Провадження № 1-кп/200/124/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0002682, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , 2010 року народження, працюючого директором з маркетингу ТОВ «Аратта Інвест», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
24 червня 2015 року приблизно о 01 годині, ОСОБА_6 , знаходячись у спільному тамбурі квартир АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, штовхнув потерпілу ОСОБА_4 у спину, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_4 впала колінами на бетонну поверхню полу, після чого наніс потерпілій ОСОБА_4 удар лівою ногою у скронево-тім`яну область голови, спричинивши потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Вищевказані умисні дії ОСОБА_6 , що виразилися в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.
Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_6 вона перебувала в цивільному шлюбі з жовтня 2006 року по 2015 рік, від якого у них є спільна дитина.
23 червня 2015 року вранці прийшов ОСОБА_6 та повідомив, що йому потрібен бабусин заповіт, на що вона відповіла, що заповіт на роботі. На що ОСОБА_6 повідомив, що вона зіпсувала його плани та вдарив її кулаком в живіт та долонею по обличчю. Коли ОСОБА_6 пішов, вона звернулася до служби охорони, які встановили для неї кнопку швидкого виклику.
Коли вона повернулася додому приблизно о 20 годині, ОСОБА_6 знаходився вдома з дитиною та знову став питати її щодо документів, однак документів з собою в неї не було. На це ОСОБА_6 забрав з її сумочки мобільний телефон та пішов, а вона викликали знайомих, які змінили замок на вхідних дверцятах квартири. Приблизно о 23 годині, ОСОБА_6 повернувся, став стукати у двері й вона викликала службу охорони, які в подальшому його забрали. Потім вона зателефонувала своєму братові ОСОБА_9 та попрохала його поїхати з ним до міліції. У відділені міліції їм повідомили, що ОСОБА_6 відпустили.
Повернувшись з братом додому після 24 години, тобто 24 червня 2015 року, вони побачили ОСОБА_6 в тамбурі квартир АДРЕСА_2 . Після чого вона стала тікати, а її брат намагаючись захистити її, перегородив шлях ОСОБА_6 , однак той відштовхнув брата та побіг за нею, штовхнув її, від чого вона впала на коліна та вдарилася об бетонну поверхню полу. Після чого ОСОБА_6 став на її волосся, через що вона не могла рухатися, забрав у неї ключі від квартири, а далі переступаючи її, навмисно вдарив ногою по голові, а потім пішов до приміщення квартири.
Вона знову викликала службу охорони, які по приїзду забрали обвинуваченого з приміщення квартири.
На наступний день вона звернулась за медичною допомогою.

Показами свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що потерпіла ОСОБА_10 його сестра.
23 червня 2015 року йому зателефонувала сестра ОСОБА_4 та попрохала приїхати. По приїзду вона йому повідомила, що не хоче жити з ОСОБА_6 , через що змінила замки на вхідних дверях квартири, а також сказала, що ОСОБА_6 забрали до міліції, та їй телефонували з відділу та сказали приїхати.
Коли вони приїхали до міліції, їм повідомили, що ОСОБА_6 відпустили. Приїхавши додому, вони побачили ОСОБА_6 у тамбурі біля вхідних дверей квартири, який став вимагати у сестри ключі від квартири, однак ключів сестра йому не віддавала, й вони стали дуже голосно спілкувались між собою. Після чого сестра стала тікати, ОСОБА_6 став бігти за нею. Коли він вийшов в коридор із тамбура, то побачив, що сестра сидить присядки на полу, на одному коліні, а ОСОБА_6 , тримаючи її руку, намагається забрати в неї ключі від квартири. Він став між сестрою та ОСОБА_6 , однак той відштовхнув його, забрав у сестри ключі. Зайшовши до квартири, він залишився стояти в коридорі, а його сестра стояла біля дверей та чекала на службу охорони. Хвилин через 10-15 приїхала дана служба охорони та вивела ОСОБА_6 з квартири.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_11 підтримала висновки судово-медичної експертизи та додатковий висновок.
Також зазначила, що під час проведення слідчого експерименту, потерпіла ОСОБА_4 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень. Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру не суперечить механізму їх спричинення, на який вказувала ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту.
Крім того експерт вказала, що відповідно до правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, всі виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_4 , як і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Тобто наявність синця на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, не впливає на ступінь тяжкості виявлених у потерпілої ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Експерт ОСОБА_11 також зазначила, що всі виявлені тілесні ушкодження, як внутрішньо шкіряний крововилив, так і садна, вони кожен окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки. При цьому додаткових досліджень такий висновок не потребує.

