АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
лікаря-психіатра ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2016 року в задоволенні заяви лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 ОСОБА_7 про припинення подальшого застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, призначеної ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2015 року, відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі лікар-психіатр ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч висновку суду про незмінний психічний стан особи в період з 30.05.2014 року по 22.06.2014 року ОСОБА_8 пройшов стаціонарне лікування у ТМО «Психіатрія» м. Києва та був виписаний «без ознак соціально-небезпечних тенденцій» з діагнозом «емоційно-лабільний розлад органічного походження», який є хронічним. Натомість, у момент вчинення злочину ОСОБА_8 виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді деліріозного синдрому, соматогенно обумовленого, на тлі органічного ураження головного мозку травматичного ґенезу». Оскільки за час примусового амбулаторного лікування стан ОСОБА_8 був стабільно задовільним, вважає, що вказані заходи можуть бути припинені.

Крім цього, звертає увагу на те, що висновок суду про необхідність продовження примусового психіатричного лікування ОСОБА_9 суперечить ч.3 ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого забороняється визначати стан психічного здоров`я особи без психіатричного огляду, та не враховує висновок ЛКК КМПНД № 2, яким встановлено, що примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_9 у вигляді надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги можуть бути припинені.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою її заяву задовольнити, припинити надання примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, захисника ОСОБА_6 , який просив припинити застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року за клопотанням прокурора прокуратури Печерського району міста Києва застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 29 травня 2014 року, о 18 годині 45 хвилин, перебуваючи в урологічному відділенні Олександрівської клінічної лікарні за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1 в м. Києві, на інвалідному візку виїхав до входу в лікарню, де дістав за спинки інвалідного візка ніж та почав розмахувати ним в різні сторони. Знаходячись в інвалідному візку біля ліфтової кабіни, ОСОБА_8 безпричинно, умисно наніс один удар ножем у нижню частину живота ліфтеру ОСОБА_10 , заподівши тяжке тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота з ушкодженням нижніх епігастральних артерії і вени, а також стінки сигмовидної кишки з явищами крововиливу в черевну порожнину.

У відповідності до акту судово-психіатричної експертизи № 668 від 12.08.2014, у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_8 виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді деліріозного синдрому, соматогенного обумовленого (F 05 - згідно з МКХ -10), на тлі органічного ураження головного мозку травматичного ґенеза з психоорганічним синдромом (F 05 - згідно з МКХ -10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_8 виявляв ознаки органічного ураження головного мозку травматичного ґенеза з психоорганічним синдромом (F 07.9 - згідно з МКХ - 10). За своїм психічним станом ОСОБА_8 був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, проте потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

13.04.2016 до суду звернулася лікар-психіатр КМПНД № 2 ОСОБА_11 із заявою про припинення відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування поданої заяви посилалася на те, що згідно висновку комісії лікарів психіатрів КМПНД № 2 від 12.04.2016 на теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки «органічного емоційного лабільного розладу», проте виявляє стабільність психічного стану протягом періоду нагляду, мінімальну вираженість емоційно-поведінкових розладів, відсутність правопорушень. За таких обставин надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути припинено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2016 року в задоволенні заяви лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 ОСОБА_7 про припинення подальшого застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, призначеної ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2015, відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що аналогічний діагноз, вказаний у висновку комісії лікарів-психіатрів КМПНД № 2 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 від 12.04.2016 року ОСОБА_9 мав і на момент призначення йому примусового психіатричного лікування. Крім цього, як вказує суд, у заяві лікаря-психіатра не порушується питання про передачу ОСОБА_9 під нагляд родичам або опікунам.

При прийнятті рішення суд також врахував і той факт, що діями ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_10 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, примусове лікування призначене йому 20.10.2015 року і зі сплином лише 5 місяців ініціюється питання про припинення примусового лікування, що на думку суду, є передчасним, оскільки і характер його дій, і стан його здоров`я свідчать про те, що його психічний стан не змінився на такий, що не становить суспільної небезпеки для оточуючих, а тому є необхідність у продовженні примусового психіатричного лікування соціально-небезпечного за станом свого психічного здоров`я ОСОБА_9 .
Колегія суддів вважає, що таке рішенні суду є незаконним, з огляду на наступне.

Згідно приписів ст.514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

У відповідності до вимог ч.1 ст.95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно положень ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.
Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

У разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров`я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КМПНД № 2 від 12.04.2016 року (т.3 а.с.6-9) ОСОБА_8 отримував психіатричну допомогу з 22.02.2016 року по 12.04.2016 року. За вказаний період стан пацієнта залишався стабільно задовільним. На теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки «органічного емоційного лабільного розладу». Комісія лікарів-психіатрів вважає, що примусові заходи медичного характеру у вигляді надання ОСОБА_8 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку можуть бути припинені.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції про необхідність продовження примусового психіатричного лікування ОСОБА_8 суперечить приписам ч.3 ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого забороняється визначати стан психічного здоров`я особи без психіатричного огляду, та не враховує висновок ЛКК КМПНД № 2, яким встановлено, що примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_8 у вигляді надання амбулаторної примусової психіатричної допомоги можуть бути припинені.
Рішення суду про відмову у припиненні подальшого застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку порушує права та свободи ОСОБА_8 .
З огляду на наведені обставини, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 ОСОБА_7 про припинення подальшого застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, призначеної ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2015 року, не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 409, 412, 415, 418, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2016 року, якою в задоволенні заяви лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 2 ОСОБА_7 про припинення подальшого застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, призначеної ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2015 року, відмовлено, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою заяву лікаря- психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 ОСОБА_7 задовольнити.

Припинити подальше застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Передати ОСОБА_8 на піклування родичам дружині ОСОБА_14 з обов`язковим лікарським наглядом.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _______________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3