Справа № 303/7008/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13.06.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участі секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11кп/777/253/2016 за апеляційною скаргою заступника керівника Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2016.
Цим вироком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, що має середню освіту, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням на 2 роки права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття основного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ автомобіль «Volkswagen Golf» НОМЕР_1 ухвалено повернути ОСОБА_8 ..
ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 05.11.2013 приблизно о 10 годині, керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» НОМЕР_1 , під час руху в напрямку м. Берегова перед перехрестям автодороги «Мукачево - Берегово» та вул. Миру в с. Нижній Коропець Мукачівського району, порушив вимоги п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 12.3, 14.2 «б», «г», 14.6 «а», «в» Правил дорожнього руху, перетнув суцільну лінію розмітки, розпочав обгін автомобіля «Mercedes-Benz» НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який повертав ліворуч на вул. Миру, не впорався з керуванням і з`їхав у лівий кювет, де зіткнувся з бетонною огорожею.
Внаслідок зіткнення пасажири автомобіля «Volkswagen Golf» отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_13 тяжкі, які спричинили його смерть, ОСОБА_14 середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в учиненні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій, вказує, що суд «не в повній мірі урахував особу правопорушника, обставини скоєння», те, що «дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів» і призначив ОСОБА_8 зам`яке покарання. З цих підстав просить вирок «в частині призначеного покарання» скасувати і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 3 роки позбавлення волі з позбавленням на 2 роки права керувати транспортними засобами.
Захисник ОСОБА_15 подав на апеляційну скаргу прокурора заперечення. Зазначає, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які обтяжували б відповідальність ОСОБА_8 , фактів, які свідчили б про його суспільну небезпечність та необхідність обов`язкової ізоляції його від суспільства. Навпаки, суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягнутий вперше, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки. Просить врахувати, що потерпілі не висловили претензій до обвинуваченого, і що призначене йому додаткове покарання є реальним.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, промову прокурора у підтримання апеляційних вимог, пояснення підозрюваного, захисника у спростування доводів апеляційної скарги, провів судові дебати, заслухав останнє слово підозрюваного, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, вирок до скасування, а кримінальне провадження до закриття, з таких підстав.
Доводи прокурора на обґрунтування м`якості покарання, обмежуються в апеляційній скарзі міркуваннями про те, що суд «не в повній мірі урахував особу правопорушника, обставини скоєння, а саме легковажне нехтування обвинуваченим вимогами Правил дорожнього руху..., ступінь тяжкості вчиненого та наслідки у вигляді смерті потерпілого та спричинення середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому, а також, що відповідно до ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів».
Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо воно спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть іншого потерпілого, карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років і, відповідно до класифікації злочинів, встановленої ст. 12 цього Кодексу, є тяжким злочином. Інші умови, яким би мало відповідати таке порушення правил безпеки дорожнього руху, в диспозиції ст. 286 КК України не передбачені.
Якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини Кримінального кодексу України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд, відповідно до припису ч.4 ст. 67 цього Кодексу, не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Обставин, які обтяжували б покарання ОСОБА_8 , ні на стадії досудового розслідування ні в судовому засіданні не встановлено.
Потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_16 у судовому засіданні заявили, що претензій до ОСОБА_8 не мають.
Конкретних обставин кримінального правопорушення або даних про особу ОСОБА_8 , які додатково мав би врахувати суд, або які були враховані ним безпідставно, а також доводів, які переконували б у тому, що призначене судом першої інстанції покарання не є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів, ні в апеляційній скарзі, ні в промові прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено.
Отже доводи прокурора, як такі, що стосуються ознак злочину, в якому визнано винним ОСОБА_8 , тобто враховані в санкції кримінального закону, яким передбачена відповідальність за такий злочин, окремому врахуванню не підлягають.
Натомість суд першої інстанції свої висновки щодо міри покарання та звільнення ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням переконливо вмотивував у вироку.
ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується, визнав свою вину, щиро розкаявся в учиненому, добровільно відшкодував збитки.
З матеріалів кримінального провадження також убачається, що ОСОБА_8 і сам постраждав внаслідок цієї, а через тиждень, будучи пасажиром, іншої дорожньо-транспортної події: отримав переломи правої великогомілкової кістки, поперечний перелом правої вертлюжної западини і перелом щелепи, в зв`язку з якими лікується дотепер.
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядаючи судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
У кримінальному провадженні допущені істотні порушення кримінального процесуального закону і залишились недослідженими обставини, які мають суттєве значення для правильного застосування кримінального закону.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
На суд, за приписами ст. ст. 314 і 374 КПК України, покладається перевірка відповідності обвинувального акту вимогам цього Кодексу, а у разі ухвалення вироку - формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим, прокурором і судом першої інстанції не дотримані.