А також дослідженими судом письмовими доказами по справі:
Висновком судово- медичної експертизи №3123 е від 11 липня 2015 року за яким у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: трьох саден - на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу, синця на передньо-зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру.
Виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина при ударі об такий (такі).
За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синець багряно-синюшного кольору, без чітких меж, садна з підсохлим темно-червоним дном, нижче рівня оточуючої шкіри, внутрішньо-шкіряний крововилив темно-червоного кольору), можливо вказати, що їх термін отримання становить біля 12-24 години до моменту огляду, тобто вони могли бути спричинені і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові ( том 1 а.с.42-43).
Протоколом слідчого експерименту від 15 липня 2015 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 , в ході якого остання розповіла та показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 ( том 1 а.с.59-63).
Даними додаткової судово-медичної експертизи №3218е від 17 липня 2015 року, відповідно до якого локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень у вигляді саден на передньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу та внутрішньо-шкіряного крововиливу в тім`яній області по центру не суперечать механізму їх спричинення, на який вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту ( том 1 а.с.67-68).
Суд вважає вину ОСОБА_6 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищевказані докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Позицію обвинуваченого щодо не визнання вини, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки його вина повністю підтверджується дослідженими судом доказами.
Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що ніяких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 не спричиняв, умислу щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, не мав.
Пояснив, що в період інкримінованого йому злочину з потерпілою ОСОБА_10 перебував у цивільному шлюбі, від якого у них народилася дитина.
23 червня 2015 року між ним та ОСОБА_4 виникла сварка з приводу квартири.
Приблизно о 23 годині він повернувся з роботи, відкрив своїм ключем тамбур, однак не зміг відкрити двері квартири. Потім через двері ОСОБА_4 сказала, що до квартири його не впустить та викликала співробітників охоронної служби, які через деякий час прибули до квартири. Як він зрозумів, це були співробітники міліції, які запросили його проїхати з ними у відділ міліції, де слідчий повідомив, що ОСОБА_4 написала стосовно нього заяву з приводу крадіжки мобільного телефону.
На це він пояснив, що ніякої крадіжки не вчиняв і десь о 00 год. 30 хв. його відпустили. Повернувшись додому, він знов став намагатися потрапити до приміщення квартири й залишився в тамбурі чекати.
Приблизно через 30-40 хвилин прийшла ОСОБА_4 з братом. Він попрохав її відчинити двері квартири, однак ОСОБА_4 відмовилася, після чого виникла словесна сварка, в ході якої він намагався із застосуванням сили забрати у ОСОБА_4 ключі від квартири, на що остання оказувала опір, ховала від нього ключі, а він намагаючись забрати у неї ключі, хапав її за кисть руки, після чого силою вихватив з її рук ключі та зайшов до квартири. Під час їх сварки брат потерпілої намагався їх заспокоїти. Потерпіла ОСОБА_4 в його присутності не падала. Звідки в потерпілої тілесні ушкодження, він пояснити не може.
Знаходячись в квартирі з братом, він приготував чай, однак ОСОБА_4 до квартири не заходила, стояла на порозі. Приблизно через 15 хвилин він побачив співробітників охоронної служби, які із застосуванням сили вивели його із приміщення квартири, після чого годин через 1,5-2 приїхали співробітники міліції, які провели з ним бесіду та сказали, щоб він покинув приміщення квартири.

Вищевказані ствердження обвинуваченого ОСОБА_6 суд не може прийняти як доказ його не винуватості, бо вони спростовуються дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами щодо встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення і не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.

Так, потерпіла ОСОБА_4 , як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні докладно і послідовно описувала, при яких обставинах обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження.
Під час слідчого експерименту, потерпіла не тільки повідомила про події, що відбувались 24 червня 2015 року, а й в присутності експерта ОСОБА_11 продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , в тому числі ногою по голові.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_9 вказав, що до подій 24 червня 2015 року він на сестрі ОСОБА_4 наявних тілесних ушкоджень не бачив, а після того, як ОСОБА_6 забрали робітники охорони, остання йому повідомила про гематому на голові та коліні.
Суд вважає, що дані покази свідка ОСОБА_9 зі слів потерпілої, емоційний стан в якому в той час перебувала потерпіла, можуть свідчити лише про їх правдивість, та не можуть містити у собі жодних елементів надуманості, оскільки події описані даним свідком ОСОБА_9 зі слів потерпілої, відбувались буквально відразу після скоєного злочину, внаслідок чого потерпіла не мала часу на складання неправдивої версії події, що відбулася.

Також покази потерпілої ОСОБА_4 підтверджені висновком судово- медичної експертизи щодо локалізації виявлених у неї тілесних ушкоджень в області голови та правого колінного суглобу, і саме в цих частинах тіла у потерпілої встановлена наявність внутрішньо- шкіряного крововиливу та трьох саден.
За своїм характером ці ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
За даним висновком ( том 1 а.с.42-43), первинне обстеження ОСОБА_4 відбулось 24.06.2015 року в КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово- медичної експертизи» і зазначені в акті обстеження №2888 від 24.06.2015 року.
В подальшому, у додатковому висновку судово- медичної експертизи підтверджений факт того що, локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вона вказувала в ході проведення слідчого експерименту.

Дані обставини підтвердила в суді експерт ОСОБА_11 , яка підтримав свої висновки, вказала, що відповідно до правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, всі виявлені тілесні ушкодження ОСОБА_4 , як і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. При цьому додаткових досліджень такий висновок не потребує.
Експертним висновком зазначено, що дані тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина при ударі об такий (такі).
При цьому, як вказала допитана у суді експерт ОСОБА_11 , тілесне ушкодження на поверхні правого колінного суглобу у вигляді саден, спричинені при ударі об тупу тверду поверхню, а тілесні ушкодження в області голови, від механічної дії, як вказувала потерпіла, удару ногою.
Стверджувала, що оскільки виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження розташовані в різних анатомічних областях, то вони не могли бути спричиненні одномоментно при падінні з висоти власного зросту.
Також, даним висновком встановлений термін отримання потерпілою ОСОБА_4 виявлених тілесні ушкоджень, який становить біля 12-24 години до моменту огляду, тобто і в термін, на який вказує потерпіла ОСОБА_4 .
Таким чином, вищенаведені обставини спростовують доводи обвинуваченого щодо своєї непричетності до інкримінованого йому правопорушення.
Про мотив скоєного правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України свідчить наявний конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , чого під час судового розгляду не заперечував і сам обвинувачений, вказувала потерпіла й підтвердив допитаний у суді свідок ОСОБА_9 .
Судом встановлено, що обвинувачений, маючи реальну можливість закінчити інцидент, що виник між ним і потерпілою, продовжив здійснювати дії спрямовані на продовження сварки, в результаті чого у нього виникла особиста неприязнь до потерпілої, внаслідок чого й були спричинені тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 .
Таким чином, дана сукупність доказів, а також цілеспрямованість, характер та локалізація отриманих ушкоджень, свідчать про достатність ударів нанесених потерпілій ОСОБА_4 зі значною силою, в тому числі ногою по голові й підтверджує наявність умислу обвинуваченого саме на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , й тим самим спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності в нього умислу на спричинення саме тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , а не на спосіб заволодіння ключами від квартири АДРЕСА_3 .

Також їх утворення не могло бути викликано станом сильного душевного хвилювання внаслідок поведінки потерпілої, або ймовірної образи під час сварки, чи безпричинно.

Покази свідка ОСОБА_9 про те , що він не бачив яким чином потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, не може бути розцінене судом як відсутність самого факту нанесення цих ушкоджень обвинуваченим потерпілій, оскільки спростовується вищенаведеним. Крім того, згідно свідчень ОСОБА_9 в той момент як потерпіла побігла від ОСОБА_6 , а за нею обвинувачений, двері до коридору зачинились, тобто що відбувалось в цей час за дверима між потерпілою та обвинуваченим, даний свідок бачити і не міг.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, що виразилися в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відносяться до категорії невеликої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з урахуванням тяжкості вчиненного злочину та його майнового стану.
Суд вважає, що таке покарання обвинуваченому ОСОБА_6 буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368 371, 373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, предбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , у вигляді особистого зобов`язання, залишити без змін, до набрання вироком законної сили.
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1