Справа №212/6809/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження № 0000200 від 16.06.2013 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, працюючого ТОВ «Аквапласт» менеджером, не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_5 , захисники обвинуваченого: адвокат ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , судовий експерт ОСОБА_8 , законний представник малолітнього свідка ОСОБА_9 ОСОБА_10 , соціальний педагог ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В:

16.06.2013 року в світлий час доби, приблизно о 11 годині 00 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині мікрорайону 5-й Зарічний з боку вул. Електрозаводська в напрямку вул. Кресівська в Жовтневому районі м. Кривого Рогу. Рухаючись зі швидкістю 80 км/год водій ОСОБА_3 перевищував максимально дозволену у населених пунктах швидкість, порушуючи вимоги п. 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України згідно яких:

- «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.»

- « 12.9. Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;»

У цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 210994-20» на проїзну частину дороги м-ну 5 Зарічний, в районі зупинки громадського транспорту «м-н 5-й Зарічний», зліва направо по ходу руху автомобіля, тримаючи один одного за руку, вийшли пішоходи ОСОБА_10 та малолітня ОСОБА_12 .

Водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість виявити пішоходів, які рухаються у напрямку полоси керованого ним автомобіля, повинен був оцінити зміну дорожньої обстановки, як небезпеку для руху. При цьому водій ОСОБА_3 з умовою руху автомобіля з максимально дозволеною швидкістю 60 км/год, мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до лінії руху пішоходів своєчасно застосувавши гальмування. Однак водій ОСОБА_3 діючи зі злочинною недбалістю, при виявленні небезпеки для руху, у вигляді пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які наближаються до смуги руху автомобіля, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно заходів до зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля «ВАЗ 210994-20» не прийняв, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2,3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України згідно яких:

- « 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху…не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- « 2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- « 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 в районі зупинки громадського транспорту «м-н 5-й Зарічний» в Жовтневому районі м. Кривого Рогу допустив наїзд керованого ним автомобіля «ВАЗ 210994-20» на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходів ОСОБА_10 , та ОСОБА_12 було травмовано. 17.06.2013 року малолітня ОСОБА_12 , знаходячись на стаціонарному лікуванні у КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» померла від отриманих травм в результаті ДТП.

Згідно висновку експерта № 1856 від 25.07.2013 року потерпіла ОСОБА_10 отримала травми у вигляді: закритого перелому лівої ключиці без зміщення уламків, відкритого перелому лівого стегна зі зміщенням уламків. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку експерта № 1241 від 24.07.2013 року смерть ОСОБА_12 , наступила від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалася множинними переломами кісток тулуба та ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів та даними судово-гістологічного дослідження.

Між порушенням водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, Правил дорожнього руху України та наступившими наслідками спричиненням тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 та смертю потерпілої ОСОБА_12 , вбачається прямий причинний зв`язок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винним в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю, вказав, що розкаюється, просить вибачення у потерпілих , оскільки не бажав трагічних наслідків. Відповідно до наданих пояснень вказав,що 15 червня 2013 року за проханням свого друга ОСОБА_13 приблизно о 20:00 годині приїхав до нього і дізнався, що він взяв напрокат автомобіль марки «ВАЗ 21099» чорного кольору. Згодом він відвіз ОСОБА_14 додому на вищевказаному автомобілі, так як останній був в нетверезому стані, а сам направився до себе додому, а автомобіль залишив біля під`їзду дому в якому мешкає. 16.06.2013 року, зранку, він направився за своїми особистими справами до м-ну 5 Зарічний, при цьому керуючи автомобілем «ВАЗ 210994-20», р.н. НОМЕР_2 , без вантажу і пасажирів, рухався по мокрому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги м-н 5 Зарічний збоку вул. Електрозаводська у напрямку вул. Електричної зі швидкістю приблизно 60 км/год. Наближаючись до зупинки громадського транспорту «5 Зарічний», де розташована кінцева зупинка швидкісного трамваю, побачив що назустріч йому виїхала маршрутне таксі, в цей же час помітив, що потерпіла з двома маленькими дітьми вийшли на центр дороги, старша дівчинка побігла через дорогу, і він , перебуваючи на відстані приблизно 15-20 метрів від них, одразу почав їх об`їжджати, в цей час жінка зупинилась на полосі руху керованого ним автомобілю та зробила крок назад. Об`їжджаючи потерпілих виїхав на зустрічну смугу руху, застосувавши екстрене гальмування та маневр відвороту керма ліворуч. В цей час автомобіль потрапив в неконтрольований занос і передньою правою частиною контактував з двома пішоходами. При цьому від удару жінка упала на капот автомобілю і вдарилась в лобове скло автомобілю, після цього він одразу ж зупинився. На момент ДТП проїзна частина була мокрою, видимість дороги була необмеженою. В напрямку його руху, в місці пригоди, не перед ним, ніяких дорожніх знаків про те, що там знаходиться пішохідний перехід, не було. Після зупинки автомобілю він вискочив із автомобілю та викликав швидку допомогу потерпілим жінці і дитині, дочекався швидкої медичної допомоги, а також працівників міліції. Цивільні позови про відшкодування матеріальної і моральної шкоди визнає частково, на досудовому слідстві надавав матеріальну допомогу потерпілим.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 16 червня 2013 року разом з двома дітьми ОСОБА_15 , 2009 року народження і ОСОБА_16 , 2003 року народження збирались їхати на дитячу секцію , розташовану на майдані «Артема». Доїхавши на маршрутному таксі № 242 до зупинки громадського транспорту «м-н 5 Зарічний», вони вийшли з салону маршрутного таксі , яке після цього від`їхало від зупинки і вона почала поправляти одяг на своїх доньках, відкрила зонт для молодшої доньки ОСОБА_17 , в цей момент зрозуміла , що дощу не має і склала його. Далі їй потрібно будо перейти на інший бік вулиці на зупинку швидкісного трамваю. Вона подивилась по обидві сторони, переконалась в тому, що поблизу на проїзній частині дороги транспорту не має, при цьому бачила, що з лівої сторони на великій відстані рухався автомобіль, біля зупинки встановлений знак «пішохідний перехід», і почала переходити дорогу, впевнившись, що часу достатньо для переходу дороги, молодшу доньку ОСОБА_17 , тримала за руку, ОСОБА_18 почала переходити дорогу самостійно. Вона переходила дорогу в темпі спокійного кроку, і дійшовши приблизно до середини проїжджої частини дороги, почула як старша дочка, яка вже стояла на іншій стороні дороги на тротуарі закричала їй « ОСОБА_19 , машина», після цього помітила, що в їх сторону на великій швидкості , приблизно посередині дороги , рухається автомобіль чорного кольору. Через декілька секунд відбувся сильний удар від якого її відкинуло вперед зупинився автомобіль, водій не гальмував. Після зіткнення не могла встати, лежала на лівому боці, де був автомобіль та водій не бачила. В наслідок наїзду її донці ОСОБА_17 були спричинені тілесні ушкодження від яких наступила смерть, їй причинено тяжкі тілесні ушкодження, вона визнана інвалідом. На теперішній час перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері після цієї дорожньо-транспортної пригоди. Під час перебування у лікарні до неї обвинувачений не приходив, допомоги не надавав, просила призначити обвинуваченому суворе покарання. Діями обвинуваченого їй причинена матеріальна шкода в розмірі 6700 грн, яка складається з вартості медикаментів на її лікування і моральна шкода, яку вона отримала внаслідок смерті її дитини, моральну шкоду оцінює в 1000000 грн, які просила стягнути з обвинуваченого , позовні вимоги до страхової компанії залишити без розгляду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_20 пояснив суду, що 16 червня 2013 року приблизно о 10 годині його дружина ОСОБА_21 з двома дітьми: донькою ОСОБА_17 , 2009 року народження і ОСОБА_18 , 2003 року народження, поїхала на дитяче свято на майдан ОСОБА_22 . Приблизно через 40 хвилин йому зателефонували на мобільний телефон незнайомі люди і повідомили, що його дружина з донькою ОСОБА_17 потрапили у дорожньо-транспортну пригоду в районі зупинки громадського транспорту «5 м-н Зарічний». Він поїхав на місце пригоди, де дізнався, що його дружину з донькою ОСОБА_17 відвезли до лікарні, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17 померла. Діями обвинуваченого йому спричинена моральна шкода, яку він отримав внаслідок смерті дитини, яку оцінює в 1000000 грн та матеріальну шкоду у сумі 2537 грн 45 коп. Просив суворо покарати обвинуваченому, оскільки це страшне горе травмувало його родину .

