Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/987/15-к
Провадження № 1-кп/670/5/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
процесуальних прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_5 -- ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 11.03.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працюючого, утриманців немає, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 299 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_8 11.03.2015 року біля 16.00 год., зайшовши на присадибну ділянку ОСОБА_10 , що розташована по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар долонею правої руки в ліву щічну ділянку обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді одного синця в лівій щічній ділянці розміром 2x1,5 см та один синець на спинці носа зліва із поширенням на ділянку біля внутрішнього куточка лівого ока розміром 2x1 см, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 12.06.2015 року близько 13.00 год., перебуваючи на вулиці Комсомольській в с. Слобідка Охрімовецька Віньковецького району Хмельницької області, в порушення загальноприйнятих норм поведінки, принципів моральності та благопристойності у сфері поводження з тваринами, вимог ст. 4, ст. 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», із неприязних мотивів, з метою знущання над твариною, що відноситься до хребетних, маючи умисел на заподіяння корові, власником якої являється ОСОБА_5 , тілесних ушкоджень, із застосуванням жорстоких методів, які виразилися у завданні болю та страждань тварині, за допомогою сільськогосподарського інвентаря типу металева сапа завдав корові один удар в область ліктьового суглобу правої задньої ноги, чим спричинив різано-рубану рану поперек Ахіллового сухожилля довжиною 8-10 см, шириною 6-8 см, глибиною до 5 см, у результаті чого настало каліцтво тварини. У зв`язку з недоцільністю лікування та неможливістю подальшого утримання корови, її було відправлено на забій, чим потерпілому ОСОБА_5 завдано майнової шкоди.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілі ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а умисними діями, які виразились у знущанні над твариною, що відноситься до хребетних, вчинене із застосуванням жорстоких методів, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 299 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав.

Показав, що із потерпілою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_10 давно перебуває у неприязних стосунках через різні конфлікти. 11.03.2015 року проходячи із велосипедом у руках повз їхнє домогосподарство він побачив на городі потерпілу і трьох її дітей, яка крикнула до нього, що прокляне. Залишивши велосипед на дорозі, ОСОБА_11 підійшов до неї, штовхнув у груди і ОСОБА_12 впала. А коли вона крикнула до чоловіка: « ОСОБА_13 , він мене б`є», то ОСОБА_14 перебігши до нього через город, штурхнув його та вдарив молотком по голові. Оскільки ОСОБА_15 він не бив, то тілесні ушкодження, на його думку, вона могла отримати від побоїв свого чоловіка.

Щодо інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 299 КК України, то обвинувачений категорично заперечував свою вину у вчиненому, стверджуючи, що корову сапою він не бив, а стався нещасний випадок, бо вона зачепилась за кола біля телят. Показав, що 12.06.2015 року біля 13 год., перебуваючи на своїй присадибні ділянці побачив, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 женуть череду на обід. Щоб худоба не пом`яла город, то він, тримаючи у руках дерев`яну палочку, вийшов на вулицю, перейшов череду і зупинився біля своїх трьох телят, що були прип`яті на дорозі до окремих металевих штирів, висота яких приблизно один метр. У цей момент корова ОСОБА_18 , яка у череді завжди йде першою, підійшла до телят, покрутилась біля них, а коли ОСОБА_11 , сказав до неї «куди», то вона вернулась назад, але пройшовши по дорозі 6-8 метрів присіла. ОСОБА_11 викинув палку біля телят і залишився на дорозі. На запитання ОСОБА_17 , що сталось, він повідомив, що корова зачепилась біля телят за кола, а підійшовши ближче до тварини вони побачили на задній нозі вище коліна розірвану рану, а на дорозі кров. Через деякий час на місце прибіг ОСОБА_5 , згодом приїхав ветлікар ОСОБА_19 , заготовач та працівники міліції. ОСОБА_11 дочекався, поки корову забрали на забій, і пішов додому. А через день після цього на подвір`ї потерпілого він зізнавався у вчинені злочину лише із жалю до свого батька.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди у розмірі 2500 гривень, та цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування на його користь майнової шкоди у розмірі 8154 грн. та 10000 моральної шкоди не визнав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винність у скоєнні інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується сукупністю досліджених у ході судового розгляду доказів.

