Іменем України
12 жовтня 2016 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування поданого клопотання стороною кримінального провадження зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) являється комунальною власністю, про що свідчить технічний паспорт, виданий Одеським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості виконавчого комітету Одеської міської ради від 01.11.2001.
Додатково встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 1065 від 25.09.2008, квартира, загальною площею 37, 4 кв.м., що розташована на Італійському бульварі, 4 (кв.24-а) в м. Одесі, була передана в управління КП «Міськзелентрест» для здійснення службової діяльності, про що свідчить акт приймання-передачі від 30.10.2008 за підписом в.о. заступника Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради ОСОБА_5 та директора КП «Міськзелентрест» ОСОБА_6 . Вищевказане приміщення використовувалось працівниками Приморської дільниці КП «Міськзелентрест» в якості побутового приміщення для зберігання засобів малої механізації, інших технічних засобів, шанцевого інструменту і іншого майна підприємства, а також особистих речей і спеціального одягу працівників, використовуваного при здійсненні робіт з утримання зеленої зони Приморського району м. Одеси.
Так, 09.04.2016 працівники підприємства, повертаючись після виконання виробничих завдань з інвентарем, а також в службовому одязі, були позбавлені можливості потрапити в службове приміщення у зв`язку з тим, що в приміщенні була встановлені нові металеві двері з внутрішнім замком, що створило перешкоду в доступі до нього. Після цього працівниками КП «Міськзелентрест» було викликано поліцію, а також аварійно-рятувальну службу МНС. По прибуттю екіпажу поліції невстановлений чоловік на ім`я ОСОБА_7 , що представився як помічник власника нежитлового приміщення, пред`явив працівникам поліції документи, що підтверджують право власності на дане приміщення. В результаті цього, поліцейські повідомили, що інцидент вичерпано так як справжній власник приміщення встановлений. На вимогу працівників КП пред`явити їм документи, на підставі яких набуто право власності, ОСОБА_7 відмовив.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення можливості протиправних дій з вищевказаним майном, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а також недопущення знищення, відчуження та інших дій, враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, яка вказує на те, що арешт майна може також передбачати заборону особі у володінні якої перебуває майно розпоряджатись будь-яким чином таким майном, слідство вважає за необхідне заборонити будь-яке його відчуження, шляхом накладення арешту, оскільки невжиття таких заходів може призвести до його втрати, що у подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до клопотання матеріали, заслухав думку слідчого, який вважав необхідним клопотання задовольнити, вважаю, що клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи обґрунтовану необхідність накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ), заборонивши будь-яке відчуження вказаного майна, оскільки з наданих матеріалів вбачаеться, що вказана квартира є предметом вказаного злочину.
Таким чином, з метою забезпечення збереження вказаної квартири, яка за обставинами кримінального провадження може бути визнана речовим доказом, та є предметом кримінального правопорушення, вважаю, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.171, 172, 173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ), заборонивши будь-яке відчуження вказаного майна.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: