Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/635/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 320 (229-7) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2016 року м. Кропивницький

Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобринець Кіровоградської області, українки, громадянки України, із вищою освітою, такої, яка працює завідуючою аптечним пунктом № 1, ФОП ОСОБА_9 , заміжньої, проживає: АДРЕСА_1 , не судимої,

повернуто начальнику Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 320 КК України, а саме: у порушенні встановлених правил відпуску наркотичних засобів, та у порушенні встановлених правил відпуску наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненому повторно.

У підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наступним.

Пред`явлене обвинувачення стосовно ОСОБА_8 є неконкретним, що, в свою чергу, порушує право підозрюваної на захист.

Досудовим розслідуванням не встановлені обставини, передбачені ст. 91 КПК України, які підлягають обов`язковому встановленню.

З аналізу інкримінованих статей обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , убачається, що суб`єкт вказаних злочинів спеціальний (особа, яка у зв`язку із виконанням своїх службових або професійних обов`язків повинна додержуватися встановлених правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів). Правильна назва посади, що її обіймала підозрювана на час вчинення злочину,та її посадових обов`язків, - є обставинами, що підлягають з`ясуванню по кримінальному провадженню, і є обов`язком досудового розслідування.

Проте, вказані обставини слідчим належним чином не з`ясовані, адже підозрювана стверджує, що з 2010 року і по теперішній час обіймає посаду провізора аптечного пункту № 1, а у відповідності до обвинувального акту підозрювана є завідуючою аптечним пунктом № 1.

Тож, слідчим взагалі не визначено форму вини та її вид, не встановлено мотиву дій підозрюваної, що також свідчить про неконкретність обвинувачення.

Обвинувальний акт не містить викладу норм та вимог правил відпуску наркотичних засобів та психотропних речовин, що було порушено підозрюваною, не вказано пунктів, абзаців, статей законів, правил, інструкцій, тощо, що були порушені підозрюваною.

В обвинувальному акті не зазначено ідентифікуючі ознаки предмету злочину (три блістера з 30-ма таблетками препарату «Кодтерпін ІС», одного блістера з 10-ма таблетками препарату «Пенталгін ІС»), незаконний відпуск яких інкримінується ОСОБА_8 .

Ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту оскаржено в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні.

Прокурор у поданій ним апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону України, і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що досудовим розслідуванням не дотримано вимог ст. 291 КПК України, не з`ясовано обставин, передбачених ст. 91 КПК України.

Зазначає при цьому, що в обвинуваченні чітко та детально викладено обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 2 ст. 320 КПК України, тому, обвинувальний акт є відповідним вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, регламентованих процесуальним законом при проведені підготовчого судового засідання, зокрема, суд безпідставно послався на положення ст. 91 КПК України у підготовчому судовому засіданні.

Є також необґрунтованими висновки суду першої інстанції про не встановлення органом досудового розслідування посади підозрюваної ОСОБА_8 , оскільки матеріалах кримінального провадження міститься наказ, з якого убачається, що ОСОБА_8 з 2013 року і по теперішній час обіймає посаду завідуючої аптечним пунктом № 1 ФОП ОСОБА_9 (вказаний наказ для огляду під час підготовчого судового засідання не надавався, і судом не витребовувався).

Також, висновок суду стосовно не ознайомлення обвинуваченої ОСОБА_8 з відомостями щодо серії та номеру упаковки (блістеру) з таблетками, що нею відпущені, є необґрунтованими, так як остання ознайомлена з усіма матеріалами кримінального провадження, в тому числі з висновками експертів, в яких відображено вказані вище відомості, про що в матеріалах кримінального провадження міститься письмове підтвердження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, в дебатах прокурора, котрий підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у повному обсязі, і просив ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Колегія суддів, перевіривши в апеляційному порядку законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними у вказаній ухвалі про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку із невідповідністю даного обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Підставами того є наступне.

Положеннями статті 291 КПК України регламентовано вичерпний перелік відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, коли його скеровується органом досудового розслідування до суду.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, встановлено обвинувальний акт має містити такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення кримінального закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України - обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У даному випадку норми частини другою статті 92 КПК України не є предметом оскарження (доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого).

Таким чином, в ракурсі наведених норм кримінального процесуального закону, на орган досудового розслідування законодавцем покладено процесуальний обов`язок доказування наведених обставин, перелік яких є вичерпним, і є обов`язковим чітке дотримання даних норм кримінального процесуального закону, разом із дотриманням норм статті 291 КПК України.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 320, ч. 2 ст. 320 КК України.

За змістом обвинувачення, ОСОБА_8 інкриміновано: порушення встановлених правил відпуску наркотичних засобів; порушення встановлених правил відпуску наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинене повторно.

Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_8 порушено вимоги наказу МОЗ України № 360 від 19.07.2005 року «Про затвердження Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків», наказу МОЗ України № 210 від 14.05.2003 року «Про затвердження критеріїв віднесення лікарських засобів, що містять малу кількість наркотичних засобів або психотропних речовин і прекурсорів, до категорії лікарських засобів, які відпускаються без рецептів», а також порушено вимоги посадової інструкції завідуючої аптечним пунктом № 1 ФОП ОСОБА_9 .

Тож, органом досудового розслідування, безсумнівно, вказано, які накази порушено ОСОБА_8 , як те встановлено досудовим розслідуванням.