Зокрема, по факту заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_6 винність обвинуваченого підтверджується такими доказами.
Згідно показань ОСОБА_6 з 2010 року вона перебуває із обвинуваченим у неприязних стосунках. 11.03.2015 року близько 16 год. разом із своїми малолітніми дітьми вона загортала город, та син ОСОБА_20 сказав, що пішов той чоловік, що вкрав у них сіно. Побачивши на дорозі ОСОБА_8 , потерпіла крикнула «прокляну за те сіно». Після цих слів обвинувачений кинув велосипед, підбіг до неї через заїзд на город, почав нецензурно виражатись, потім вдарив правою рукою у ліву сторону обличчя, та взявши за груди, кинув на землю. Піднявшись, вона хотіла зателефонувати у міліцію, але ОСОБА_11 взяв палку та почав на неї замахуватись. ОСОБА_12 крикнула до чоловіка, що її б`ють, після чого ОСОБА_11 вибіг на дорогу, а вона зателефонувала у міліцію. Від отриманого удару у неї були синці на щоці та два синці під оком. Внаслідок цього вона перенесла стрес, не могла нормально спати, у неї спостерігається постійна нервова напруга, часто виникає головний біль. Крім того, великий стрес перенесли її малолітні діти, у присутності яких відбувся даний інцидент, тому просила стягнути із обвинуваченого заявлену нею суму моральної шкоди повністю.

Показання потерпілої узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи.

Так, відповідно до досліджених у судовому засіданні висновків судово-медичного експерта за № 62 від 12.03.2015 року та № 63 від 13.03.2015 року, у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: 1 синець в лівій щічній ділянці розміром 2х1,5 см, 1 синець на спинці носа зліва із поширенням на ділянку біля внутрішнього куточка лівого ока розміром 2х1 см, які могли утворитись від 1-2 дій тупих твердих предметів по обличчю, у даному випадку могли утворитись і від удару по обличчі долонею руки сторонньої особи, та не є характерними для утворення їх при падінні з висоти власного зросту. Вказані тілесні ушкодження можуть мати давність утворення в межах 1-2 діб від моменту заподіяння до проведеного 12.03.2015 року огляду потерпілої, та могли утворитись за обставин, на які вказує підекспертна, тобто 11.03.2015 року, і в сукупності та кожне окремо за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки).

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив обставини, за яких обвинуваченим були заподіяні тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_6 . Вказав, що перебуваючи на своєму подвір`ї, почув з городу крик дружини, яка на той час разом із трьома їхніми дітьми загортала гілля на присадибній ділянці, та побачив, що навпроти біжить старший син ОСОБА_20 і кричить, що дядько б`є маму. Підбігши ближче, ОСОБА_10 у кінці городу побачив ОСОБА_21 , яка лежала на спині, а за кілька метрів від неї із палкою у руках стояв ОСОБА_11 . Кинувши палку, обвинувачений почав утікати з городу на дорогу, а пізніше ОСОБА_12 розповіла, що підійшовши до неї на город він спочатку ударив її рукою по обличчю, а потім штовхнув у груди, та вона упала.

Допитаний як свідок у присутності законного представника ОСОБА_22 та соціального педагога Віньковецького НВК ОСОБА_23 малолітній син потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_24 суду показав, що весною, коли його мама загортала листя на городі, по дорозі їхав велосипедом ОСОБА_11 . Потім він підійшов до мами, вдарив її один раз долонею по лиці, кинув на землю, а тоді замахнувся патикою. Однак після того, як ОСОБА_20 покликав батька, ОСОБА_11 утік.

Згідно показань слідчого Віньковецького ВП Дунаєвецького ВП ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_25 , 11.03.2015 року він виїжджав у с. Слобідка-Охрімовецька на місце події за заявою ОСОБА_8 , та у ході опитування останній пояснював, що між ним та ОСОБА_6 виникла словесна суперечка, однак факт нанесення їй тілесних ушкоджень заперечував.

