11-кп/775/352/2016(м)
222/512/16-к

Головуючий в1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0000070 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володарського районного суду Донецької області від 17 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка Володарського району Донецької області, громадянина України, працюючого в ТОВ «Малинівка» трактористом-машиністом, судимого 14 квітня 2015 року Першотравневим районним судом Донецької області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 14 квітня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у сумі 351,84 грн. за проведення судової експертизи.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 1 березня 2016 року о 10 годині 25 хвилин, перебуваючи в приміщенні загального залу відділення банку ПАТ «Державний Ощадний Банк України» відділення ТОБО № 10004/0336 «Ощадбанк», розташованого по вулиці Свободи, 89 в смт. Нікольське Володарського району Донецької області, переконавшись що його ніхто не бачить, умисно, таємно, повторно, із корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з полиці каси №3 зазначеного відділення банку викрав майно ОСОБА_7 : мобільний телефон марки «Samsung» моделі «GT-S5830і» вартістю 812,50 грн., з карткою мобільного оператора «Київстар» та карткою пам`яті, які не представляють для потерпілої матеріальної цінності, чим спричинив останній матеріальну шкоду на зазначену суму.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі за її змістом, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного йому покарання та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання є надто суворим та таким, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, оскільки він вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітню дитину, працює, за місцем проживання характеризується задовільно. Вважає, що судом також не враховано той факт, що умови для здійснення кримінального правопорушення були створені внаслідок віктимної поведінки самої потерпілої, яка залишила мобільний телефон на полиці банку і тривалий час не поверталась за ним, не у певній мірі врахована обставина, яка пом`якшує покарання, а саме, щире каяття, та той факт, що обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Прокурор в своїх запереченнях на апеляційну скаргу вважає призначене місцевим судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 таким, що відповідає вимогам ст.ст.50,65,71 КК України, а вирок суду законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, думку потерпілої та прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які й не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані щодо особи самого обвинуваченого, а саме ті обставини, що хоча він визнав себе винуватим та щиро покаявся, за місцем проживання характеризується задовільно, однак вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, раніше судимий за аналогічний злочин, цей злочин вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком (іспитового строку), та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, розмір якого не є максимальним та найсуворішим, відповідно до санкції закону України про кримінальну відповідальність. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, цілком відповідає вимогам та цілям, передбаченим ст.ст.50,63,65,71 КК України, правовим позиціям, викладеним в п.10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами). Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про віктимну поведінку потерпілої, яка на його думку, сприяла вчиненню ним кримінального правопорушення, не є слушними та не заслуговують на увагу, оскільки наведені обставини та поведінку потерпілої не можна визнати такими, що об`єктивно додатково стимулювали обвинуваченого на вчинення злочину.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання, як на це вказує обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, а тому доводи останнього є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Володарського районного суду Донецької області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області