Справа №490/1850/16-к 10.03.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 березня 2016 року, якою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тбілісі, Грузія, громадянина України, працюючого на посаді командира взводу роти охорони об`єктів батальйону поліції охорони Головного управління національної поліції у Миколаївській області, маючого спеціальне звання старший лейтенант поліції зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України,
- застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01 квітня 2016 року, без визначення розміру застави,
секретаря ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Провадження № 11-сс/784/95/16; № 11-сс/784/97/16 Слідчий суддя: ОСОБА_16
Категорія: запобіжний захід Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу. Водночас, в апеляції захисник також ставить питання про можливість обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 просить обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що слідчим суддею при ухваленні рішення не дотримано вимог процесуального процесуального закону, оскільки відповідно до ч.1 Перехідних положень КПК України та ч.4 ст.216 цього Кодексу слідчі органів прокуратури здійснюють свої повноваження щодо досудового розслідування до створення органів Державного бюро розслідувань. Відповідно до ч.1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 року, що набрав чинності з 01.03.2016 року, з вказаної дати слідчі органів прокуратури втратили повноваження щодо проведення досудового слідства, а тому, на думку захисника, клопотання слідчого СВ прокуратури Миколаївської області ОСОБА_17 , що надійшло до суду 01.03.2016 року підлягало залишенню без розгляду і поверненню слідчому, як таке, що подано неналежним органом досудового розслідування на підставі ст.38 КПК України.
Крім того, захисник посилається на те, що розгляд вказаного клопотання здійснено незаконним складом суду, оскільки в порушення ст.35 КПК України воно не розподілялось слідчому судді ОСОБА_16 автоматизованою системою документообігу Центрального районного суду м.Миколаєва. Про ці обставини стороні захисту стало відомо після розгляду клопотання при ознайомленні на офіційному сайті Центрального районного суду м.Миколаєва зі списком авто призначених справ, що надійшли вперше.
Також захисник вказує на те, що при обранні запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя не дотримався вимог ст.ст. 194, 177, 178, 183 КПК України. Зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.184 КПК України у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу викладаються обставини, які обґрунтовують наявність ризиків, і вони мають бути підтверджені матеріалами кримінального провадження. Однак, обставини, на яких ґрунтуються викладені слідчим ризики, не підтверджуються будь-якими доказами. Таких доказів не було надано прокурором і слідчому судді в ході судового розгляду клопотання. Захисник зазначає, що твердження про те, що підозрюваний може переховуватись від слідства, впливати на потерпілих, свідків та експертів, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, є безпідставними і матеріалами провадження не підтверджуються. Захисник вказує, що ОСОБА_5 характеризується виключно з позитивної сторони, раніше не притягувався до будь-якого виду юридичної відповідальності, на час ДТП не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, свою вину визнав та щиро розкаявся у скоєному, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, живе разом з матір`ю та сестрою, перебуває на державній службі на має добру репутацію. Вказує і на незадовільний стан здоров`я підозрюваного.
В обгрунтування своєї апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_18 посилається на те, що слідчий суддя при обранні йому запобіжного заходу не врахував, що він свою вину в інкримінованому злочині визнав, у скоєному щиро розкаявся. Зазначає, що ризики, вказані слідчим суддею, матеріалами провадження не підтверджуються, оскільки він не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування і суду та впливати на потерпілих, свідків, експертів. Вказує, що він характеризується позитивно, має місці соціальні зв`язки, а тому просить обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
3. Встановлені слідчим суддею обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що 28.02.2016 року, близько 06 год. ранку, перебуваючи за кермом автомобіля «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Центральному в м.Миколаєві, неподалік від будинку № 39, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б»,12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не впорався з керуванням свого транспортного засобу та допустив контактування з вантажним фургоном-малотоннажним автомобілем «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «БМВ», яким керував ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці.
Вказані дії підозрюваного стороною обвинувачення кваліфіковані за ст.286 ч.3 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху України, що спричинило смерть кількох осіб.
29.02.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України.
Старший слідчий СВ прокуратури Миколаївської області ОСОБА_17 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Мотивуючи необхідність обрання такого запобіжного заходу, послався на доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчинені тяжкого злочину та на наявність ризиків, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів в цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок якого загинули чотири особи та послався на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватись від слідства, оскільки він протягом тривалого часу працював на посадах в органах внутрішніх справ та поліції і є обізнаним про порядок здійснення заходів щодо розшуку осіб, які ухиляються від явки до правоохоронних органів, а також на те, що він може впливати на потерпілих, свідків та експертів. Зазначив суд і про те, що підозрюваний не одружений, не має дітей та не проживає у власному житлі.
4. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_4 та підозрюваного на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілих та їх представників, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, думку прокурора, який також просив залишити апеляційні скарги підозрюваного та його захисника без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були дотримані.
Так, слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок якого загинуло четверо осіб та, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 в скоєні кримінального правопорушення підтверджується даними, що містяться: в протоколі огляду місця ДТП від 28.02.2016 року та доданої до нього схеми; показаннях самого підозрюваного ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
В цій частині висновки слідчого судді, зазначені в ухвалі, апелянтами фактично не оспорюються.
Що стосується доводів апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, то вони є неспроможними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 отримав вищу спеціальну освіту в учбовому закладі системи МВС, працював на різних посадах в органах внутрішніх справ та поліції, в тому числі слідчим, інспектором СКЗ, інспектором штабу, в даний час також залишається на займаній посаді командира взводу роти охорони об`єктів батальйону поліції охорони Головного управління Національної поліції у Миколаївській області і є обізнаним про порядок здійснення заходів щодо розшуку осіб, які ухиляються від явки до правоохоронних органів. Тому, посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_5 згідно своїх теперішніх функціональних обов`язків займається питаннями охорони об`єктів і не обізнаний з порядком та методами розслідування кримінальних справ, являються безпідставними.
З урахуванням вказаних обставин, та можливого тривалого терміну покарання у виді позбавлення волі за вчинений тяжкий злочин, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового слідства та суду.
Також є обґрунтованими висновки слідчого судді про можливість підозрюваного впливати на потерпілих та свідків, експертів у вказаному кримінальному провадженні, оскільки один з потерпілих був його близьким товаришем, а свідок ОСОБА_26 , який перебував на місці ДТП відразу після зіткнення транспортних засобів і безпосередньо допомагав підозрюваному ОСОБА_5 , є його знайомим.
При цьому колегія суддів вважає, що посилання слідчого судді на те, що підозрюваний не одружений, не має дітей та не проживає у власному житлі визначального значення не мають і не впливають на правильність прийнятого рішення.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_5 дійсно характеризується позитивно, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки. Однак, самі по собі зазначені обставини, з урахуванням вказаних ризиків, не є такими, що дають підстави для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу.
Твердження захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного є необґрунтованими.
Згідно довідки ЛШМД м.Миколаєва № 228/01-03 від 03.03.2016 року, ОСОБА_5 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудної клітини, закритої травми живота, забою печінки та м`яких тканин обличчя. Зазначено, що йому проведено весь комплекс дообстеження і лікування та на час виписки він хірургічної допомоги в умовах стаціонару не потребує.
Таким чином, даних про те, що стан здоров`я підозрюваного є незадовільним і перешкоджає його утриманню в умовах слідчого ізолятору в матеріалах провадження немає і стороною захисту не надано.
Отже, відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя правильно встановив, що надані до суду докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя прийняв вірне рішення про застосування саме такого виду запобіжного заходу.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, що полягають у загибелі 4 осіб, слідчий суддя обгрунтовано, відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні.
Посилання захисника на порушення слідчим суддею процесуальних норм при розгляді клопотання слідчого, є безпідставними.
Так, відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, згідно з абзацом 3 пункту 1 Розділу Х «Прикінцеві положення» КПК України положення частини 4 статті 216 КПК України вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України (але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності КПК України).
Передання матеріалів кримінального провадження слідчими органів прокуратури до відповідного підрозділу Державного бюро розслідувань України відбувається у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування.
Тобто початок дії положень частини 4 статті 216 КПК України пов`язаний не з моментом набрання чинності закону, який регулюватиме діяльність Державного бюро розслідувань України як державної установи, а з моментом початку здійснення останнім функцій органу досудового розслідування. До того часу згідно з абзацами 1 та 2 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органі прокуратури.
Доводи захисника про розгляд вказаного клопотання слідчого незаконним складом суду також є безпідставними.
Згідно матеріалів провадження, вказане клопотання слідчого, відповідно до вимог ст.35 КПК України, було внесено до системи автоматичного розподілу справ Центрального районного суду м.Миколаєва 01.03.2016 року та о 12:34:23 розподілене слідчому судді ОСОБА_16 , яке він розглянув в той же день в судовому засіданні.(а.с.60).
Таким чином, враховуючи викладене, підстав для скасування ухвали слідчого судді і обрання ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 407, 409, 422 КПК України, апеляційний суд,-
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_27 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 березня 2016 року, якою відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 квітня 2016 року без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3