Об`єктивно винність обвинуваченого підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 21.09.2015 року із фото таблицями з участю потерпілої ОСОБА_6 , у ході якого потерпіла показала місце у кінці свої присадибної ділянки, де вона знаходилась, та заїзд, через який ОСОБА_11 підійшов до неї, а також як саме він наніс їй удар долонею руки в обличчя, рукою схопив її за верхній одяг, кинув на землю та замахнувся на неї палицею.

Згідно постанови про визнання речовим доказом, долучення до справи речових доказів та передачу їх на зберігання від 22.09.2015 року, під час проведення слідчого експерименту із потерпілою було вилучено дерев`яну палицю довжиною 2,55 см, товщиною 6 см та 4 см, якою обвинувачений замахнувся на ОСОБА_6 .

За даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21.09.2015 року із фото таблицями, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , останній також вказав місце у кінці присадибної ділянки, де він побачив ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , який тримаючи у правій руці дерев`яну палицю, замахнувся нею на потерпілу.

По факту знущання над тваринами, що відносяться до хребетних, вчиненого із застосуванням жорстоких методів, та зокрема заподіяння тілесних ушкоджень корові ОСОБА_5 , винність обвинуваченого підтверджується такими доказами.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_5 , 12.06.2015 року в обідню пору до нього зателефонував ОСОБА_26 і повідомив, що ОСОБА_11 розрубав його корові ногу. Прибігши на місце, він побачив, що його корова із рубаною раною на нозі знаходиться на дорозі біля черешні, а приблизно за 20 метрів від неї прив`язані телята обвинуваченого. На запитання потерпілого, обвинувачений відповів, «а ти що моїй корові вчора зробив», маючи на увазі, що напередодні на пасовищі, коли ОСОБА_27 пас череду, його корові хтось пошкодив один ріг. Через деякий час на місце приїхали працівники міліції, оглянули штирі, до яких були прив`язані телята, однак жодних слідів шерсті чи крові на них не було. Тим часом корова повзала по дорозі, мучилась, не могла піднятись на ноги, тому оглянувши тварину ветлікар ОСОБА_28 сказав, що лікування недоцільно, і порекомендував здати її на забій. По приїзді заготовачі визначили її приблизну вагу та заплатили 8100 гривень, по 20 грн. за кілограм живої ваги. Через день після цього випадку обвинувачений разом із своїм батьком ОСОБА_29 прийшов додому до ОСОБА_18 , попросив вибачення, і зізнався, що гострою сапою вдарив корову по нозі. А після того, як його батько зібрав на подвір`ї у ОСОБА_18 жителів села, які пасуть худобу у череді, то ОСОБА_11 ще раз у їх присутності зізнався у скоєному та пообіцяв відкупити корову. Однак, коли потерпілий домовився із жителькою смт. Віньківці ОСОБА_30 про купівлю корови за 14 тисяч гривень, то ОСОБА_11 давати гроші відмовився. Крім того ОСОБА_27 пояснив, що спочатку заготовач заплатив йому 8100 гривень, але через деякий час сказав, що частина м`яса пішла в утіль, він поніс збитки, тому ОСОБА_27 2 тисячі йому повернув. Прохаючи задовольнити повністю цивільний позов, потерпілий вказував, що втративши корову він і його сім`я зазнали значного нервового потрясіння, у нього порушився нормальний ритм життя, бо він змушений був докласти зусиль до пошуків нової корови.

Показами свідка ОСОБА_31 встановлено, що того дня вона разом із ОСОБА_32 пасла череду. Близько 13 год., коли вони гнали худобу на обід, корова ОСОБА_5 пішла вперед, а навпроти господарства ОСОБА_8 пройшовши мимо телят, які були прив`язані до металевих коликів, зайшла за корчі, і деякий час її видно не було. Однак коли ОСОБА_16 наздогнала її, то побачила, що задня права нога у корови розрубана і йде кров. Тут же біля корови стояв ОСОБА_11 і повторяв, що у нього в руках нічого немає, і це зробив не він. Через кілька днів після цього випадку батько обвинуваченого ОСОБА_33 покликав її на подвір`я ОСОБА_18 , де у присутності односельчан обвинувачений та його батько попросили вибачення, і ОСОБА_11 зізнався, що ногу корові розрубав маленькою сапою.

