Справа №487/827/16-к 27.07.2016

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0006182

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. - 12.04.2007 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців, звільнений 16.06.2015 року у зв`язку із відбуттям покарання,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 у строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.11.2015 року по 02.12.2015 року, а також з моменту взяття під варту з 26.05.2016 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 4812 грн. 45 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 закрити у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи осіб, яки подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає призначене йому покарання занадто суворим. Крім того, оспорює фактичні обставини вчинення злочину, зазначаючи, що потерпілий провокував його на сварку, та саме потерпілий схопив ніж. Він намагався забрати ніж, але потерпілий його від себе відштовхнув та вдарив себе ножем.

Захисник ОСОБА_6 вважає вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та через допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На її думку, судом порушено вимоги ст. 370, ч.1 ст. 94 КПК України.

Зазначає, що слідчим не було відкрито ОСОБА_5 у порядку передбаченому ч.9 ст. 290 КПК України, письмові матеріали кримінального провадження, а тому усі надані суду прокурором письмові докази просить визнати недопустимими, але суд їх узяв до уваги при прийнятті рішення. У зв`язку із цим вважає, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Крім того, посилається на те, що не всі судові засідання відбувалися за участі потерпілого, судові дебати були проведені без участі потерпілого, а тому не була врахована його думка та ставлення до вчиненого злочину. На думку апелянта, це порушує право ОСОБА_5 на справедливий судовий розгляд.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
29 листопада 2015 року близько 18 години 50 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання в кв. АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень брату ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих під час сварки особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, взяв кухонний ніж та наніс удар правою рукою в область живота ОСОБА_8 , після чого останній впав на підлогу.
Розуміючи, що потерпілий вже не чинить опору, ОСОБА_5 перестав наносити удари. Діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки з рановим каналом проникаючим в черевну порожнину з пораненням тонкого кишечника і внутрішньочеревної кровотечі.
Суд першої інстанції визнав доведеною вину ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора, який просив залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 в інкримінованому злочині відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.

Посилання захисника та обвинуваченого на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є необґрунтованими.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 ґрунтується на допустимих та належних доказах, які правильно оцінені судом та покладені в основу вироку, що позбавляє підстав доводи апелянтів в цій частині.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в суді пояснив, що він перебував в гостях у брата ОСОБА_5 , який мешкає у квартирі ОСОБА_9 29.11.2015 року, у відсутність ОСОБА_5 , він та ОСОБА_9 вживали спиртні напої. Коли ОСОБА_5 повернувся додому, між ним та братом виникла сварка через ревнощі з боку ОСОБА_5 . В ході сварки ОСОБА_5 схопив ніж, при цьому він та обвинувачений перебували на відстані близько одного метру один від одного. ОСОБА_5 замахнувся, відвівши руку з ножем назад, та в цей момент він ( ОСОБА_8 ) зробив крок у сторону брата. Що було далі,не пам`ятає, оскільки він прийшов у свідомість в лікарні.
Аналогічні показання надала свідок ОСОБА_9 , яка в суді пояснила, що спільно з потерпілим ОСОБА_8 вона вживала спиртні напої за місцем її проживання. ОСОБА_5 повернувся додому у нетверезому стані та почав висловлювати ревнощі. Коли вона відлучилася в іншу кімнату, почула, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відбувалася сварка. Повернувшись, побачила, що ОСОБА_8 лежав на підлозі на спині, а ОСОБА_5 стояв поряд з ножем в руках. Вона надавала потерпілому першу медичну допомогу, а обвинувачений викликав карету швидкої допомоги.
В суді обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що між ним та потерпілим виникла сварка на ґрунті ревнощів. В ході сварки він пішов на кухню, де взяв кухонний ніж. Повернувшись, він сказав ОСОБА_8 , та знову сказав, що вб`є останнього, але такого наміру не мав, оскільки бажав лише залякати брата. Коли потерпілий ОСОБА_8 побачив ніж, він (потерпілий) зробив шаг назустріч ОСОБА_5 . Стверджував, що потерпілий сам напоровся на ніж. Після поранення ОСОБА_9 надавала ОСОБА_8 першу медичну допомогу, та була викликана карета швидкої допомоги.
Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що ніж схопив саме його брат, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються як показаннями обвинуваченого, які були надані в суді першої інстанції, так і показаннями потерпілого ОСОБА_8 .
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 , про застосування обвинуваченим ножа, підтверджуються даними протоколу огляду місця події, згідно якому за місцем проживання ОСОБА_9 вилучено два металевих ножа, на одному з яких перебували плями бурого кольору, а також вилучено змив із плям бурого кольору на підлозі кімнати.
Згідно висновку судово-цитологічної експертизи, на який послався суд, на одному з кухонних ножів знайдена кров людини, походження якого не виключається як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від обвинуваченого ОСОБА_5 . Крім того, на змиві, вилученому з підлоги, походження крові теж не виключається як від потерпілого ОСОБА_8 , так і від обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції також врахував висновки судово-медичної експертизи №1905 від 01.12.2015 року, згідно яким у потерпілого ОСОБА_8 виявлено колото-різану рану передньої черевної стінки з рановим каналом, проникаючим в черевну порожнину, з пораненням тонкого кишечника і внутрішньочеревної кровотечі, які, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Дані тілесні ушкодження утворились від одноразового ударного впливу колото-різучого предмету по типу клинка ножа, не виключено, що незадовго до госпіталізації. Виникнення виявлених тілесних ушкоджень при падінні тіла на плоскість із положення стоячи виключаться.
В суді експерт ОСОБА_10 підтвердив висновки судово-медичної експертизи, пояснивши,що виявлені під час проведення експертизи тілесні пошкодження у ОСОБА_8 були заподіяні саме внаслідок удару, а не при наштовхані на ніж. Отже, при судовому розгляді спростовані пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він тримав ніж без наміру нанесення удару.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильними висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а тому дії засудженого вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України.

