Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
Іменем України
07 квітня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костопіль Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.04.2014 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 /двісті/ годин,
обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України,
на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_6 , будучи засудженим 14 квітня 2014 року Костопільським районним судом за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин, на шлях виправлення не став та знову вчинив навмисне кримінальне правопорушення. Так, 21 липня 2014 року у відповідності до ч.1 ст.37 КВК України, ОСОБА_6 будучи ознайомленим інспектором кримінально виконавчої інспекції з умовами, порядком та обов`язками під час відбування покарання, в порушення вимог ч.3 ст.40 КВК України, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання, до виконання громадських робіт не приступив, у зв`язку з чим інспектором кримінально виконавчої інспекції 06 листопада 2014 року був офіційно попереджений. Окрім того, ОСОБА_6 , в порушення вимог ч.3 ст.13 КВК України до кримінально виконавчої інспекції Костопільського району для реєстрації жодного разу не з`явився і, таким чином, від відбуття покарання у вигляді громадських робіт ухилився.
В подальшому, 28 березня 2015 року близько 02 год. ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в загальному коридорі п`ятого поверху 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав велосипед, належний жителю квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку ОСОБА_7 марки «Peugeot 103» вартістю 3210, 12 грн., чим спричинив потерпілому шкоду на вказану суму.
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст.389 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань призначено 1 рік 6 місяців обмеження волі. На підставі ст.72, ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року, у виді 200 годин громадських робіт, і остаточне покарання призначено у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців 10 днів.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строк тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених пп.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Судом також вирішено питання речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винним за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України.
Не погодившись з вироком суду прокурор ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій прокурором апеляційній скарзі, він, не оспорюючи відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невірним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання: за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком на 1 місяць; за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ст.72, ч.1 ст.71 КК України, враховуючи вирок Костопільського районного суду від 14 квітня 2014 року, остаточне покарання призначити шляхом часткового складання призначених покарань у виді арешту строком на 3 місяці і 5 днів. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Вказує, що суд при прийнятті рішення щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не обґрунтував належним чином можливість його виправлення без відбування покарання реально. При цьому, на його думку, суд безпідставно звільнив його за новим вироком, у тому числі, і від попереднього покарання.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог судом першої інстанції не дотримано.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих йому органом досудового слідства злочинах за ч.2 ст.185 та ч.2 ст.389 КК України визнав, повністю підтвердив всі обставини вчинення ним злочинів.

Тому, судом вірно встановлено фактичні обставини справи та зроблено обґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.2 ст.389 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і не заперечується учасниками кримінального провадження при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України судом кваліфіковані правильно.

Однак, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, на що обґрунтовано покликається в апеляційній скарзі прокурор.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не в повній мірі врахував, як обставини справи, особу винного, який обвинувачується у скоєнні декількох кримінальних правопорушень, його ставлення до вчиненого.

Крім того, доводи прокурора про невмотивованість судом рішення про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, всупереч приєднанню обвинуваченому невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт, призначених до реального відбуття, є слушними й заслуговують на увагу.

Так, колегією суддів встановлено, що за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді громадських робіт, тобто до покарання, котре підлягає реальному відбуттю.

Згідно з ч.1, 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Виходячи з того, що невідбуту частину покарання за попереднім вироком для ОСОБА_6 становили громадські роботи, призначені до реального відбуття, суд, при призначенні покарання за сукупністю вироків, безпідставно та всупереч вимогам ч.4 ст.71 КК України застосував ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Обираючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів на підставі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який на шлях виправлення не став, а вчинив нове кримінальне правопорушення, а також обставини, що пом`якшують покарання його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Колегія суддів вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе при призначенні йому покарання в межах запропонованої прокурором міри покарання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів вважає за необхідне вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині його звільнення від призначеного покарання з випробуванням скасувати, постановивши новий вирок.

Керуючись ст.ст.370, 374, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

З а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України в частині призначеного покарання - скасувати.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту, строком на 1 /один/ місяць;

за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту, строком на 3 /три/ місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді арешту строком на 3 /три/ місяці.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, враховуючи вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 14.04.2014 року, остаточне покарання призначити ОСОБА_6 , шляхом часткового складання призначених покарань у виді арешту на строк - 3 /три/ місяці і 5 /п`ять/ днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту виконання вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

___________ ___________ __________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3