Справа № 206/7021/15-к
Провадження № 1-кп/206/35/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" червня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпро Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001933 від 09.12.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця .с. Стрілкове Генічеського району Херсонської області, з освітою 9 класів, , не працюючого , не одруженого , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-13.01.2000 року Суворівським районним судом міста Херсона за ч.3 ст.81 КК України до штрафу в розмірі 680 грн.;
-01.07.2002 року Суворівським районним судом міста Херсона за ч.1 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 , ч.2 ст.289 , ст..70 КК України до 5 років позбавлення волі;
-15.04.2009 року Суворівським районним судом міста Херсона за ч.1 ст.187 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
-12.12.2012 року Суворівським районним судом міста Херсона за ч.ч.1,3 ст.358, ч.1 ст.190 , ст..70 КК України до 3 років обмеження волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.390 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_8 з 17.01.2014 року відбував покарання у вигляді обмеження волі в Ігренському виправному центрі УДПтСУ у Дніпропетровській області № 133 , розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ , вул.. Бєхтєрєва, 5 будучи засудженим за вироком Суворівського районного суду міста Херсона від 12.12.2012 року за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.358, ч.1 ст.190 , ст..70 КК України , до 3 років обмеження волі, де під розписку був ознайомлений з межами адміністративної території вказаної установи, порядком відбування покарання у вигляді обмеження волі, обов*язками , встановленими Правилами внутрішнього розпорядку установи та попереджений про кримінальну відповідальність за ст..390 КК України в разі ухилення від відбування даного виду покарання.
08.12.2015 року приблизно о 20 годині у ОСОБА_8 разом з іншими особами, які відбували покарання в даному виправному центрі, під час вживання спиртних напоїв на території Ігренського виправного центру № 133 виник злочинний умисел, направлений на самовільне залишення місць обмеження волі .Після чого близько 21 години ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, в порушення вимог розділу 3 п.3 Правил внутрішнього розпорядку для засуджених , які відбувають покарання у вигляді обмеження волі, скориставшись темним часом доби та поганим освітленням охоронюваного периметру виправного центру , не маючи відповідного дозволу адміністрації ,разом з іншими особами переліз через захисну огорожу ділянки № 1 охоронюваного периметру території Ігренського виправного центру УДПтСУ в Дніпропетровській області ( № 133) , чим здійснив самовільне без дозволу адміністрації залишення території (меж) виправного центру.
08.12.2015 року приблизно о 22 годині працівниками Ігренського виправного центру УДПтСУ у Дніпропетровській області ( 133) під час обходу житлової зони вказаної установи були помічені три особи, які перетинали основну огорожу охоронюваного периметру території, в зв*язку з чим при проведенні перерахунку засуджених в установі було виявлено відсутність трьох осіб ОСОБА_8 та двох інших.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при вищезазначених обставинах не визнав, суду пояснив, що дійсно ввечері 08.12.2015 року , він та інші засуджені , в тому числі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в житловому корпусі Ігренського колонії № 133 розпивали спиртні напої, святкуючи день народження засудженого ОСОБА_12 , але, коли стало ясно, що їхнє порушення режиму відбування покарань буде виявлено перевіркою, вони втрьох вирішили втекти з виправного центру, так як за час перебування у виправному центрі в нього не склались стосунки з адміністрацією закладу, йому незаконно відмовляли в застосуванні заохочень, щоб він не мав можливості звільнитись умовно достроково, його неодноразово поміщали в ДІЗО , тому , побоюючись за свою безпеку, вони вирішили перебути до ранку в центрі міста Дніпропетровська, щоб вранці звернутись до органів прокуратури. Таке негативне ставлення з боку адміністрації ІВЦ до нього було викликано тим, що він неодноразово скаржився на дії адміністрації в органи прокуратури.
Свідок ОСОБА_13 начальник ІВЦ № 133 суду повідомив, що ввечері десь о 22 год. 30 хв. 08.12.2015 року йому в телефонному режимі черговий ІВЦ повідомив про здійснення втечі трьома засудженими, силуети яких помітили, коли вони перелазили через паркан установи , в числі яких були ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Засуджений ОСОБА_12 звільнений від відбування покарання на підставі Закону № 838-У111 від 26.11.2015 року, а засуджений ОСОБА_11 продовжує відбування покарання. Знайшли втікачів на відстані біля 15 км від виправного центру.Свідок заперечив наявність конфлікту між адміністрацією ІВЦ та засудженим ОСОБА_14 . Вказав, що наприкінці 2014 року - на початку 2015 року в Дьоміна було вилучено мед шприц з наркотичним засобом, за що він був підданий стягненню у вигляді поміщення в ДІЗО .

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суду показали , що під час вечірньої перевірки ними було виявлено відсутність трьох засуджених, вони помітили, що ворота дизельного приміщення відчинені та побачили якийсь силует на даху цього приміщення. Дані ворота в обов*язковому порядку завжди повинні бути зачиненими. Вони про це зразу ж доповіли черговому та стали перевіряти далі . Почалась перевірка контингенту засуджених, було виявлено відсутність трьох осіб з числа засуджених, хоча вони ретельно перевірили всі приміщення закладу, включаючи підвальне приміщення, всі місця, в тому числі і промзону . В подальшому втікачів повернули до ІВЦ в примусовому порядку, а не вони особисто повернулись до закладу.

Не дивлячись на невизнання своєї провини обвинуваченим, його винуватість у інкримінованому йому злочині знайшла своє підтвердження і іншими доказами, дослідженими судом.

