведених у поданні КВІ порушень обов`язків покладених на засудженого ОСОБА_6 вироком суду та вивчивши дані про його особу, приходить до висновку про необгрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення про задоволення подання начальника Хустського РВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року за ч.3 ст.185 КК України і направлення ОСОБА_6 для відбування призначеного судом покарання.

Таким чином, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року, якою скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, і направлено засудженого для відбування призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника Хустського РВ КВІ відділу ДПтС України в Закарпатській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням згідно вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2013 року за ч.3 ст.185 КК України і направлення ОСОБА_6 для відбування призначеного судом покарання.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: