Справа № 317/2209/16-к
№/п 1-в/з 17/963/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції подання Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, циган, уродженець м.Енергодар Запорізької області, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.05.2011 року Якимівським районним судом Запорізької області за ст. 186ч3,75 КК України 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

засудженого 21.12.2012 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області ч. 2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, суд
В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), в якій засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, звернулась до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від призначеного покарання згідно положень ст. 81 КК України.
В судовому засіданні представник установи ОСОБА_4 подання підтримав, просить його задовольнити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_5 вже відбув більш ніж 2/3 частини покарання, за час перебування в колонії задовільно характеризується, має заохочення, довів своє виправлення та перевиховання.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав подання, також прохає його задовольнити, пояснив, що він щиро розкаюється в скоєному злочині, зробив для себе належні висновки, просить звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на строк, який залишився.
Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання не заперечував.
Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Біленківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99), засудженого ОСОБА_5 , думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_5 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі за скоєння умисного тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 03.10.2012 року, і на день розгляду подання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.
Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 07.02.2013 року в Біленківській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) засуджений ОСОБА_5 більшість часу не працював, був працевлаштований з березня по липень та з вересня по листопад 2015 року , а також в січні та лютому 2016 року. В інший час лише залучався до робіт з благоустрою колонії.
Незважаючи на те, що засуджений має 3 заохочення, суд не розцінює їх як доведений та беззаперечний факт виправлення засудженого, оскільки 2 заохочення ОСОБА_5 отримав в 2014 році за сумлінне ставлення до праці саме в той час, коли він працевлаштований не був, а одне заохочення отримав 02.03.2016 року, також за сумлінне ставлення до праці, в той час як працевлаштований не був, та безпосередньо перед настанням пільги. При цьому в 2013 та 2015 роках засуджений взагалі жодних заохочувань не отримував.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Саме по собі відбуття засудженим 2/3 частини покарання не зобов`язує суд звільнити таку особу від подальшого відбування ним покарання, оскільки це є перш за все правом, а не обов`язком суду.
В ході розгляду справи було встановлено, що засуджений ОСОБА_5 будучи раніше судимим за скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, перебуваючи на випробувальному терміні знову скоїв аналогічний корисливий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за що йому було призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
При цьому слід зазначити, що відповідно до вироку Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 21.12.2012 року, ОСОБА_5 провину у вчиненому злочині не визнавав, у зв`язку з чим доводи про те, що засуджений визнає себе винним суд розцінює саме як намагання отримати умовно-дострокове звільнення з метою звільнитись від покарання.
Отже, встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності переконують суд в тому, що поведінка ОСОБА_5 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
За вищенаведених підстав суд дійшов висновку, що в задоволенні подання Біденківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування призначеного покарання - необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, п.2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
В задоволенні подання Біленьківської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№99) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області до Апеляційного суду Запорізької області, а для засудженого, який тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1