ОСОБА_32 у судовому засіданні підтвердила показання ОСОБА_34 .

Крім того показала, що добре бачила, як обвинувачений, тримаючи у руках щось схоже на палку, вийшов із свого городу та направляючись у сторону прив`язаних телят зупинився біля корчів глоду. У цей момент корова ОСОБА_18 , пройшовши мимо телят, також зайшла за корчі, де знаходився обвинувачений, і ОСОБА_17 випустила її з поля зору, бо відганяла іншу худобу. А коли підійшла до корча, то побачила, що через розрубану ногу корова не може піднятись, повзає по дорозі, а приблизно за один метр від неї стоїть обвинувачений. На запитання ОСОБА_17 , що він зробив худобині, ОСОБА_11 розводив руками і говорив, що у нього в руках немає нічого.

Свідок ОСОБА_35 суду показала, що того дня о 12.45 год., коли вона зустрічала свою корову з череди, пастух ОСОБА_16 попросила її зателефонувати до ОСОБА_18 і повідомити, що ОСОБА_11 розрубав його корові ногу, тому додому вона не дійде. Підійшовши ближче, ОСОБА_36 побачила, що тварина повзає по дорозі, на ноги стати не може, а на правій задній нозі глибока рубана рана. Через кілька днів після цієї події батько обвинуваченого ОСОБА_33 покликав її прийти на господарство до ОСОБА_37 , де в присутності ОСОБА_17 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 . ОСОБА_11 попросив у потерпілого вибачення та зізнався, що розрубав корові сапою ногу, бо думав, що вона перед цим збила ріг його корові.

Згідно показань свідка ОСОБА_28 , начальника Віньковецької районної лікарні ветеринарної медицини, вбачається, що він має стаж ветеринарного лікаря із 1999 року, та згідно Закону України «Про ветеринарну медицину» має право надавати ветеринарні послуги, обстежувати тварин, складати акти та давати висновки. 12.06.2015 року до нього зателефонував ОСОБА_5 та повідомивши, що його корова отримала травму, попросив приїхати. Прибувши у с. Слобідка-Охрімовецька на вул. Комсомольській на дорозі ОСОБА_28 побачив корову, у якої в області Ахіллового сухожилля на правій задній нозі була розрубана шкіра та сухожилля, і чув як люди говорили, що це зробив ОСОБА_11 . Оглянувши тварину він дійшов висновку, що їй був нанесений удар із задньої частини з великою силою гострим предметом під кутом приблизно 45 градусів. Оскільки заподіяна травма була рідкісна, великої тяжкості, та методика її лікування у ветеринарній медицині не розроблена, то через це лікування корови з метою її одужання у даному випадку було неприйнятне. Крім того, у результаті удару тварині було спричинено дуже сильний біль, так як були задіяні нервові закінчення в області сухожилля, яке утримує корові ногу, а через його пошкодження вона не могла на неї стати, тобто нога повністю втратила свою функцію. ОСОБА_28 на місці склав акт, визначив приблизно живу вагу, та порекомендував потерпілому здати тварину на забій. При цьому разом із ОСОБА_5 та працівником міліції він також оглядав місце події, на яке вказувала пастух, і бачив там забиті металеві кілки висотою приблизно до 40 см, на які були прип`яті телята, але слідів крові чи шерсті на кілках та біля них не було. Тому, на думку свідка, отримання коровою травми внаслідок зачіпки за ці металеві кілки виключається, бо у такому випадку вона повинна була б рухатись заднім ходом із великою швидкістю, що для корови є нехарактерним.

Свідки ОСОБА_40 та ОСОБА_41 у суді ствердили, що у червні минулого року, через кілька днів після того, як постраждала корова ОСОБА_5 , дружина останнього покликала їх до себе додому, де у їхній присутності, а також ОСОБА_17 ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та інших, обвинувачений зізнався, що розрубав корові ногу невеличкою сапкою та привселюдно попросив за це у ОСОБА_5 пробачення.

