Справа № 480/448/16-к
1-кп/480/88/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кудрявцівка, Веселинівського району, Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта середня, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_6 , будучи призваним на військову службу під час мобілізації військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проходячи віськову службу на посаді курсанта навчального батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, ст.ст. 1, ч.3 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини, в умовах особливого періоду, будучи придатним для проходження військової служби, 08 квітня 2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 та продовжував ухилятися від проходження військової служби до 03 лютого 2016 року.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у самовільному залишені військової частини в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової служби) військової служби за призовом під час мобілізації, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу підозрюваного, який має на утриманні 2 малолітніх дітей, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин, а також беззастережне визнання ним винуватості, тобто кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди про можливість застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_5 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України за вчинення цього злочину, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті. Після роз`яснення йому прав та особливостей оскарження в апеляційному та касаційному порядку вироків на підставі угоди, наслідків затвердження угоди про визнання винуватості, характеру обвинувачення, виду покарання, пояснив, що усвідомлює обмеження права оскарження вироку і що затвердження угоди призведе до відмови від здійснення деяких процесуальних прав, розуміє характер обвинувачення, вид покарання за угодою. При укладенні угоди він діяв добровільно, будь-якого впливу для укладення угоди на нього не здійснювалося. Наполягав на затвердженні угоди.
Прокурор в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просив призначити покарання, погоджене в угоді.
Захисник в судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди і просила призначити покарання, погоджене в угоді.
Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає встановленим наступне.
Укладання угоди про визнання винуватості є добровільним. При цьому обвинуваченому було роз`яснено і суд впевнився в тому, що він розуміє свої права у кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 цього Кодексу; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.
Суд, перевіривши угоду на відповідність Кримінальному процесуальному кодексу України, дійшов висновку, що вона відповідає закону. Угода складена в присутності захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , яким перевірено достовірність змісту даної угоди та її відповідність волевиявленню підозрюваного ОСОБА_5 . Судом не встановлено визначених частиною 7 статті 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні угоди, а саме не встановлено, що: умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі, допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Так, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 вчинив умисні дії, що виразилися у самовільному залишені військової частини в умовах особливого періоду, військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини за призивом під час мобілізації. Зазначені дії вірно кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України і відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є тяжким злочином. Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України в даному випадку угода про визнання винуватості може бути укладена.
Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме є підстави для призначення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, за місцем служби характеризується негативно.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого, вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин, наявність на утриманні у обвинуваченого 2 малолітніх дітей.
За таких обставин, зазначена угода підлягає затвердженню і підлягає призначенню покарання, узгоджене сторонами угоди.
Запобіжний захід тримання під вартою обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, зарахуваши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (один день арешту дорівнює двом дням попереднього ув`язнення).
Запобіжний захід тримання під вартою обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін.
Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку може бути отримана обвинуваченим та прокурором негайно після проголошення.
Суддя ОСОБА_1