Допитаний судом малолітній свідок обвинувачення ОСОБА_9 , у присутності законного представника ОСОБА_10 та соціального педагога ОСОБА_11 , суду пояснила, що разом з мамою та молодшою сестричкою ОСОБА_17 в цей день , тобто 16.06.2013 року, на зупинці вийшли з маршрутного таксі , яке від`їхало, переконались у відсутності транспорту з права та зліва, і почали переходити дорогу, вона попереду, трошки ззаду мама з ОСОБА_17 , яку тримала за руку. Вона почула гучний шум, і помітила, що автомобіль виїхав з повороту і на великій швидкості продовжив рух , вона його побачила, коли мама з ОСОБА_17 були на середині дороги і гукнула: «Мама, машина», через декілька секунд автомобіль збив маму з сестрою, звуків гальмування та сигналу не було.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_23 суду пояснив, що 16.06.2013 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин він разом зі своїми знайомими знаходився в кафе, розташованому на зупинці громадського транспорту «м-н 5-й Зарічний» у місті Кривому Розі. Під час знаходження в кафе почув свист автомобілю, який рухався на великій швидкості. Він бачив як жінка з маленькою дівчинкою переходили дорогу, які вийшли з маршрутного таксі, іншого транспорту на дорозі не було. Сам наїзд на пішоходів не бачив, через декілька хвилин почув звук від удару, повернувши голову у напрямку вул. Електрозаводська помітив, що від передньої частини автомобілю який рухався зі сторони вул. Електрозаводська і побачив як відлетіла маленька дівчинка і жінка. Побачивши, що в наслідок зіткнення постраждали люди, одразу ж направився на допомогу постраждалій жінці і дівчинці. В цей же час біля постраждалих людей зупинився автомобіль «Рено», який рухався позаду автомобіля, який здійснив наїзд на пішоходів. Далі він взяв дівчинку на руки і разом із водієм автомобілю «Рено» відвіз її до 6-ї міської лікарні. На момент ДТП був світлий час доби, дорога була суха, а коли повернувся на звук, то зрозумів, що це аварія. Ніяких транспортних засобів на момент ДТП в районі зупинки громадського транспорту «м-н 5 Зарічний» не знаходилось, водій міг запобігти наїзду, якщо б швидкість була менше.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_24 пояснив суду, що 16.06.2013 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин він керуючи власним автомобілем «Renault Duster» р.н. НОМЕР_3 , рухався зі сторони будинку в якому проживає - АДРЕСА_2 , при цьому виїжджав з території прилеглих будинків на проїжджу частину дороги м-н 5 Зарічний і мав намір здійснити поворот ліворуч, у напрямку вул. Кресівська. Зупинившись перед виїздом з прилеглої території для того, щоб надати перевагу у русі транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі, помітив, що по проїзній частині дороги м-н 5-й Зарічний зі сторони вул. Електрозаводська у напрямку вул. Кресівська зі швидкістю 80-90 км/год, рухається автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору, ніяких інших транспортних засобів, окрім нього на проїжджій частині дороги не було. Швидкість автомобілю визначив візуально, так як сам являється водієм з 1999 року. Надавши перевагу в русі вищевказаному автомобілю, він здійснив поворот ліворуч і продовжив свій рух вперед зі швидкістю 30-40 км/год. При цьому попереду на дистанції, приблизно 100 метрів перед ним, приблизно посередині дороги, продовжував рухатись автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору. В цей же час на проїжджу частину дороги, в районі зупинки громадського транспорту «м-н 5 Зарічний» вийшли жінка і дівчинка, які переходили дорогу зліва направо по ходу його руху в темпі звичайного кроку, при цьому дитина держала в руках відкриту парасольку, так як в той час йшов невеликий дощ. Далі він помітив, що приблизно посередині дороги відбувся наїзд автомобіля на пішоходів, від якого жінка і маленька дівчинка, яка рухалась із парасолькою в руках відлетіли праворуч по ходу руху автомобіля. Автомобіль рухався по центру дороги, ближче до зустрічної смуги, в момент ДТП ніяких транспортних засобів, окрім автомобілю «ВАЗ 21099» чорного кольору і керованого ним автомобілю в районі зупинки громадського транспорту «м-н 5 Зарічний» не було, проїзна частина дороги для водія автомобілю «ВАЗ 21099» була вільною від транспорту. Після того, як він став очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, він одразу зупинився на місці і запропонував свою допомогу постраждалим, до нього підійшов раніше незнайомий чоловік, який тримав постраждалу дівчинку на руках, разом із ним на його автомобілі вони відвезли дівчинку в реанімацію 6 міської лікарні.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_25 пояснив суду, що 16.06.2013 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин він разом із своїми знайомими знаходився біля зупинки громадського транспорту «м-н 5-й Зарічний» у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, при цьому стояв спиною до дороги, і чув гучний звук руху автомобілю. Повернувшись боком побачив, що по проїзній частині дороги м-ну 5-й Зарічний з боку вул. Електрозаводська у напрямку вул. Кресівська приблизно посередині дороги рухається автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору, на великій швидкості. Швидкість автомобілю він визначив візуально, так як сам являється водієм більше 30 років. Потім він почув звук удару і скрегіт, повернувся і побачив, що на дорозі лежить жінка і дитина, приблизно в 15 метрів від них на дорозі лежала парасолька. Удар був на пішохідному переході по середині дороги, потім жінку і дитину протягнуло по дорозі. До зіткнення жінку і дитину не бачив. Знак пішохідний перехід знаходиться з протилежної сторони, із сторони руху Сердюка його немає, розмітки пішохідного переходу на дорозі немає. Дорога має спуск в напрямку руху автомобіля. На дорозі бачив стекла від правої фари автомобіля.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_26 пояснила, що 16.06.2013 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин вона разом із своїм співмешканцем ОСОБА_27 знаходилась біля зупинки громадського транспорту «м-н 5-й Зарічний» у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, і бачила, що по проїзній частині дороги м-ну 5-й Зарічний з боку вул. Електрозаводська приблизно посередині дороги рухається автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору, з великою швидкістю, приблизно 70- 80 км в годину. В цей час дороги почали переходити жінка з двома малолітніми дітьми, які раніше вийшли з маршрутного таксі. Біля зупинки старша дівчинка перейшла дорогу, а жінка з маленькою дитиною ще переходили дорогу, в цей же час побачила, що за якусь мить почула гучний звук, повернула голову і побачила, що водій здійснив наїзд на пішоходів, жінка і дівчинка «перелетіли» через машину і впали на дорогу. Місце наїзду розташовано приблизно по центру проїзної частини дороги, звуки гальмування почула після наїзду, і після чого автомобіль занесло вліво.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_28 пояснив, що є власником автомобіля «ВАЗ 210994-20» чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який здає в оренду так як займається підприємницькою діяльністю пов`язаною із здачею в прокат автомобілів. 05.06.2013 року між ним і ОСОБА_29 було укладено договір прокату вищезазначеного автомобіля з 05.06. по 08.06.2013 року, а також було складено акт прийому передачі і технічного огляду автомобіля. 08 червня договір прокату з ОСОБА_14 був продовжений в телефонному режимі по 16.06.2013 р. Додаткова угода не складалась, вона не потрібна. З ОСОБА_3 він угоду не складав, передача автомобіля ОСОБА_29 . ОСОБА_3 з ним не узгоджувалась. 16.06.2013 року від ОСОБА_29 , який зателефонував йому, він дізнався про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій було пошкоджено автомобіль «ВАЗ 94-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Прибувши на місце пригоди він дізнався про те, що за кермом його автомобілю знаходився раніше незнайомий йому водій, якому ОСОБА_14 передав для керування транспортний засіб без його дозволу, його вини в цьому немає.

