АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
24 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Львівської області, українця, громадянина України, освіти середньої спеціальної, офіційно не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 03. 11.2011 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13.01.2014 звільненого умовно-достроково від подальшого відбуття покарання з невідбутим терміном 2 роки 3 місяці 7 днів;
вироком Подільського районного суду міста Києва від 25.06.2015 за ч.3 ст.185 КК України, з застосуванням вимог ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Свердловська Луганської обл., громадянина України, освіти середньої спеціальної, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі:

прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА
Обвинуваченим ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015 і призначити йому менш суворе покарання.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених їм вироком та вироком Подільського районного суду міста Києва від 25.06.2015, призначено остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , рахувати з 21.04.2015, тобто з моменту початку буття покарання останнім за вироком Подільського районного суду міста Києва від 25.06.2015.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що свою вину у скоєному він повністю визнав, щиро розкаявся і всіма способами сприяв слідству. А тому вважає, що суд призначив йому покарання занадто суворе.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило , відповідно і вирок відносно ОСОБА_6 ніким не оскаржувався .
Згідно з вироком суду першої інстанції, 18.04.2015, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Кутовій в м.Києві та проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_2 , помітили на подвір`ї зазначеного домоволодіння чотири колеса від автомобіля марки «Hyundai lucson», які на праві власності належать громадянину ОСОБА_8 . В цей час в ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вказаних автомобільних коліс, шляхом проникнення на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 та з метою його реалізації ОСОБА_5 , який діяв повторно, вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою перевірки достовірності відсутності власників домоволодіння АДРЕСА_2 , почали спостерігати за подвір`ям даного домоволодіння. Переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_6 переліз через огорожу домоволодіння АДРЕСА_2 , та таким чином таємно проник на його подвір`я, після чого попрямував до автомобільних коліс, що знаходилися на його території, а саме чотирьох коліс від автомобіля марки «Hyundai Tucson», що належать потерпілому ОСОБА_8 . В свою чергу ОСОБА_5 , згідно раніше розробленого плану та розподілу злочинних ролей, заліз на огорожу даного домоволодіння, з метою отримання від ОСОБА_6 автомобільних коліс, крадіжку яких вони збиралися вчинити. У подальшому, ОСОБА_6 взяв на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 зазначені колеса та почав їх по одному передавати ОСОБА_5 , який в свою чергу перекинув їх через паркан на вулицю. Після цього, таємно викравши з території домоволодіння АДРЕСА_2 чотири автомобільні колеса від автомобіля марки «Hyundai Tucson», загальною вартістю 13200 грн., що на праві власності належать потерпілому ОСОБА_8 , та отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим на свій розсуд, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити та зменшити призначене йому покарання , думку прокурора з цього приводу, який в свою чергу заперечив проти апеляції обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перш за все суд апеляційної інстанції перевірив волевиявлення обвинуваченого в частині добровільності його позиції щодо відсутності захисника в кримінальному провадженні і зокрема в стадії апеляційного перегляду вироку суду яке він підтвердив і пояснив , що він не потребує захисника і це не пов`язано з його матеріальним станом .
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України, учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання за ч.3 ст. 185 КК України суд в цілому дотримався положень ст. 65 КК України і вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким , дані, що характеризують особу обвинуваченого який раніше судимий за вчинення злочину проти власності , стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також судом першої інстанції правильно вказано, що обвинувачений ОСОБА_5 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем попереднього відбування покарання. Крім того, судом також визначено як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_5 ? не встановлено і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки 06 місяців , тобто ближче до нижньої межі санкції частини статті .
Разом з тим , призначаючи остаточне покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України суд першої інстанції на думку колегії суддів не в повному обсязі дотримався принципу індивідуалізації покарання , передбаченого в статті 65 КК України і не в повному обсязі врахував молодий вік обвинуваченого його критичне ставлення до скоєного і призначив шляхом часткового складання призначених за цим вироком та вироком Подільського районного суду міста Києва від 25 червня 2015 року за сукупністю злочинів остаточне покарання яке за своїм розміром на думку колегії суддів є занадто суворим і в цій частині вирок підлягає зміні з пом`якшенням призначеного покарання яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.
З огляду на викладене та зважаючи, що вироком Подільського районного суду міста Києва від 25.06.2015 ОСОБА_5 призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, ? на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити шляхом часткового складання покарань , з пом`якшенням призначеного розміру остаточного покарання .
Інших доводів сторони кримінального провадження не наводили.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015, - задовольнити .
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Подільського районного суду міста Києва від 25.06.2015, призначено остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі, ? змінити в частині призначення остаточного покарання .
На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити шляхом часткового складання покарань і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 04 ( чотири ) роки 02 ( два ) місяці .
В іншій частині вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2015 , залишити без змін .
Ухвала Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення , а засудженим який тримається під вартою , в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/2155/2015
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1