Ухвала
іменем україни
13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002768, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 08 серпня 2008 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 1, 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2010 року, згідно якої його дії перекваліфіковано з ч. 2 ст. 121 КК на ст. 119 КК і за сукупністю злочинів, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; звільненого 15 травня 2012 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців і 26 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
За вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Вважає, що в основу вироку покладені недопустимі докази отримані з порушенням його права на захист та шляхом фальсифікації матеріалів кримінального провадження, у тому числі, визнання ним вини за відсутності захисника і внаслідок застосування недозволених методів фізичного та психологічного впливу з боку працівників міліції. Зазначає, що за даним фактом не було проведено відповідної службової перевірки, що також є порушенням його прав гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК, оскільки він не мав наміру заподіяти потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, а лише захищався від протиправного посягання з боку останньої.
Згідно з вироком суду, 18 квітня 2015 року, в ранковий час, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно завдав один удар ножем у живіт громадянці ОСОБА_7 , чим спричинив останній тяжке тілесне ушкодження у вигляді однієї проникаючої у черевну порожнину колото-різаної рани живота з ушкодженням сальника та судини брижі клубової кишки, від якого вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, пояснення засудженого на підтримку своєї скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження громадянці ОСОБА_7 , що спричинило її смерть, відповідають обставинам з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження, підтверджені перевіреними у судовому засіданні доказами, яким надано належну оцінку, і є обґрунтованими.
Доводи касаційної скаргизасудженого про відсутність у нього умислу на заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої, і прямо впливає на правильність кваліфікації інкримінованих йому дій, спростовуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, зокрема: показаннями самого засудженого, який не заперечував, що в день події під час вживання із потерпілою спиртних напоїв, в ході суперечки він відібрав у неї ніж і був момент, коли при штовханині ніж уперся у нього ручкою, а в потерпілу лезом і можливо у цей момент він завдав їй ножем поранення; поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_10 , які зазначили, що потерпіла зустрічалася з ОСОБА_5 , який постійно її бив, у тому числі у день події, однак про ножове поранення вона не повідомила, але весь час погано себе почувала і тримала руки на животі. Ці показання є логічними та послідовними, вони цілком узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілої ОСОБА_7 , згідно яких смерть останньої настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок одиночної колото-різаної рани живота з ушкодженням сальника та судини брижі клубкової кишки. Також на трупі потерпілої були виявлені легкі тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок не менш як семи травмуючих впливів твердим тупим предметом. При цьому, як пояснив у судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , спричинення тяжкого тілесного ушкодження малоймовірно за обставин коли людина натикається на ніж, а характер поранення, глибина раневого каналу (біля 7 см) свідчить про завдання його з достатньою силою. Можливість його завдання виключається за умови місця розташування потерпілої по відношенню до обвинуваченого, на яке останній вказував під час слідчого експерименту.
Таким чином, з огляду на наведені у вироку докази та з урахуванням значної фізичної переваги ОСОБА_5 над потерпілою, а також даних висновку судово-медичної експертизи про відсутність у засудженого будь-яких тілесних ушкоджень, колегія суддів приходить до висновку, що потерпіла не становила для нього загрози і підстав для його самозахисту не виникало. Його цілеспрямовані дії, характер і спосіб завдання тілесного ушкодження, а також використане ним знаряддя злочину ніж, навпаки вказують на те, що він розумів можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння певної шкоди здоров`ю потерпілої.
Отже, злочинні дії ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно.
Що стосується доводів ОСОБА_5 про застосування до нього недозволених методів фізичного та психологічного впливу з боку працівників міліції, внаслідок яких він був змушений визнати себе винним, то вони об`єктивного підтвердження матеріалами кримінального провадження не знайшли, а тому визнаються колегією суддів, як безпідставні.
Також неспроможними є твердження засудженого про покладення судом в основу вироку доказів отриманих із порушенням його права на захист, оскільки винуватість його доведено не власними показаннями самого засудженого (адже він свою вину у злочинах не визнав), а сукупністю інших досліджених у судовому засіданні доказів, яким надана оцінка відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Покарання засудженому ОСОБА_5 судом призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження ним нових злочинів.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не допущено, тому законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 судових рішень за доводами його касаційної скарги, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 07 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3