Допитаний судом свідок обвинувачення ОСОБА_30 пояснив, що 16.06.2013 року приблизно о 10 год. 40 хвилин йшов з рибалки по правому тротуару м-ну «5 м-н Зарічний», де стоїть ларьок в напрямку вул. Електрозаводська. Погода була добра, дощу не було. Наближаючись до зупинки громадського транспорту « 5 м-н Зарічний», за метрів 40 приблизно, побачив, що по проїзній частині дороги м-ну 5-й Зарічний з боку вул. Електрозаводська приблизно посередині дороги рухається автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору на великій швидкості, приблизно 80 км за годину, при цьому він рухався приблизно посередині проїзної частини дороги. Його це дуже обурило , оскільки це дуже оживлена частина, так як тут знаходиться зупинка громадського транспорту, метро. Через декілька секунд почув гучний хлопок. Після чого побачив на дорозі жінку та дитину, які лежали, до цього шуму гальмів не чув. Місце наїзду безпосередньо не бачив, оскільки йому заважав кущ. Під час зіткнення інших транспортних засобів на дорозі не було , трохи раніше від`їхав якийсь автомобіль, на якому маршрутному таксі приїхали потерпілі і як вони почали переходити дорогу , він не бачив. Автомобіль «ВАЗ 21099» чорного кольору продовжив рухатись по зустрічній смузі після чого зупинився. На місці зіткнення розмітки і знаку пішохідного переходу не було. На теперішній час на цьому місці встановлено бар`єри, щиток.

