Справа № 308/2666/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2016 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0003547 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
З внесеного клопотання, яке погоджено з прокурором, та матеріалів справи вбачається, що 30.11.2013 слідчим відділом Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0003547.

Підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відопостей до ЄРДР стала заява представника громадянки ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо незаконного обтяження та відчуження належного їй нерухомого майна, а саме двох квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_2 .

23.10.2015 постановою першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 доручено проведення досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення СУ УМВС України в Закарпатській області.

21.01.2016 постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУНП ОСОБА_4 кваліфікацію даного кримінального правопорушення, перекваліфіковано з ч.2 ст.190 на ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 листопада 2007 року, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, за попередньою змовою із приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні офісу даного нотаріуса, що за адресою АДРЕСА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_10 , шляхом підроблення та посвідчення довіреності від імені ОСОБА_5 без відома та згоди останньої, на право управління та розпорядження двома квартирами, розташованими за адресою: АДРЕСА_4 , незаконно придбала право на вказані об`єкти нерухомого майна за наступних обставин:

Слідчий вказує в клопотанні на те, що таким чином ОСОБА_8 , через підставну особу ОСОБА_11 отримала реальну можливість розпоряджатись належними потерпілій ОСОБА_5 об`єктами нерухомого майна, а саме: квартирами АДРЕСА_5 , ринкова вартість яких станом на листопад 2007 року становила відповідно 120 700 гривень та 648 300 гривень, а всього на загальну суму 769 000 гривень.

ОСОБА_8 , переслідуючи мету незаконного особистого збагачення та доведення свого злочинного наміру до кінця, разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , 27.11.2007 знаходячись в офісі приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_3 , на підставі підробленої нею довіреності, без відома, згоди та присутності потерпілої ОСОБА_5 , уклали із Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» два договори іпотеки №PML-600/236/200/1 та № PML-600/236/200/2, відповідно до умов яких ОСОБА_5 як іпотекодавець нібито передає Банку як іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартири, розташовані за адресою АДРЕСА_4 , для забезпечення повного і своєчасного виконання кредитного договору №МL-600/236/2007, укладеного 27.11.2007 між ОСОБА_8 та даною банківською установою. Вказані договори іпотеки від імені потерпілої підписані ОСОБА_11 на підставі раніше підробленої довіреності. В подальшому, в період листопада 2007 року по червень 2013 року у зв`язку із невиконанням ОСОБА_8 взятих на себе перед ЗАТ «ОТП Банк» зобов`язань в частині погашення кредиту та відсотків за його користування, належні потерпілій ОСОБА_5 об`єкти нерухомого майна були арештовані та реалізовані філією ПП «Нива-В.Ш.» з прилюдних торгів, як наслідок із власності потерпілої незаконно вибули об`єкти нерухомо майна, чим самим завдали матеріальних збитків в особливо великому розмірі.

Згідно інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.03.2016 за №55325368 квартира АДРЕСА_6 зареєстрована 21.06.2013 за громадянкою ОСОБА_12 , квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 21.06.2013 за громадянкою ОСОБА_12 .

Клопотання слідчого мотивоване тим, що квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_6 являються речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки є об`єктами злочинного посягання, а тому підпадають під критерії, визначені в ст.98 КПК України, злочинними діями потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальних збитків на загальну суму 769000 гривень, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, зокрема недопущення відчуження іншим особам (добросовісним набувачам) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення слід накласти арешт на вказані об`єкти нерухомого майна.

Згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2016 року старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, слідчим суддею клопотання задоволено та накладено арешт на дві квартири за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.10.2016 року ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/2666/16-к від 17.03.2016 року про накладення арешту на майно скасувано, а матеріали провадження направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на новий розгляд.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання. Зазначила, що з метою виключення можливості протиправно розпорядитись нерухомим майном (квартирами), оскільки їх подальше відчуження унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню, для виконання можливих рішень суду в частині забезпечення цивільного позову, повернення права власності на нерухомість законним володільцям, а також враховуючи те, що зазначені квартири є обєктами вчиненого злочину, необхідно накласти арешт на таке нерухоме майно. В матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що у разі неприйняття рішення про заборону розпоряджатися квартирою може призвести до втрати відповідного майна (зміни власника нерухомого майна), що в подальшому унеможливить відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В судове засідання власник майна не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, причини неявки суду не повідомив.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Більш того, володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим доведено, що вищевказані квартири, мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За вказаних слідчим у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР кримінальне провадження №0003547 від 30.11.2013 року за фактом незаконного придбання права на майно ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.358 ( в редакції статті 2001 року) КК України, та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказані квартири можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Нормою ч. 4 ст. 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Тому, квартири, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0003547 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_8 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1