Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 квітня 2016 року,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму 29.08.2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 680 грн.,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 год.
Вказаним вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якої в касаційному порядку не оскаржуються.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 10 серпня 2015 року, близько 19 год., знаходячись разом із ОСОБА_6 на межі земельних ділянок ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які розташовані в с. Хмелів Володимир-Волинського району Волинської області, на ґрунті особистих, довготривалих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 , умисно нанесла останній удар рукою по переніссі, а ОСОБА_6 нанесла удар рукою в ліве око ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілій, згідно висновку судово-медичної експертизи №94 від 12.08.2015 року, легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2016 року вказаний вирок щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вважає, що судовий розгляд проведено однобічно й не об`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки матеріали цього провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Апеляційний суд, на думку захисника, не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі, і належним чином не мотивував свого рішення, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши додані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність правозастосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки фактичних обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зроблено на підставі сукупності доказів, зібраних та перевірених у судовому засіданні відповідно до вимог закону, а саме: показів потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; даних, що містяться у протоколах слідчих дій: протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.08.2015 року, висновку судово-медичної експертизи №94 від 12.08.2015 року, та інших матеріалах провадження, зміст яких детально відображено у вироку.
Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань потерпілої та свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників.
Оцінивши докази відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З мотивувальної частини вироку слідує, що призначаючи ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії невеликої тяжкості, особу винної, яка має постійне місце проживання, на її утриманні знаходиться четверо неповнолітніх дітей, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, а також врахував ту обставину, що ОСОБА_5 раніше притягувалась до відповідальності за аналогічний злочин й обґрунтовано прийшов до висновку про призначення їй покарання в межах санкції передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України у виді 120 годин громадських робіт.
Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Крім того, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи захисника ОСОБА_4 за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, визнані судом апеляційної інстанції безпідставними з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
З таким висновком суду апеляційної інстанції також погоджується колегія суддів та вважає таке рішення законним, обґрунтованим, вмотивованим. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Володимир-Волинського міського суду від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3