Справа № 739/134/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/1039/2016
Категорія - в порядку виконання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
09 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали за клопотанням прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області віл 11 травня 2016 року, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 та зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення у період з 12 вересня 2006 року по 07 квітня 2007 року.

Доводи клопотання обґрунтовує тим, що строк на апеляційне оскарження був ним пропущений з поважних причин, оскільки учасником судового розгляду він не являвся, копію судового рішення не отримував, що позбавило його можливості реалізувати своє право на внесення апеляційної скарги. Звертає увагу на ту обставину, що ні кримінальним процесуальним кодексом України, ні наказами Генерального прокурора України, ні внутрішніми нормативно-правовими актами та наказами не передбачено обов`язок направляти прокурорами місцевих прокуратур копії ухвал судів, якими вирішено клопотання засуджених до прокуратури області. Вказує на те, що про незаконність судового рішення йому стало відомо лише 12 серпня 2016 року у зв`язку із надходженням інформації стосовно зарахування засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 строку попереднього ув`язнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, стверджуючи про те, що він був пропущений з поважних причин, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про поновлення строку апеляційного оскарження задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Пунктом другим частини другої статті 395 КПК України чітко визначений строк подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, який складає 7 днів з дня її оголошення. Чітке визначення процесуальним законом строків, зі сплином яких рішення набуває законної сили і не може бути оскаржено, забезпечує правову визначеність сторін кримінального провадження.

Відповідно до вимог частини першої статті 117 КПК України пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише у разі, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог пункту четвертого частини третьої статті 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, змісту апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвала була постановлена судом першої інстанції 11 травня 2016 року. Отже, строк на оскарження судового рішення повинен рахуватись з 11 травня 2016 року та спливає 18 травня 2016 року.

Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції закінчувався 18 травня 2016 року, прокурор, яка приймала участь у суді першої інстанції, мала час для подачі зазначеної апеляційної скарги в межах визначеного строку на апеляційне оскарження. У цей же термін міг подати апеляційну скаргу і інший прокурор, який згідно з вимогами кримінального процесуального закону, має таке право.

Поряд з цим, слід зазначити, що апеляційна скарга подана прокурором лише 17 серпня 2016 року, тобто майже через три місяці з дня, коли закінчився строк на апеляційне оскарження.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з твердженням апеляційної скарги прокурора в тій частині, що оскільки він не являвся учасником судового розгляду та у подальшому не отримував копії ухвали суду, а про незаконність судового рішення дізнався лише 12 серпня 2016 року, то це є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до положень статті 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, зокрема, підтримання державного обвинувачення в суді.

Наведена конституційна норма має своє відображення статтями 1 та 7 Закону України «Про прокуратуру» від 14.08.2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII), де зазначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбачену цим Законом, здійснює встановлені Конституцією функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Таку систему становлять: Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, військові прокуратури, Спеціальна антикорупційна прокуратура.

Основним, серед інших, засадами судочинства в Україні є підтримання державного обвинувачення в суді прокурором та забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, крім випадків встановлених законом (п. 5 та 8 ч.3 ст.129 Конституції України).

Так, з матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства за участі прокурора, захисника засудженого та представника виправної установи. Судове рішення було проголошено, а його копії вручено всім учасникам судового провадження, в тому числі і направлено засудженому, який не виявив бажання бути присутнім у судовому засіданні.

При цьому, положеннями частини 7 статті 376 КПК України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається лише тим учасникам судового розгляду, які не були присутні у судовому засіданні.

В даному провадженні прокурор місцевої прокуратури приймав участь у розгляді клопотання засудженого, виказувала свою позицію з приводу можливості зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк покарання та мала достатньо часу для оскарження судового рішення, в тому числі, таку можливість мав і прокурор прокуратури вищого рівня, як визначено частиною 4 статті 36 КПК України.

Враховуючи висновок Верховного Суду України викладений у Постанові від 23 червня 2016 року (№ судової справи 5-193кс(15)16), що при здійсненні повноважень у кримінальному провадженні поняття «прокурор» охоплює не одну конкретну посадову особу, а й певні органи, що входять до єдиної системи прокуратури України, колегія суддів вважає, що прокуратура в особі прокурора місцевої прокуратури та прокурора регіональної прокуратури реалізувала в повному обсязі надане Конституцією України та процесуальним законодавством України право як сторони кримінального провадження на апеляційне оскарження даного судового рішення.

Більш того, не урегульованість між наказами Генерального прокурора України від 19.12.2012 року №4гн «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», від 20.02.2016 року №161 «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян», внутрішніми нормативно-правовими актами та наказам, якими не передбачено обов`язку направляти прокурорами місцевих прокуратур копії ухвал судів, якими вирішено клопотання засуджених до прокуратури області, не можуть бути визнані колегією суддів, як поважні притичини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення. Більш того, врегулювання внутрішніх питань між прокурорами прокуратур різних рівнів, не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції, а тим більше, питання обов`язку направляти чи не направляти судові рішення прокурорами місцевих прокуратур до прокуратури вищого рівня, не регулюються кримінальним процесуальним законодавством, що діє на сьогодні в Україні, а отже і не може бути основним аспектом під час вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

При реалізації норм національного процесуального законодавства, яке регламентує порядок поновлення строку на апеляційне оскарження, необхідно враховувати і правові позиції ЄСПЛ сформульовані, зокрема, в рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський Суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення (принцип res judicata).

У даному провадженні приймав участь прокурор місцевої прокуратури, отже, жодна з підстав не позбавляла прокурора прокуратури вищого рівня в рамках реалізації своїх повноважень щодо прокурорського нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, поцікавитись остаточним рішенням вирішення клопотання засудженого ОСОБА_8 щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

В той же час, колегія суддів приймає до уваги, що дане провадження вже перебувало у провадженні апеляційного суду Чернігівської області за апеляційною скаргою засудженого. 29 березня 2016 року ухвалу місцевого суду від 02 лютого 2016 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, скасовано колегією суддів в зв`язку з порушенням права ОСОБА_8 на захист, а матеріали провадження направлено на новий судовий розгляд.

Тобто, прокуратура Чернігівської області, представник якої приймав участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, була обізнана щодо наявності такого клопотання засудженого ОСОБА_8 та не була позбавлена можливості дізнатися результати вирішення цього питання в суді першої інстанції.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів не вважає наведені прокурором умови, обставини та причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та такими, що дають достатні і обґрунтовані підстави для його поновлення, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора з усіма доданими до неї матеріалами підлягає поверненню особі, що з нею звернулась.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376,393,395,399 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити прокурору в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2016 року повернути апелянту.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати першому заступнику прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 .