АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1879/16 Справа № 202/1271/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000225, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України,

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий :

- 10.08.2015 року Індустріальний районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком на один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

- 14 вересня 2015 року Індустріальний районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що 29 січня 2016 року, близько 17 години він, перебуваючи біля будинку № 72 по вулиці Косіора у місті Дніпропетровську, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка йшла до будинку АДРЕСА_2 та тримала у лівій руці жіночу сумку чорного кольору. В цей момент у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме жіночої сумки чорного кольору, яка належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , 29 січня 2016 року приблизно о 17:05 години, перебуваючи за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів підійшов до ОСОБА_9 та шляхом ривку вирвав з її лівої руки жіночу сумку, у якій знаходилось: мобільний телефон марки «NOKIA 2626», рожевого кольору, вартістю 254 гривні, 2 посвідчення, двоє окулярів, гаманець з грошима у сумі 133 гривні 05 копійок, 2 записні книги, в одній з яких знаходились грошові кошти у розмірі 200 гривень, медикаменти, косметика, банківські картки, візитниці різні, гребінець, цукерки, сухі каштани та інші дрібні речі, після чого ОСОБА_8 , з місця скоєння злочину разом з викраденим майном зник, тим самим отримавши змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 587 гривень 05 копійок.

В апеляціях:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України з урахуванням ч.1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд не приділив уваги тому, що ОСОБА_8 не підлягає кримінальній відповідальності за інкримінований йому злочин на підставі ст.. 17 КК України, оскільки він добровільно відмовився від доведення злочину до кінця на стадії замаху; вважає, що суд безпідставно послався на покази свідка ОСОБА_10 та не взяв до уваги пояснення обвинуваченого щодо обставин справи, а також вказує на те, що ОСОБА_8 не мав реальної можливості користуватися та розпоряджатися викраденим, тому його дії були невірно кваліфіковані судом за ч.2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію захисника та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляції захисту і просила задовольнити апеляцію прокурора, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що вищезазначені апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скарзі захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , а також на матеріали письмових документів. Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що дії ОСОБА_8 невірно кваліфіковані судом і він взагалі не підлягає кримінальній відповідальності, як і те, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, оскільки обвинувачений(сторона захисту) взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 29.01.2016 року близько 17:00 год. вона проходила по вул. Б.Хмельницького у м. Дніпропетровську. Перед поворотом на вул. Косіора вибіг обвинувачений у чорній куртці з капюшоном, вихватив сумку з лівої руки, від чого потерпіла впала на коліна та почала кричати, але обвинувачений швидко втік та зник в 50-100 метрах.

Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_10 , який показав, що у кінці січня ввечері, заходячи у під`їзд по АДРЕСА_2 та почув крик. Озирнувся та побачив чоловіка в чорній куртці з капюшоном, який біг з жіночою сумкою. Свідок ОСОБА_10 крикнув йому, щоб той зупинився та побіг за ним, намагаючись зупинити. Обвинувачений пробіг близько 100-150 метрів та впав на живіт через те, що підсковзнувся, після чого свідок його затримав та визвав поліцію.

Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що в останню п`ятницю січня 2016 року близько 17:00-17:30 год. вийшов з дому по справам та біля під`їзду будинку № 23 по вул. Б.Хмельницького почув крик жінки, потім пробіг чоловік одягнений у темний одяг. Свідок почав йому кричачи, аби чоловік зупинився. На крик вибіг другий чоловік з будинку АДРЕСА_3 , який в подальшому затримав обвинуваченого, але сам момент затримання свідок не бачив. Після чого свідок ОСОБА_11 підійшов до них, побачив біля затриманого чоловіка жіночу сумку. Допомагав тримати обвинуваченого доки не приїхала поліція. Обвинуваченого тримали у лежачому стані, дозволили йому сісти, але той починав втікати, тому поклали на землю знову.

Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 29.01.2016 р., згідно якого було оглянуто ділянку місцевості біля будинку № 64 по вул. Косіора, де біля ОСОБА_8 знайдено та вилучено жіночу сумку, в якій містились: пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , посвідчення ветерана праці на ім`я ОСОБА_9 , мобільний телефон «Nokia 2626», футляр з окулярами, чохол з візитницями та календарями, картка «Приватбанк» НОМЕР_1 ,ключі у кількості 3-х штук, записник зеленого кольору з грошима у сумі 200 гривень, серветки вологі, футляр з окулярами, блокнот, файл з паперами, гаманець з грошовими коштами у сумі 133,05 гривень, медикаменти та косметика у пакеті, візитні картки, цукерки, хустинки у кількості 4 шт., розкладний гребінець, письмова ручка, сріблястий чохол, камінь, 3 згортки фольги з горіхами та 9 каштанів;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2016 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , як особу, що відкрито заволоділа її сумкою;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , як особу, що викрав сумку у жінки;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.02.12016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 , як особу, що викрав сумку у жінки;

- висновком експерта № 6/34-502 від 24.02.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону «Nokia» марки моделі «2626» станом на 29.01.2016 року могла становити 254,00 грн.;

- протоколом проведення слідчого експерименті від 26.02.2016 року проведеного в період часу з 09 год. 30 хв. по 10 год. 00 хв., відповідно до якого свідок ОСОБА_10 показав обставини за яких він 29.01.2016 року затримав чоловіка, який заволодів жіночою сумкою;

- протоколом проведення слідчого експерименті від 26.02.2016 року, проведеного в період часу з 14 год. 10 хв. по 14 год. 35 хв. відповідно до якого ОСОБА_8 показав обставини за яких він 29.01.2016 року близько 17 год. 00 хв. відкрито заволодів жіночою сумкою у раніше незнайомої йому жінки.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи захисника ОСОБА_7 , в яких він стверджує, що його підзахисний добровільно відмовився від вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є безпідставними, як і його доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок нібито побудований на припущеннях суду. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, суд обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянта, та правильно оцінив докази, які поклав в основу свого рішення, як об`єктивні.

Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисту доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині його добровільної відмови від доведення злочину до кінця та намагання повернути майно потерпілій, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються іншими доказами по кримінальному провадженню, а також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому вони в даному конкретному випадку не можуть бути підґрунтям для перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного вироку суду.

Отже, з огляду на вищезазначене, доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що судом були залишені поза увагою покази обвинуваченого та недостовірність показань інших свідків у зв`язку з їх суперечністю є безпідставними. Деякі розбіжності в показаннях свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність суду, на що є посилання в поданій апеляції. Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами потерпілої, свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, немає й підстав, які викликають необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України з подальшим закриттям провадження по справі, на чому наполягає в своїй апеляції захисник.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вчинення злочину щодо особи похилого віку, що є обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Отже, у цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора щодо призначення покарання останньому є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4