В обвинувальному акті слідчий не сформулював обвинувачення ОСОБА_8 , чим істотно обмежив його передбачене ст. 42 КПК України, право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують і унеможливив правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Суд першої інстанції на такі порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув і відповідності обвинувального акту вимогам КПК України не перевірив, що в решті призвело до ухвалення вироку, який не відповідає вимогам ст. 370 цього Кодексу.
Відсутність формулювання обвинувачення засудженого позбавляє можливості перевірити правильність застосування кримінального закону щодо кваліфікації його дій.
Згідно ст. 409 КПК України при розгляді справи в апеляційній інстанції ці порушення утворюють підставу для скасування вироку. Тому апеляційна скарга в частині прохання про скасування вироку підлягає частковому задоволенню.
Окрім цього, як убачається з вироку, суд констатував у діях водія ОСОБА_8 порушення вимог п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5, 1.10, 12.3, 14.2 «б», «г», 14.6 «а», «в» Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортного засобу під його керуванням з бетонною огорожею, визнавши, що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками.
Водночас у мотивувальній частині вироку, з посиланням на висновок судової автотехнічної експертизи № 142/12 від 06.11.2013 зазначено, що у такій дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz», у відповідності до вимог пунктів 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, повинен був перед виконанням повороту ліворуч переконатися у безпеці його виконання, завчасно ввімкнути світловий покажчик повороту ліворуч (в даному випадку не менш ніж за 50 м), зайняти відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, і після цього виконати згаданий вище маневр. Питання про те, чи мав останній технічну можливість запобігти зіткненню автомобіля «Volkswagen Golf» з бетонною огорожею шляхом виконання в робочому режимі зазначених вимог Правил дорожнього руху, якими були його дії в дійсності і чи не перебувають і вони у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією, залишилось у кримінальному провадженні не дослідженим.
Між тим, наведені у мотивувальній частині вироку показання водіїв ОСОБА_8 і ОСОБА_12 ставлять під сумнів відповідність дій останнього принаймні вимогам п.п. 9.2, 10.1, 10.3, 10.4, 14.3 Правил дорожнього руху.
Так, з показань ОСОБА_8 вбачається, що він намагався обігнати автомобіль марки «Mercedes-Benz», але водій останнього, не ввімкнувши покажчик повороту, повернув ліворуч, і він, щоб уникнути зіткнення, з`їхав у кювет, де зіткнувся з бетонною огорожею.
Ці показання підтвердив потерпілий ОСОБА_14 , який зауважив, що коли автомобіль «Mercedes-Benz», не увімкнувши сигналу повороту, почав повертати вліво, ОСОБА_8 «повністю прижався до кущів і вже не було сенсу гальмувати».
Інший учасник дорожньо-транспортної події - водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» ОСОБА_12 , показав, що, бачив позаду, на відстані 300 м, автомобіль чорного кольору, перед поворотом заздалегідь включив покажчик повороту, знову подивився у дзеркало, побачив позаду цей же автомобіль, у якого покажчики повороту не були включені, «перед самим поворотом зупинився ближче до суцільної лінії, переключився на першу передачу ... і почав маневр повороту, аж раптом почув звук удару...».
Такі пояснення механізму дорожньо-транспортної події дають підставу припустити, що ОСОБА_12 розпочав поворот ліворуч в той час, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_8 вже виконував обгін (об`їзд) по смузі зустрічного руху, але розбіжності і протиріччя в них залишились не з`ясованими. Водночас всі зазначені показання без застережень покладені судом в основу вироку, як докази, що підтверджують встановлені ним обставини.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.
Згідно викладеного в постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05.11.2015 № 5-218кс15 висновку, у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Цих вимог суд першої інстанції не додержав, причинного зв`язку між порушеннями правил безпеки дорожнього руху кожного з водіїв та наслідками, що настали, не встановив, характеру і черговості порушень, які вчинив кожен з водіїв, а також того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку, не дослідив, ступеня участі кожного у спричиненні злочинного наслідку не з`ясував.
Частиною третьою ст. 404 КПК України передбачено, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, суд апеляційної інстанції досліджує виключно за клопотанням учасників судового провадження.
Таких клопотань від учасників судового провадження не надійшло.
Відповідно до засади диспозитивності кримінального провадження (ст. 26 КПК України) суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження, згідно з п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, закривається.
Відповідно до припису ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу заступника керівника Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2016 щодо ОСОБА_8 скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Речовий доказ автомобіль «Volkswagen Golf» НОМЕР_1 повернути ОСОБА_8 ..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді