Провадження №1-кп/748/81/16
Єдиний унікальний № 748/580/16-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору

26 квітня 2016 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області
в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000014 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
23.03.2016 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Підсудність даного кримінального провадження визначена ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 березня 2016 року.

24.03.2016 року ухвалою судді призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що можливо призначити обвинувальний акт до судового розгляду, проти чого не заперечувала представник потерпілої юридичної особи.

Захисник обвинуваченого заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору вказуючи на відсутність формулювання обвинувачення, неконкретність фабули злочину.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт не відповідає даним вимогам КПК України. Так, фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неконкретними. Зокрема, ОСОБА_5 інкримінується розтрата, шляхом зловживання службовим становищем. Предметом розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віддані, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. Проте, в описовій частині акту вказується про розтрату грошових коштів установи без зазначення чи було ввірене обвинуваченому таке майно, або перебувало у його віддані, та на яких правових підставах.

Виклад фактичних обставин кримінального провадження це не тільки констатація події, що відбулась. З викладеного обвинувачення, як обвинуваченому, так і іншим учасникам провадження, в тому числі і суду, повинно бути зрозуміло в чому обвинувачується особа, а також на підставі чого орган досудового розслідування прийшов до висновку, що особа вчинила саме таке кримінальне правопорушення і, чому дії обвинуваченого кваліфікуються саме за тією чи іншою статтею Кримінального Закону.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачення, при такому викладенні фактичних обставин кримінального провадження, є неконкретним, що позбавляє суд можливості роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 суть пред`явленого обвинувачення, яке б ґрунтувалось на законі, під час судового розгляду, а стороні захисту перешкоджає захищатись від такого обвинувачення, що у свою чергу є порушенням права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Водночас, пунктом "а" частини третьої статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У п.1 ч.3 ст.42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Європейський суд з прав людини зазначає, що у тексті підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі "Камасінскі проти Австрії", п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі "Матточіа проти Італії", п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі "І.Н. та інші проти Австрії", п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі "Даллос проти Угорщини" п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а тому, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, обвинувальний акт необхідно повернути прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291,314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, прокурору Чернігівської області, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя: ОСОБА_1