ОСОБА_45 , начальник сектору дільничних інспекторів Віньковецького відділення поліції, у судовому засіданні показав, що влітку 2015 року разом із слідчим ОСОБА_46 здійснював виїзд по виклику у с. Слобідка Охрімовецька по факту пошкодження ноги корові ОСОБА_5 . Під час опитування ОСОБА_8 показував на металеві кілки висотою приблизно до 30 см, вказуючи, що до них могла зачепитись корова, але ні крові, ні шерсті на них не було. При цьому люди говорили, що це саме ОСОБА_11 розрубав корові ногу.

Свідок ОСОБА_30 у суді підтвердила показання потерпілого про те, що у червні 2015 року ОСОБА_5 купив у неї корову за 14 тисяч гривень, про що вона надала йому розписку. А також ОСОБА_47 показала, що під час передачі корови ОСОБА_5 у с. Подолянське до них приїхав обвинувачений, почав оглядати корову, поводив себе агресивно, просив не продавати її потерпілому та грозився, що і цій корові зробить, що схоче.

Із змісту акту від 12.06.2015 року, складеного начальником Віньковецької РДЛВМ ОСОБА_28 , завідуючим Петрашівською ДВМ ОСОБА_48 , потерпілим ОСОБА_5 , та старшим дільничним інспектором Віньковецького райвідділу міліції ОСОБА_46 вбачається, що було проведено обстеження корови, та зі слів пастуха ОСОБА_17 , коли вони гнали череду на обід, до корови ОСОБА_5 , яка йшла попереду, підійшов ОСОБА_11 з невідомим предметом у руках у вигляді палиці, після чого корова пригнулась, прийняла нехарактерну позу і не змогла більше рухатись. При огляді корови з індивідуальним номером № встановлено, що задньою правою ногою вона стоїть на плесні, а в області Ахіллового сухожилля знаходиться різана рана поперек сухожилля довжиною 8-10 см, шириною 6-8 см, глибиною до 5 см та розрив Ахіллового сухожилля, у зв`язку з чим лікування та подальше утримання корови недоцільне і вона підлягає здачі на забій.

Аналізуючи отримані докази по вказаному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_8 повністю доведена в судовому засіданні як частково показами самого обвинуваченого, так і показами допитаних потерпілих, свідків та дослідженими матеріалами справи.
Так, покази потерпілої, свідків ОСОБА_10 , малолітнього свідка ОСОБА_49 , та частково покази обвинуваченого, який не заперечував конфлікт із ОСОБА_6 , а також висновок судово-медичної експертизи та протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_10 повністю доводять вину ОСОБА_8 у заподіянні 11.03.2015 року умисних легких тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_6 .
На підставі показань потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_40 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , акту від 12.06.2015 року суд вважає доведеним, що обвинувачений умисно вчинив знущання над твариною із застосуванням жорстокого методу, а саме повівши себе безжалісно та вдаривши корову по нозі металевою сапкою заподіяв травму кінцівки особливо болючим способом, що в свою чергу призвело до страждань корови.
При цьому суд бере до уваги, що до того часу, поки корова не підійшла до того місця, де знаходився обвинувачений, будь-яких тілесних ушкоджень у неї не було, що підтверджується показами як самого ОСОБА_8 , так і показами свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_52 .
Крім того, як вказували потерпілий, працівник Віньковецького відділення поліції ОСОБА_45 та ветлікар ОСОБА_28 , оглядом металевих коликів було встановлено відсутність на них будь-яких слідів можливого травмування корови.
Також ветеринарний лікар ОСОБА_28 у суді ствердив, що отримання коровою травми кінцівки в момент її проходження біля металевих коликів унеможливлюється через характер самої травми, яка могла бути заподіяна лише шляхом нанесення удару ззаду.
Крім того, суд бере до уваги поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, а саме його виправдовування перед присутніми односельчанами на місці події, вибачення за скоєне, а також його участь при купівлі потерпілим корови 18.06.2015 року у с. Подолянське.
Тому позицію обвинуваченого щодо невизнання вини у вчиненому суд сприймає як намагання пом`якшити свою кримінальну відповідальність.
Водночас суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення посилання на порушення обвинуваченим ОСОБА_8 п. 2.3 «Порядку використання тварин у сільському господарстві», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.10.2012 № 652, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9.11.2012 р. за № 1898/22210, оскільки згідно п. 1.2. розділу І цей Порядок поширюється на власників тварин, які утримуються та розводяться для отримання продуктів і сировини тваринного походження, а ОСОБА_8 по відношенню до корови потерпілого таким не являється. Однак для кваліфікації цього злочину немає значення, вчиняються такі дії щодо своїх власних тварин, тих, які належать іншим особам (організаціям), тим, що не мають господаря чи знаходяться у природному середовищі.
Крім того, злочин згідно даної статті є закінченим в момент скоєння діяння незалежно від настання наслідків, а заподіяна шкода перебуває за межами складу злочину.
Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, та діяння, у вчиненні якого він обвинувачується, які виразились в умисному заподіянні потерпілі ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, кваліфікується за ч. 1 ст. 125 КК України, а умисне діяння, яке виразилось в знущанні над твариною, що відноситься до хребетних, вчинене із застосуванням жорстоких методів, кваліфікується за ч. 1 ст. 299 КК України.

