Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 12 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004907

від 30 грудня 2013 року, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого:
за вироком Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 29 жовтня 1993 року

за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 140,

ч. 2 ст. 141 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
за вироком Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 06 лютого 1998 року
за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 144,

ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3 КК,

до покарання у виді позбавлення волі на строк

6 років із конфіскацією майна;
за вироком Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 28 грудня 2006 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2

ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 198 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна;
за вироком Заводського районного суду

м. Запоріжжя від 05 червня 2013 року за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк

140 годин,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі статей 71, 72 КК за сукупністю вироків ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки 10 місяців.
Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
За цим же вироком місцевого суду, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено також ОСОБА_8 , однак судові рішення щодо останнього, постановлені у кримінальному провадженні, в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 18 січня 2014 року вночі з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »» ПП «Скрипник» на АДРЕСА_2 він повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою органом досудового розслідування особою з корисливих мотивів проникли до приміщення вказаного магазину, звідки таємно викрали належне ОСОБА_9 майно на загальну суму 21 370 гривень.
Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зникли з місця скоєння злочину, викраденим розпорядилися на власний розсуд.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Захисник вказує на те, що місцевий суд не дав належної оцінки тому факту, що огляд місця події від 18 січня 2014 року було проведено всупереч вимогам процесуального закону без дозволу слідчого судді, а тому цей доказ та докази, отримані в ході проведення вказаної слідчої дії є недопустимими. За твердженням захисника апеляційний суд, викладені в його апеляційній скарзі доводи щодо фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, не спростував та, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив у своєму рішенні підстав та мотивів відхилення апеляції. На думку захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону і просив залишити без задоволення касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 ,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Також цей суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_8 у вчиненні епізодів злочинної діяльності, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 3 ст. 185 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Посилання у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 на неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, їм дано належну юридичну оцінку в судових рішеннях. Відповідно до вимог ст. 438 КПК перегляду в касаційному порядку вони не підлягають. Отже, при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі колегія суддів виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом.
В результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що суд дослідив усі обставини, які мали значення у кримінальному провадженні. Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, обґрунтовані сукупністю доказів, які з достатньою повнотою були зібрані органами досудового слідства і були предметом дослідження в судовому засіданні місцевого суду та предметом перевірки апеляційним судом.
Апеляційний суд ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційних скаргах учасників судового провадження зі сторони захисту, про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також про те, що ряд доказів отримано всупереч вимогам кримінального процесуального закону, і, проаналізувавши показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дані ними під час судового розгляду, показання свідка ОСОБА_12 , дані в ході досудового та судового слідства, перевіривши докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, а саме протоколи огляду місця події з фототаблицями до нього та впізнання по фотознімках, висновки експертів, дійшов правильного висновку, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який його засуджено є переконливими, ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах, які не викликали сумніву в апеляційного суду.
Виходячи з фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК суд кваліфікував правильно.
Покарання, призначене ОСОБА_7 судом, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК.
Захисник ОСОБА_6 вказує на те, що протокол огляду місця події від 18 січня 2014 року є недопустимим доказом у кримінальному провадженні (на думку захисника, вказану слідчу дію було проведено

без дозволу слідчого судді на обшук усупереч вимогам ч. 2 ст. 237, ч. 2

ст. 234 КПК), а тому всі докази, отримані в результаті цієї слідчої дії, є недопустимими. Такі його доводи колегія суддів вважає безпідставними.
Вказану слідчу дію було проведено з дотриманням статей 223, 233 КПК, за участю понятих і потерпілого ОСОБА_9 , яких перед підписанням протоколу було ознайомлено з його змістом, при цьому жодних зауважень та доповнень указані особи в протоколі перед підписанням не зазначили.
Доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, про недопустимість висновків експертиз від 03 та 16 лютого 2014 року № 13 й № 22 відповідно, оскільки предметом дослідження були речові докази, які в ході кримінального провадження були втрачені, що позбавило місцевий суд можливості безпосередньо дослідити їх у судовому засіданні, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема

зі вступних частин вищевказаних експертиз, об`єкти, надані експерту

на дослідження речові докази (вилучені 18 січня 2014 року під час проведення огляду місця події), були упаковані належним чином, а тому їх втрата

в подальшому не ставить під сумнів і не спростовує науково обґрунтованих відповідей на поставлені запитання в заключних їх частинах, які суд належним чином оцінив як самостійний вид доказів, про що правильно зазначив апеляційний суд.
Доводи захисника ОСОБА_6 про немотивовано критичну оцінку місцевим судом показань свідка ОСОБА_12 , даних ним у судовому засіданні, про те, що в ході досудового слідства під час допиту та в ході проведення впізнання ОСОБА_7 він давав показання під тиском працівників міліції, також були предметом перевірки апеляційним судом, який, на переконання колегії суддів, правильно визнав ці доводи безпідставними з огляду на показання працівників міліції ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , на постановупро закриття кримінального провадження від 22 вересня 2014 року, згідно

з якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000055 від 25 лютого 2014 року,за заявою ОСОБА_12 пропримушування працівниками Вільнянського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області закрито у звязку з відсутністю в діях працівників указаного районного відділу складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовною підставою для скасування судового рішення

у кримінальному провадженні, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3