Допитаний судом судовий експерт ОСОБА_8 суду пояснив, що має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи обставин та механізму ДТП, стаж експертної роботи з 2008 року. Вказав, що у рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 була отримана постанова слідчого ОСОБА_31 про призначення авто технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання: 1) Чи мав технічну можливість водій ОСОБА_3 попередити наїзд на пішоходів ОСОБА_12 , ОСОБА_10 в дорожній обстановці, яка склалась?;2) Чи вбачаються в діях водія ОСОБА_3 невідповідність вимогам ПДР України , що знаходяться в причинному зв`язку з ДТП? В постанові були зазначені обставини події та вихідні дані, за результатами проведення надано висновок відповідно до якого, якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,4, то водій автомобіля «Ваз-21099» ОСОБА_3 , при фактичній швидкості руху, не мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,5… 0,6, то водій автомобіля «Ваз-21099» ОСОБА_3 , при фактичній швидкості руху, мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,4, то в діях водія ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України. Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.4, 12.9 б) ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,5… 0,6, то в діях водія ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України. Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, який повністю підтримав при допиті у суді.

Слідчий ОСОБА_31 у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році у його провадженні перебувало кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України. Під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів, допитано свідків, показання яких не суперечили один одному, за участю свідка ОСОБА_24 було проведено слідчий експеримент. Встановлені під час проведення досудового розслідування вихідні дані, у сукупності, були взяті за основу при призначенні авто-технічної експертизи, експерту було направлено для дослідження матеріали кримінального провадження у повному обсязі, які були взяті до уваги та на підставі яких було складено експертний висновок.

За вимогами ч.1 ст.349 КПК України докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Крім показів самого обвинуваченого, потерпілих та свідків, в ході судового розгляду за клопотанням прокурора досліджено також інші докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 .

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.06.2013 року наїзд на пішоходів відбувся на ділянці дороги біля зупинки громадського транспорту «м-н 5 Зарічний» поблизу станції «метро 5-й Зарічний», дорожнє покриття під час огляду сухе, по межам вологе; за напрямком огляду дорожні знаки відсутні, з протилежного боку встановлений знак НОМЕР_4 ; автомобіль ВАЗ д.з. НОМЕР_2 розташований на дорозі під кутом в напрямку вул. Кресівська у лівій межі дороги та має пошкодження передньої частини справа, деформована кришка капоту, розбита права передня фара, кришка радіатора, переднє вітрове скло справа, деформовано передній реєстраційний номер справа; на бордюрному камені лівої межі дороги маються зчеси, а також на лівому передньому диску автомобіля маються зчеси. До протоколу складено схему дорожньо-транспортної пригоди із фото таблицею. (т.1 а.к.п.14-24).

