провадження № 1-кп/243/131/2016
УХВАЛА
05 травня 2016 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у колегіальному складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2 м. Слов`янськ Донецької області), обвинувальний акт із додатками № 0000772 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 437 КК України,-
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст.28, ч.2 ст. 437 КК України.
Під час судового розгляду захисником обвинуваченого ОСОБА_7 заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими. Посилаючись на ст. 31 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, ст. ст. 86, 87 КПК України, просив визнати недопустимим як доказ протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу від 01 вересня 2015 року із додатком до нього оптичним диском, а також протокол огляду оптичного диску, отримані в результаті незаконного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем у відношенні ОСОБА_5 ..
Обвинувачений ОСОБА_5 , підтримав заявлене клопотання, наполягав на його задоволенні.
Прокурор у цьому питанні поклався на розсуд суду.
Враховуючи думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи судова колегія приходить до такого висновку.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором надано на дослідження письмові та речові докази, відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування.
Під час дослідження доказів, представлених стороною обвинувачення, стороною захисту був висловлений розумний сумнів щодо допустимості доказів, які містяться у протоколі за результатами проведення негласного розшукового заходу від 01 вересня 2015 року, додатку до нього оптичному диску, а також у протоколі огляду оптичного диску, отримані в результаті незаконного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем у відношенні ОСОБА_5 ..
У зв`язку з цим, перед вирішенням питання щодо дослідження вказаних доказів, судом на виконання клопотання сторони захисту судом направлено запити до Апеляційного суду м. Києва та Прокуратури Донецької області з метою отримання інформації.
Як видно із відповіді, наданої на запит Апеляційним судом м. Києва, дозвіл на проведення будь-яких оперативно розшукових заходів в порядку глави 21 КПК України стосовно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надавався. Також Апеляційним судом м. Києва не надавався дозвіл на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж по мобільному телефону за ідентифікаційною ознакою № НОМЕР_1 . Щодо ухвали слідчих суддів Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року №01-3997цт, та від 07 липня 2015 року 01-5442цт, то вони стосується іншої особи, номер телефону НОМЕР_1 у вказаній ухвалі також не фігурує.
Як видно із відповіді Прокуратури Донецької області, за період розслідування кримінального провадження № 0000772 проведення негласних слідчих(розшукових) дій не ініціювалося, щодо легалізації будь-яких доказів, отриманих внаслідок проведення негласних слідчих(розшукових) дій по іншому кримінальному провадженню, у вказаному кримінальному провадженні звернень до Апеляційного суду не було.
Згідно ст. 10 ЗаконуУкраїни «Про оперативно розшукову діяльність», матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються як приводи та підстави для початку досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України.

Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Виходячи з вимог ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розглядається у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Статтею 31 Конституції України передбачено, що кожному гарантується таємниця телефонних розмов. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках передбачених законом, з метою запобігання злочинові та з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють оперативно розшукову діяльність, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів.

Таким чином порушення гарантій отримання доказів, передбачених Конституцією України щодо свободи людини і громадянина, особистої недоторканості, таємниці телефонних розмов є безумовною підставою для визнання доказів недопустимими.

У судовому засіданні встановлено, що зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем у відношенні ОСОБА_5 з використанням належного йому мобільного телефону проводилися з порушенням норм чинного КПК, стороною обвинувачення у судовому засіданні ця обставина не спростована та суду не було представлено жодних процесуальних документів що свідчили б про їх законність та відповідність вимогам ст. 257 КПК України відносно інкримінованих діянь обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочато.
Аналіз вказаних норм статті дає підстави дійти висновку про те, що встановлення очевидної недопустимості доказу тягне за собою обов`язок суду визнати його недопустимим та не досліджувати вказаний доказ, або припинити його дослідження.
За таких обставин, доказ який міститься у протоколі від 01 вересня 2015 року, за результатами проведення негласного розшукового заходу (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж), який провадився на підставі ухвали в.о. голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 № 01-3997 цт від 20 травня 2015 року (терміном до 20 липня 2015 року) та слідчого судді Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_9 № 01-5442 цт від 07 липня 2015 року (терміном до 07 вересня 2015 року), речовий доказ - оптичний-диск DVD-R № 3031 від 05 серпня 2015 року серійний номер L120625109:23 із записом легалізованих матеріалів документування протиправної діяльності ОСОБА_5 на якому міститься відтворений зміст інформації, отриманої в ході проведення заходів зняття інформації з транспортних комунікаційних мереж, долучений до протоколу у від 01 вересня 2015 року, доказ, який міститься у протоколі огляду оптичного диску DVD-R № 3031 від 05 серпня 2015 року серійний номер L120625109:23 слід визнати недопустимими, та такими, що не підлягають дослідженню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказані докази отримані з порушенням норм чинного КПК України, а тому відповідно ст. 89 КК України є очевидно недопустимими.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 31, 62 Конституції України, ст.ст.87-89, 253, 257 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити повністю.

Визнати недопустимими докази, які містяться у:

- протоколі від 01 вересня 2015 року, за результатами проведення негласного розшукового заходу (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж), який провадився на підставі ухвали в.о. голови Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_8 № 01-3997цт від 20 травня 2015 року (терміном до 20 липня 2015 року) та слідчого судді Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_9 № 01-5442 цт від 07 липня 2015 року (терміном до 07 вересня 2015 року), долученому до вказаного протоколу оптичному диску DVD-R № 3031 від 05 серпня 2015 року серійний номер L120625109:23 із записом легалізованих матеріалів документування протиправної діяльності ОСОБА_5 , та протоколі огляду даного оптичного диску від 17 жовтня 2015 року.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 06 травня 2016 року о 13 год. 00 хв..

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3