Однак, слід зауважити, що диспозиція ст. 320 КК України має бланкетний характер, і для правильного її застосування слід з`ясовувати, які саме правила були порушено.

При цьому, обвинувальний акт не містить викладу змісту норм та вимог правил відпуску наркотичних засобів та психотропних речовин, що були порушені обвинуваченою, не вказано також конкретного підпункту, пункту, абзацу, частини, статті нормативно-правового акту, - наказу, посадової інструкції, та їх зміст, - що були порушені обвинуваченою.

Тобто, порушення відповідних правил органом досудового розслідування зазначено узагальнено і не конкретизовано ці правила.

Про вказану обставину правильно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі.

Також, обґрунтовано вказано судом і про те, що досудовим розслідуванням не зазначено суб`єктивної сторони злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема, йдеться про форму вини (чим характеризується злочин, умислом чи необережністю).

Береться до уваги також і те, що обвинувачена ОСОБА_8 зазначала в підготовчому судовому засіданні про неналежне її ознайомлення органом досудового розслідування із відомостями про предмет кримінального правопорушення: ідентифікуючі ознаки медичних препаратів, реалізацію із порушеннями встановлених правил яких інкриміновано ОСОБА_8 .

Тому, беручи до уваги наведене, колегія суддів визнає, що висновки суду першої інстанції про неконкретність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , - відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції вийшов за межі положень ст. 314 КПК України, а саме вийшов за межі повноважень, регламентованих процесуальним законом при проведені підготовчого судового засідання, зокрема, і безпідставно послався на положення ст. 91 КПК України у підготовчому судовому засіданні, - свого підтвердження не знайшли.

У даному випадку суд першої інстанції законно та обґрунтовано, не надаючи юридичної оцінки кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 та доказам обвинувачення, по суті, на стадії підготовчого судового провадження, в порядку ст.. 314 КПК України, постановив судове рішення, з огляду на вимоги ст.. 291 КПК України, про повернення обвинувального акту прокурору, коли він не відповідав вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, судом першої інстанції, як те й вимагає кримінальний процесуальний закон, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, із урахуванням ст.. ст.. 91, 92 КПК України, надано оцінки належності викладення, повноті, конкретності і формулювання обвинувачення, без його юридичного оцінювання із послідуючими наслідками у вигляді ухвалення вироку у разі доведеності або не доведеності винуватості особи, або ж постановленням інших можливих, передбачених Кримінальним процесуальним законом судових рішень, якими закінчується провадження.

Крім означеного, слід вказати, що неконкретність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, неналежне ознайомлення з усіма матеріалами (як зазначено вище це стосується не ознайомлення обвинуваченої із встановленим предметом злочину) тягне порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_8 , як однієї з основоположних засад справедливого судового розгляду.

Про таке порушення також небезпідставно зазначено судом першої інстанції в ухвалі про повернення обвинувального акту прокурору.

Засади забезпечення такого захисту відображені як у національному законодавстві, так і у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, положеннями підпункту «а» та підпункту «b» пункту 3 статті 6, встановлено: «Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; …».

Зокрема, правову позицію ЄСПЛ щодо дотримання права на захист обвинуваченого викладено в рішеннях по таких справах як «Абрамян проти Росії», «Лучанінова проти України», «Корнєв і Карпенко проти України».

У справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ зазначив: « …необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції».

У справі «Лучанінова проти України» встановлено: «Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження. Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення з матеріалами справи, на яких ґрунтуються обвинувачення.».

У справі Корнєв і Карпенко проти України» встановлено: «Суд повторює, що пункт 3 (b) статті 6 гарантує обвинуваченому "мати час і можливості, необхідні для підготовки

свого захисту", а отже, ця гарантія означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є "необхідним" для підготовки основного розгляду справи судом. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження (див. "Кан проти Австрії", доповідь Комісії від 12 липня 1984 року, ухвалу у справі "Коннолі проти Сполученого Королівства" від 26 червня 1996 року, і "Майзіт проти Росії" від 20 січня 2005 року). Крім того, можливості, доступні кожному, хто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, мають включати ознайомлення - для цілей підготовки свого захисту - з результатами розслідувань, які проводилися протягом усього провадження у справі (див. ухвалу у справі "C.G.P. проти Нідерландів" від 15 січня 1997 року, і рішення у справі "Фуше проти Франції" від 18 березня 1997 року.».

У світлі наведеного вище, є можливим зробити висновок, що не зазначення у висунутому проти особи обвинуваченні точних правил відпуску наркотичних засобів, психотропних речовин, у порушенні яких обвинувачується ОСОБА_8 , неконкретне формулювання обвинувачення, не повне ознайомлення із матеріалами, недотримання вимог ст. 291 КПК України - безпосередньо впливає на обсяг і межі пред`явленого обвинувачення, від якого обвинувачена ОСОБА_8 має захищатися.

Детальне викладення пред`явленого обвинувачення, визначення його меж і обсягу в цілому, належне ознайомлення із конкретно висунутим обвинуваченням - забезпечує та гарантує, на державному рівні, здійснення та використання належно обвинуваченим його невід`ємного процесуального права на захист від того обвинувачення, що йому пред`явлене.

За вказаних обставин колегією суддів встановлено, що доводи апеляційної скарги, поданої прокурором, свого підтвердження не знайшли, тож, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 повернуто начальнику Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4