Оскільки ОСОБА_8 винний у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 299 КК України, то підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, відповідно зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити із всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 1 ст. 125 та ч.1 ст. 299 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

Обставин, пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим, суд бере до уваги, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем свого постійного проживання на території Охрімовецької сільської ради характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

За наведених обставин, беручи до уваги, що загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення індивідуалізації, гуманності і справедливості покарання, та враховуючи, що обвинувачений працює в індивідуальному сільському господарстві, від якого отримує доходи, на що звертала увагу суду і потерпіла ОСОБА_6 , суд вважає за можливе призначити йому покарання як за ч. 1 ст. 125, так і за ч. 1 ст. 299 КК України у виді штрафу.

На думку суду таке призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім у даному конкретному випадку для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди суд доходить такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 23 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю.

Суд вважає наявним причинно-наслідковий зв`язок між скоєним обвинуваченим злочином і перенесеними потерпілими душевними переживаннями, порушенням нормального ритму життя, необхідний час для його відновлення, та керуючись принципом справедливості і розумності, доходить висновку про задоволення позову в частині моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 повністю, тобто 2,5 тисячі гривень, а на користь потерпілого ОСОБА_5 частково у розмірі 2 тисячі гривень.

Що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, то суд також доходить висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду (ст. 1166 ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 180 ЦК України).

Визначаючи розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню із обвинуваченого, суд бере до уваги, що відповідно до квитанції від 12.06.2015 року № 138-1 на закупівлю тварин, птиці і кролів у господарствах селян, робітників, службовців та інших громадян потерпілий ОСОБА_5 від ТОВ «Заготівельник» отримав за здану на забій корову 5846,00 гривень, але у суді він визнав, що фактично отримав 6100 гривень.

Згідно інформаційної довідки від 09.11.2015 року № 22-05/799 за підписом президента Хмельницької торгово-промислової палати ОСОБА_53 , орієнтовні ціни на корову у Хмельницькій області станом на листопад 2015 року складали від 8000 до 20000 гривень.

Разом з тим, як випливає із розписки ОСОБА_30 від 18.06.2015 року, вона продала ОСОБА_5 корову за 14 тисяч гривень, що ОСОБА_30 та ОСОБА_5 підтвердили у суді.

Отже до стягнення на користь потерпілого належить 7900 гривень (14000-6100).

Процесуальних витрат у справі немає.

Питання про речові докази вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, ст. 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 299 КК України, і призначити йому покарання:

-- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-- за ч. 1 ст. 299 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 2000 (дві тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди та 7900 (сім тисяч дев`ятсот) гривень на відшкодування майнової шкоди.

Речові докази: дерев`яну палицю, яка здана на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП у Хмельницькій області, знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Хмельницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1