Справа № 159/2102/16-к
Провадження № 1-кп/159/133/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000853 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , має середню освіту, неодружений, несудимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 , 29 квітня 2016 року, приблизно о 16 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі колишньої співмешканки ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при наступних обставинах:

Так, зайшовши до колишньої співмешканки, він розпочав сварку з приводу виховання їхніх трьох спільних дітей. Потерпіла ОСОБА_5 витягла з кишені своєї куртки 1000,00 грн. різними купюрами та мала намір дати обвинуваченому 300 грн., щоб той залишив її помешкання. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з корисливих спонукань, з метою відкритого викрадення чужого майна, схопив її за руки, намагаючись силоміць вирвати кошти. Після невдалої спроби схопив потерпілу за волосся на потилиці, повалив на підлогу та наніс кілька ударів ногами та руками в різні ділянки тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я. Заволодівши в такий спосіб коштами потерпілої, обвинувачений залишив помешкання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та показав, що того дня прийшов до колишньої співмешканки, оскільки підозрював у зраді. Вони з потерпілою проживали разом більше семи років, у них народилось троє дітей, однак у січні 2016 року потерпіла вирішила припинити відносини, з того часу вони проживають окремо. В той день він просив потерпілу повернутись до нього, виникла суперечка, подробиць суперечки не пам`ятає, адже був у стані алкогольного сп`яніння. Пам`ятає лише як завдавав потерпілій удари та забрав кошти. Просить не призначати покарання у виді позбавлення волі, оскільки бажає допомогти потерпілій у вихованні та матеріальному утриманні їхніх спільних дітей. Завдану майнову шкоду відшкодував частково, працевлаштувався на тимчасову роботу на будівництві, протягом тижня зобов`язався відшкодувати завдану шкоду повністю.

Зазначені в обвинуваченні обставини не оспорюються учасниками провадження, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, який підтверджує їх існування.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повністю підтвердила показання обвинуваченого, що у сукупності свідчить про відповідність обвинувачення фактичним обставинам справи. Зокрема, потерпіла дала показання про те, що дійсно перебувала з обвинуваченим у фактичних шлюбних відносинах, народила трьох дітей, однак не вказала обвинуваченого батьком дітей та не вийшла за нього заміж через складний характер останнього. Того дня обвинувачений просив її повернутись до спільного проживання, а коли вона відмовилась, то наказав повернути 300 грн., які він давав на утримання дітей. Маючи намір повернути гроші, потерпіла зайшла в кімнату та дістала всі наявні в неї кошти в сумі 1000 грн. В цей час в кімнату зайшов обвинувачений та схопив її за руку, намагаючись вирвати кошти з рук. Вона міцно тримала кошти, тоді він схопив її за волосся, кинув на підлогу та почав наносити удари руками та ногами. Після чого вона випустила кошти з рук. На крик потерпілої прийшли сусіди. Обвинувачений забрав кошти та вистрибнув на вулицю через вікно. На даний час обвинувачений повернув їй 500 грн., приймає участь у вихованні дітей, попросив вибачення. Однак, потерпіла просить притягнути обвинуваченого до відповідальності, призначивши не суворе покарання, але таке, яке б дисциплінувало обвинуваченого та струмувало від застосування до неї сили.

Таким чином, суд дійшов висновку, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

У відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує те, що обвинувачений вчинив злочин, який за правилами ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, це злочин проти особи та проти власності, є корисливим та має особливу суспільну небезпечність.

В той же час, судом не встановлено обтяжуючих покарання обставин, натомість наявні такі пом`якшуючі покарання обставини, як - визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданих потерпілій збитків.

Враховуючи особу обвинуваченого, який є молодою особою, зайнятий суспільно корисною працею, приймає участь у вихованні своїх трьох малолітніх дітей, враховуючи конкретні обставини справи та відносини, які склались між обвинуваченим та потерпілою, позицію потерпілої, яка не наполягає на суворому покаранні, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи із обставин вчинення злочину та особи обвинуваченого, суд вважає обґрунтованим визначити іспитовий строк тривалістю два роки. На переконання суду, саме такий період часу необхідний обвинуваченому, щоб довести своє виправлення.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 375 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов`язок: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Речовий доказ у справі : мобільний телефон марки «Samsung», що повернутий власнику - залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_1