11-кп/775/394/2016(м)
223/314/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0000035 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, працюючого в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» прохідником, одруженого, має на утриманні малолітню дитину сина 2014 р.н., раніше неодноразово судимого: 07.02.2008 року Ірпенським районним судом міста Києва за ст.185 ч.3 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 29.01.2009 року Святошинським районним судом міста Києва за ст.309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 2 роки; 19.10.2009 року Заречним районним судом міста Суми за ст.185 ч.3, 357 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до п`яти місяців арешту.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду 06 лютого 2016 року приблизно о 12 годинні ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні вбиральні ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», розташованій у міста Вугледар, Донецької області, при відсутності обслуговуючого персоналу, діючи таємно, навмисно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав з карману куртки ОСОБА_7 , мобільний телефон «G SMART F280», IMEI -1 НОМЕР_1 , IMEI -2 НОМЕР_2 , в якому знаходились сім карти мобільного зв`язку Life за № НОМЕР_3 та МТС за № НОМЕР_4 , вартістю 586,96 грн., після чого переніс його в свою квартиру АДРЕСА_3 , де проживає, обернув викрадене на свою користь, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 586,96 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності його винуватості та кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, призначити більш м`яке покарання. Посилається на те, що суд належним чином не врахував дані про його особу, який щиро розкаявся, потерпілий не має претензій по відшкодуванню шкоди та просив призначити покарання без позбавлення волі, має на утриманні малолітню дитину, за яку сплачує аліменти та повинен утримувати, оскільки її мати не працює та не має ніякого доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, був зроблений на підставі його свідчень, а провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ч.2 ст.394, ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання, то колегія суддів вважає, що вони не є обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином врахував самі обставини вчиненого злочину, його ступінь тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимим, в тому числі й за вчинення корисливих злочинів, що характеризує його з негативної сторони, за місцем проживання характеризується позитивно. Також судом враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття. На думку колегії суддів суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 самий найменш обтяжливий вид покарання, майже в мінімальних межах, оскільки санкція статті, за якою обвинувачується останній передбачає покарання у вигляді обмеження та позбавлення волі на певний строк, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України й підстав призначення більш м`якого покарання, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Вугледарського міського суду Донецької області від 07 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області