Справа № 349/1050/15-к
Провадження № 11-кп/779/98/2016
Категорія ч.1 ст.122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000147, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Рогатинського районного суду від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого певні обов`язки.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у спричиненні ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

03 травня 2014 року, приблизно о 12год. 45хв., перебуваючи на вул. Січових Стрільців в селищі Букачівці, Рогатинського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_6 умисно, з мотивів помсти, наніс ОСОБА_8 чотири удари рукою в голову, в результаті чого заподіяв йому ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.75 КК України та не у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який свою вину у вчиненому заперечив, тривалий час ухилявся від слідства, не задовольнив обґрунтовані претензії потерпілого про відшкодування заподіяної злочином шкоди. Також суд не взяв до уваги думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті без застосування ст.75 КК України. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_6 вважає апеляційну скаргу безпідставною, оскільки судом в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що позитивно характеризується по місцю проживання і раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Зазначає, що судом обґрунтовано застосовано до нього ст.75 КК України.

В засіданні апеляційної інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_6 заперечив доводи апеляційної скарги прокурора та пояснив, що протиправних дій по відношенню до потерпілого не вчиняв, однак апеляційної скарги не подавав, так як погодився з вироком суду, який просить залишити без змін;

- потерпілий ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу прокурора та пояснив, що саме ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження, обвинуваченого не оговорює, вирок суду просить скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання за м`якістю.

Заслухавши пояснення прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які просять задовольнити подану апеляційну скаргу, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які вирок суду вважають законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, а вирок місцевого суду в частині призначеного покарання обвинуваченому скасуванню внаслідок м`якості з ухваленням нового вироку, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений, а також правильність кваліфікації його дій не оспорюються апелянтом і апеляційному перегляду згідно ст.404 КПК України не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п. п.1,2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання та враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , не дотримався в повній мірі, безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, оскільки не врахував при цьому положення ст.75 КК України та не дотримався загальних засад призначення покарання.

Мотивуючи необхідність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання суд тільки формально зазначив у мотивувальній частині вироку, що враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, однак не врахував, що вчинений ОСОБА_6 злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, крім того, обвинувачений у вчиненому не розкаявся, вини своєї не визнав, не сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочину. Також судом не взято до уваги думку потерпілого про необхідність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції інкримінованої статті, без застосування ст.75 КК України.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання на підставі ст.75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням є не достатнім для виправлення обвинуваченого.

За таких обставин вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання є незаконним, а тому в цій частині його слід скасувати за м`якістю та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів враховує обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про його особу, що вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має незадовільний стан здоров`я.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого апеляційним судом не встановлено.

З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, думки потерпілого щодо покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді обмеження волі, так як за наявності альтернативних покарань, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КК України, у виді виправних робіт неможливе, оскільки останній офіційно не працевлаштований.

Зважаючи на те, що згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді одного року обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується посилання ОСОБА_6 у запереченні на апеляційну скаргу прокурора на те, що досудовим розслідуванням не встановлено точного місця скоєння злочину, не досліджено механізм утворення тілесних ушкоджень і відсутні докази його вини у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень, то вони не можуть бути предметом розгляду апеляційної інстанції, оскільки ні обвинувачений ні його захисник апеляційної скарги на вирок суду у передбачений законом строк не подавали.

Доводи прокурора щодо ухилення обвинуваченого від досудового слідства та перешкоджання встановленню істини у справі об`єктивними даними у матеріалах кримінального провадження не підтверджені. Твердження апелянта про не відшкодування обвинуваченим спричиненої потерпілому шкоди є не переконливими, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, і це підтвердив в суді апеляційної інстанції потерпілий, ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду провадження в суді першої інстанції позовних вимог про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди до ОСОБА_6 він не пред`являв.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

засудила :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Рогатинського районного суду від 24 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання за м`якістю.

Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України покарання у виді одного року обмеження волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2