Судом першої інстанції надана належна оцінка доводам захисника доводи про недопустимість усіх доказів у кримінальному провадженні, в тому числі висновку експерта №1905 від 01.12.2015 року, і аналогічні доводи захисник висловила в апеляційній скарзі.
Проте, посилання захисника на невиконання прокурором вимог ч.9 ст.290 КПК України через ненадання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження, не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 11.02.2016 року, слідчий надав підозрюваному та його захиснику ОСОБА_6 доступ до матеріалів кримінального провадження, за об`ємом 118 аркушів, з якими сторона захисту ознайомилася та заяв і клопотань не мала (а.п. 56).
Крім того, згідно пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 в суді, з матеріалами досудового розслідування він ознайомлювався та отримав деякі копії з них.
В своїх поясненнях при апеляційному розгляді захисник також не заперечувала, що отримала доступ до матеріалів кримінального провадження, та зауважень не мала.
Отже, відсутні підстави вважати, що судове рішення обґрунтовано недопустимими доказами, про що стверджує захисник, оскільки вирок ґрунтується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , які безпосередньо допитані в суді про обставини вчиненого кримінального правопорушення, та їх показання є належними та допустимими доказами, які покладені в основу вироку. Крім того, суд обґрунтовано послався на висновки судово-медичної експертизи щодо характеру спричинених потерпілому тілесних ушкоджень та на показання експерта ОСОБА_10 .

Таким чином, судом першої інстанції рішення ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, а тому є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Отже, доводи захисника про порушення судом вимог ст. 370 КПК України, про необхідність визнання усіх доказів недопустимими, не є слушними.

Тому відсутні підстави для скасування вироку та закриття провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, про що просить захисник.

Немає підстав вважати, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону через те, що не всі судові засідання відбувалися за участі потерпілого, і судові дебати були проведені без участі потерпілого, про що заявляє захисник. Ці доводи позбавлені підстав, оскільки потерпілий ОСОБА_8 допитаний в суді, а в подальшому від нього надійшла заява про проведення судових засідань у його відсутність (а.п. 131).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, дані про особу винного, який негативно характеризується, перебуває на обліку в облнаркодиспансері з діагнозом зловживання алкоголем, раніше судимий та через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив злочин.

Судом враховано як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

Покарання призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч.1 ст. 121 ч.1 КК України, близької до мінімальної, та, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведених даних про особу винного та з урахуванням обставин, які обтяжують покарання, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 26 травня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Уточнити, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 у строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.11.2015 року по 02.12.2015 року, а з 26.05.2016 року до 27.07.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3