Дата документу Справа № 200/5046/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/713/16
Єдиний унікальний №200/5046/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.371 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000536, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 лютого 2016 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, освіта вища, судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.375, ч.3 ст.371 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що зазначені судом в ухвалі обставини не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору і не позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України, при цьому діючим КПК України не встановлено, що реєстр матеріалів досудового розслідування обов`язково повинен містити повні відомості про учасників процесуальних дій та відомості щодо залучення осіб в якості потерпілих. Окрім того, суд, посилаючись на те, що було порушено право обвинуваченого на захист, в ухвалі не вказав в чому саме було порушено право обвинуваченого ОСОБА_8 на захист.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 лютого 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.375, ч.3 ст.371 КК України, повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки суд обґрунтовано дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Вислухавши доповідача, прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в ухвалі, до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.375, ч.3 ст.371 КК України.

За результатами підготовчого судового засідання суд повернув обвинувальний акт прокурору, мотивуючи тим, що виклад фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, за змістом не узгоджується з положеннями зазначеної норми матеріального закону. Крім того, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретним.

Також на обґрунтування своїх висновків суд послався на те, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному триманні під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та завідомо незаконному арешті ОСОБА_18 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.371 КК України. Тобто в наведеному формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 інкриміноване незаконне тримання під вартою без ознаки «завідомо», яка є єдиною підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, а кваліфікація зазначених дій всупереч змісту пред`явленого обвинувачення містить кваліфікуючу ознаку «завідомо». Крім того, формулювання обвинувачення не містить кваліфікуючих ознак вчинення ОСОБА_8 дій, передбачених ст.371 КК України, в інших особистих інтересах, в обвинуваченні не розкрито зміст, в чому саме полягали інші особисті інтереси, в який момент часу виник відповідний умисел, а також чим «інші особисті інтереси» були вмотивовані, тоді як кваліфікація зазначених дій всупереч змісту пред`явленого обвинувачення містить кваліфікуючу ознаку «вчинені в інших особистих інтересах». Крім того, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.375 КК України і за ч.3 ст.371 КК України, органом досудового розслідування та процесуальним прокурором залишено поза увагою те, що злочини, відповідальність за які передбачена зазначеними нормами кримінального закону є суміжно-конкуруючими за ознаками предмета і суб`єкта, що виключає їх одночасне застосування, оскільки судді несуть відповідальність за ст.375 КК України, яка передбачає спеціальний склад злочину.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції суперечать матеріалам провадження.
Відповідно до ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться верховенство права; законність; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист.

Так, відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, оскільки це є гарантією мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод викласти всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження.
Також згідно зі ст.42 КПК України підозрюваний має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.

Однак виклад об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.375 КК України, його фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретними, незважаючи на вимогу кримінального процесуального закону про те, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Крім того, сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого, зокрема, прав на захист.

Вищезазначені обставини свідчать про порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист. Усунення порушення права на захист, допущене на стадії досудового розслідування, повинно бути усунено самим органом досудового розслідування.

Крім того, відповідно до положень ст.371 КК України суб`єктом даного злочину є представники оперативних підрозділів, слідчий або прокурор. Однак із пояснень сторони обвинувачення та тексту обвинувального акту вбачається, що окрім обвинуваченого ОСОБА_19 у даному кримінальному провадженні інші особи, які можуть бути суб`єктами злочину, відповідальність за який передбачена ст.371 КК України, до кримінальної відповідальності не притягувалися, і обставини стосовно дій певних осіб щодо завідомо незаконного затримання або тримання під вартою не з`ясовувалися.

Відповідно до положень ст.ст.184, 186, 188 КПК України слідчий суддя вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише за наявності клопотання слідчого, прокурора.

Крім того, розгляд зазначеного клопотання здійснюється лише за участю прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Однак із тексту обвинувального акту вбачається, що обставини ініціювання слідчими, прокурорами застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не з`ясовувалися. Також не встановлено, що слідчим, прокурором були внесені клопотання про застосування запобіжного заходу відносно зазначених осіб за відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Вищезазначені обставини також свідчать про порушення органом досудового розслідування права обвинуваченого на захист. Усунення порушення права на захист, допущене на стадії досудового розслідування, повинно бути усунено самим органом досудового розслідування.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України є обґрунтованим, при цьому стороною обвинувачення не наведено переконливих й достатніх підстав і мотивів для його скасування.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 лютого 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.375, ч.3 ст.371 КК України, повернутий прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4