Справа № 495/7266/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2016 м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Білгород-Дністровський клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено наступне. 10 березня 2016 року до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що на думку заявниці керівником Білгород-Дністровської Державної виконавчої служби в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не отримано ухвалу суду про призначення експертизи і самоправно, своєю постановою від 17.03.2003 року призначено експерта для проведення оцінки арештованої 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , та з порушенням законодавства проведено торги, що порушило її майнові права. За даним фактом 11 березня 2016 року було почато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000645 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 24.12.2001 року Одеський обласний кредитний союз «Витязь» в особі Голови Правління ОСОБА_5 , уклав з членом Одеського обласного кредитного союзу « Витязь» ОСОБА_4 договір про видачу ссуди №014/И. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 отримала ссуду в розмірі 9000 грн., терміном на 12 місяців. 09.01.2002 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено Договір залогу №142, укладений між Одеським обласним кредитним союзом «Витязь» та ОСОБА_4 , відповідно до якого накладено арешт на відчуження 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка складалась з приміщень: літера «А» 1-1 кухня, 1-2 житлова, 1- тамбур, IV- тамбур, сарай, у загальному користуванні туалет літера «Д», ворота №1, що належали ОСОБА_4 на підставі Договору дарування Р№5807, посвідченого 04.10.2001 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу ОСОБА_7 . У зв`язку з порушенням умов Договору від 24.12.2001 року Одеський обласний кредитний союз «Витязь» звернувся до місцевого Білгород-Дністровського міського суду з позовом про відшкодування матеріального збитку в сумі 12530,25 грн. з ОСОБА_4 та 21.11.2002 року місцевим Білгород- Дністровським міським судом винесено рішення про задоволення зазначеного позову в повному обсязі. 21.11.2002 року виконавчий лист №2-1473, виданий Білгород-Дністровським місцевим судом направлено до Білгород-Дністровської Державної виконавчої служби та відкрито виконавче провадження. У виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-1473, виданого 21.11.2002 місцевим Білгород-Дністровським міським судом про стягнення з ОСОБА_4 боргу у розмірі 12680 грн. 30 коп. на користь Одеського обласного кредитного союзу «Витязь» 13.06.20003 р., в приміщенні регіонального представництва ОФ СПД «Укрспецюст» за адресою м.Білгород-Дністровський, вул.Комсомольська,12 відбулися прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_4 , та відповідно до протоколу №3160107 від 13.06.2003 р., вищезазначене майно, а саме 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , житловою площею 45,9 кв.м придбав ОСОБА_8 за 13500 грн. На теперішній час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 . До слідчого відділу звернулася заявник ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту на 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 з метою недопущення його подальшого перепродажу, переоформлення на інших осіб, перепланування та знищення.

Далі, слідчий вказує, що відповідно до ст.170 КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. У відповідності до ч.4 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати, або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити в кримінальному проваджені.

На підставі викладеного, та з метою забезпечення наявності в кримінальному провадженні доказової бази, та в подальшому використанні відповідно ст.ст.84, 91 КПК України для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що гають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, слідчий вказує, що вважає за доцільне застосувати заходи по забезпеченню вказаного майна, а саме : арешту майна 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , житловою площею 45,9 кв.м, що належали ОСОБА_4 на підставі Договору дарування Р№5807, посвідченого 04.10.01. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу ОСОБА_7 та просить суд, з посиланням на статті 40, 131, 132, 167, 170, ст.171 КПК України накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, а саме 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , житловою площею 45,9 кв.м, що належить ОСОБА_8 .

Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав дане клопотання, просив його задовольнити.

Слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши надані матеріали до клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна. Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Таким чином, як вбачається з норм частини 3 вищевказаної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як пояснив старший слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , нерухоме майно, вказане ним у клопотанні не було визнано речовим доказом, та відповідна постанова ним винесена не була.
Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим не надано суду доказів на підтвердження того, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає будь-якому із критерієв, визначеними статтею 98 КПК України.
Приймаючи до уваги наведене вище, а також вимоги ч. 2 статті 173 КПК України, суд приходить до висновку, що клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту, є необґрунтованим, недоведеним, тобто таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Слідчий суддя