Так згідно протоколу огляду місця події вбачається, що ворота виправного закладу є зачиненими та територія установи має огорожу , яка зверху обплетена дротом ( т.1 а.п. 810), рапортами працівників ІВЦ ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інш. на ім* я начальника ІВЦ № 133 про здійснення втечі з закладу трьох засуджених, в тому числі і ОСОБА_8 ( т.1 а.п. 11-15),

Відповідно до ч.4 ст.59 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, зобов*язані виконувати законні вимоги адміністрації виправного центру , які стосуються порядку відбування призначеного покарання; сумлінно працювати у визначеному нею місці; постійно знаходитись в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру , проживати за особистим посвідченням, яке видається взамін паспорта та в спеціально призначених гуртожитках.

При цьому засудженим до обмеження волі забороняється , зокрема, вживати спиртні напої, пиво, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби ( абз.2 ч.5 ст.59 КВК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і це підтверджує сам обвинувачений , він вживав спиртні напої на території гуртожитку ( житлової зони) виправного центру разом з іншими особами, що відбували покарання, святкуючи день народження засудженого ОСОБА_12 , тобто напевне знаючи, що це є порушенням порядку відбування покарання свідомо порушував його.

Обвинувачений також не заперечував того факту, що йому під розпис було відомо про порядок та умови відбування покарання.

Відповідно до положень ч.5 ст.52 КК України , кримінальна відповідальність за ухилення від покарання, не пов*язаного з позбавленням волі, на підставі ст..390 КК України , настає за умов, що таке покарання призначено вироком суду.

За змістом ч.1 ст.390 КК України суб*єкт даного злочину спеціальна особа , якій покарання у виді обмеження волі призначено вироком суду , а не та, що відбуває це покарання на підставі інших судових рішень.

Доводи обвинуваченого про те, що він покинув виправний заклад , побоюючись за своє життя, так як у нього з адміністрацією закладу склались неприязні стосунки у зв*язку з тим, що він скаржився на дії адміністрації , і деякі скарги його були визнані прокуратурою як такі, що є обґрунтованими, об*єктивно нічим не підтверджені і не можуть бути прийняті судом до уваги.

Судом було досліджено матеріали наглядового провадження прокуратури Дніпропетровської області № 16-7441-15 по скаргам ОСОБА_8 , згідно з якими тримання в дисциплінарному ізоляторі в якості дисциплінарного стягнення в період часу з 07.03.2015 р. по 17.03.2015 р. було визнано таким, що відповідає вимогам ст..ст.68-70 КВК України, а з 17.03.2015 р. по 09.04.2015 року визнано безпідставним. При розгляді питання оплати заборгованості по заробітній платі прокуратурою порушень чинного законодавства встановлено не було.

Таким чином, жодних об*єктивних даних про те, що перебування ОСОБА_8 в виправному центрі становило загрозу його життю і здоров*ю , обвинуваченим та захистом суду не надано, а доводи про відсутність умислу обвинуваченого на самовільне залишення місця обмеження волі не заслуговують на увагу.

Також суд вважає необґрунтованими доводи захисту та обвинуваченого про те, що з трьох осіб, які самовільно покинули виправний заклад ( в тому числі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ) до кримінальної відповідальності притягується лише один ОСОБА_8 , що також свідчить про необ*єктивність ставлення лише до ОСОБА_8 адміністрації виправного закладу, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, так як відповідно до ст..337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, а вирішення питання чи є вказані вище особи суб*єктами вчинення даного злочину та чи слід притягнути їх до кримінальної відповідальності не входить в обов*язки суду при розгляді даного провадження відносно ОСОБА_8 .

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до однозначного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, тобто у самовільному залишенні місця обмеження волі особою, засудженою до обмеження волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризується незадовільно (т.1 а.п. 23), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.1 а.п.42,44), скоїв злочин, яки відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено..
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , є рецидив злочину.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статі ч.1 ст.390 КК України з застосуванням вимог ст..71 КК України за сукупністю вироків до покарання, обраного йому за даним вироком суду, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Суворівського районного суду м. Херсона від 12.12.2012 року з застосуванням п.п.»б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, де передбачено, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі. Не відбута частина покарання у вигляді обмеження волі на 08.12.2015 року складала 41 день.
Так як на думку суду саме таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, згідно ч.5 ст.72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув*язнення» від 26.11.2015 року № 838-У111)суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

При цьому зарахуванню підлягає строк попереднього ув*язнення з моменту затримання до дати постановлення вироку, наступне зарахування , зокрема у випадку тримання під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом , в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а в разі його оскарження апеляційним судом.
Таким чином зарахуванню підлягає з розрахунку одному дню попереднього ув*язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув*язнення з 24.12.2015 року по день ухвалення судового рішення - 07.06.2016 року
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання цим вироком законної сили залишити тим же - тримання під вартою..
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 ( двох ) років позбавлення волі.
На підставі ст..71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вимог п.п.»б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, де передбачено, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження вол, до покарання , обраного ОСОБА_8 частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Суворівського районного суду міста Херсона від 12.12.2012 року ( 41 день обмеження волі) і остаточно призначити покарання у вигляді 2 ( двох ) років 10 ( десяти) днів позбавлення волі.
Згідно ч.5 ст.72 КК України (Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув*язнення» від 26.11.2015 року № 838-У111)суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

При цьому зарахуванню підлягає строк попереднього ув*язнення з моменту затримання до дати постановлення вироку, наступне зарахування , зокрема у випадку тримання під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом , в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а в разі його оскарження апеляційним судом.
Таким чином зарахуванню підлягає з розрахунку одному дню попереднього ув8язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув*язнення з 24.12.2015 року по день ухвалення судового рішення - 07.06.2016 року, тобто 167 дням попереднього ув*язнення відповідають 334 дня позбавлення волі.
Строк відбування покарання вираховувати з 24.12.2015 року.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити незмінним.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпро шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1