Протоколом огляду місця події від 20.07.2013 року на ділянці проїзної частини дороги «м-н 5 Зарічний» (в районі зупинки громадського транспорту «Швидкісний трамвай») в Жовтневому районі м. Кривого Рогу в присутності понятих було проведено огляд дорожного покриття для встановлення його уклону у напрямку вул. Кресівська. Проведеними замірами встановлено, що на вказаній ділянці дороги уклін складає 2,0 см. (т.1 а.к.п.26).

Постановою від 18.06.2013 року про визнання речовим доказом у кримінальному проваджені автомобіля «Ваз 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.к.п.58), який переданий за розпискою на зберігання відповідальній особі ОСОБА_28 (т.1 а.к.п.59).

Договором прокату автомобіля «ВАЗ 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 05.06.2013 року між ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , актом прийому передачі автомобіля ОСОБА_29 (т.1 а.к.п.64-65).

Згідно довідки КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР від 18.06.2013 року малолітня ОСОБА_12 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії з 16.06.2013 року по 17.06.2013 року з діагнозом: сочетана травма, відкрита проникаюча ЧМТ, забій головного мозку ІІ-ІІІ ст., кома ІІІ, САК, злам основи черепа і верхньої щелепи клінічно, правосторонній гемопневмоторакс, ЗТЖ, ДВС, НК2.(т.1 а.к.п.33).

Згідно довідки КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР від 19.06.2013 року ОСОБА_10 поступила на стаціонарне лікування у травматологічне відділення з 16.06.2013 року з приводу травми внаслідок ДТП, що мала місце 16.06.2013 року о 10.50 годині з діагнозом: скалковий злам лівого стегна зі зміщенням уламків, вивих наколінника донизу. (т.1 а.к.п.35)

Згідно виписки КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР від 17.06.2013 року малолітня ОСОБА_12 поступила у відділення інтенсивної терапії 16.06.2013 року після ДТП з діагнозом: сочетана травма, відкрита проникаюча ЧМТ, забій головного мозку ІІ-ІІІ ст., кома ІІІ, САК, злам основи черепа і верхньої щелепи клінічно, правосторонній гемопневмоторакс, ЗТЖ, ДВС, НК2. 17.06.2013 року о 7.58 констатована смерть дитини (т.1 а.к.п.41).

Протоколом огляду трупу малолітньої ОСОБА_12 від 17.06.2013 року (т.1 а.к.п.38-39).

Актом судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_12 № 1241 від 22.07.2013 року за результатами якого надано висновки, згідно яких, смерть дитини наступила внаслідок сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток тулуба та ускладнилась розвитком шоку; всі ушкодження отримані за добу до смерті і відносяться до комплексу сполученої травми та у сукупності за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які могли виникнути при умовах та обставинах дорожньо-транспортної пригоди.(т.1 а.к.п.48-55)

Згідно висновку експерта №1856 від 22 липня 2013 року у ОСОБА_10 виявлено травми у вигляді: закритого перелому лівої ключиці без зміщення уламків, відкритого перелому лівого стегна зі зміщенням уламків. За своїм характером виявлені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Враховуючи конкретні обставини справи, локалізацію, характер ушкоджень можливо свідчити, що мала місце автомобільна травма, типу наїзду на потерпілу з первинним контактом виступаючої частини рухавшогося автомобіля з внутрішньою поверхнею лівого стегна, де виник відкритий перелом стегнової кістки (т.1 а.к.п.123-124).

Таким чином, з досліджених в ході судового розгляду медичних документів та висновків, що в них містяться, зіставляючи їх у сукупності із виявленими механічними пошкодженнями автомобіля, суд приходить до переконливого висновку, що тілесні ушкодження, отримані потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_10 саме внаслідок наїзду на них автомобіля «Ваз 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Отже, в подальшому підлягає вирішенню судом питання наявності або відсутності вини водія ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі наслідки.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 надано, а судом досліджено також протокол слідчого експерименту від 13 липня 2013 року, проведеного за участю статистів та свідка ОСОБА_24 , в ході якого останній за допомогою статистичного автомобіля вказав, як рухався автомобіль і до моменту наїзду на пішоходів не змінював напрямку руху. Після чого свідок вказав за допомогою статистів, із відповідними постраждалим антропологічними даними, місце виходу пішоходів на дорогу та напрямок їх руху. Після нанесення крейдою габаритів статистичного автомобіля відносно меж проїзної частини, свідок вказав місце наїзду на пішоходів, яке було зафіксовано у фото таблиці. Крім того, було проведено встановлення швидкості руху пішоходів за допомогою статистів експериментальним шляхом трьома замірами. (т.1 а.к.п.136-142).

Крім того, стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 надано, а судом досліджено також висновок авто технічної експертизи № 58/27-218 від 24.07.2013 року відповідно до якого, якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,4, то водій автомобіля «Ваз-21099» ОСОБА_3 , при фактичній швидкості руху, не мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,5… 0,6, то водій автомобіля «Ваз-21099» ОСОБА_3 , при фактичній швидкості руху, мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , своєчасно виконавши вимоги п.12.3 ПДР України. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,4, то в діях водія ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України. Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.4, 12.9 б) ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. Якщо на момент ДТП коефіцієнт зчеплення шин автомобіля «Ваз-21099» з дорожнім покриттям складав ? = 0,5… 0,6, то в діях водія ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 б) ПДР України. Невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП. (т.1 а.к.п.146-150).

Сторона захисту ставила питання про визнання недопустимими доказами протокол слідчого експерименту від 13.07.2013 року та висновку експерта №58/27 -218 від 24.07.2013 року , проте суд не знаходить підстав для визнання вказаних доказів недопустимим з підстав передбачених ст.87 КПК України, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством і судом не встановлено будь-яких істотних порушень прав та свобод людини під час отримання вказаних доказів.

Отже суд визнає протокол слідчого експерименту від 13.07.2013 року та висновок авто технічної експертизи № 58/27-218 від 24.07.2013 року належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Суд враховує, що експертом під час дослідження проведено розрахунки, виходячи із швидкості руху, завданої слідством 80 км/год, а також виходячи з максимально дозволеної швидкості руху у населеному пункті 60 км/год, а також визначено різні коефіцієнти зчеплення шин автомобіля з дорогою. Проте з висновку експерту вбачається, що при будь-якому коефіцієнті зчеплення шин автомобіля з дорожнім покриттям, в діях водія ОСОБА_3 експертом встановлена невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

При цьому, під час дослідження, експертом встановлено, що якщо б пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не зупинились, а продовжували свій рух у тому ж напрямку та у тому ж темпі, то вони не покинули б небезпечну зону. Отже при дослідженні експерт використовував момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_3 такий, як йому було завдано слідством момент виходу на проїзну частину дороги пішоходів, які рухались у напрямку траєкторії руху автомобіля «Ваз-21099».

Отже, водій ОСОБА_3 повинен був, на виконання вимог п.12.3,12.4,12.9 б) Правил дорожнього руху України, рухаючись у населеному пункті зі швидкістю не більше ніж 60 км/год, виявивши початок руху пішоходів у бік смугу руху його автомобіля, оцінити зміну дорожньої обстановки як «небезпеку для руху», і прийняти заходи по зниженню швидкості аж до повної зупинки автомобіля.

Судом також досліджено наданий стороною захисту у якості доказу висновок авто технічної експертизи № 6826/16 від 28.04.2016 року, згідно висновків якого, оскільки під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 цей свідок знаходився не в тому ж місці і не в тому ж положенні, як він був розташованим на момент спостерігання за наїздом (тобто не на місці водія легковика), а стан дорожнього покриття був не мокрим, а сухим, у експертів є підстави вважати, що в даному випадку отримані під час такого експерименту (відтворення) результати могли не відповідати реальним обставинам, які передували скоєнню ДТП, тобто бути технічно недостовірними (неспроможними). Під час проведення таким чином слідчої дії сприйняття свідком ОСОБА_24 відстаней, темпу руху пішоходів та траєкторії відвороту автомобіля «Ваз 21099» могло суттєво відрізнятись від тих технічних параметрів, які були наявними на час скоєння ДТП, що підсилювало технічну недостовірність (неспроможність) результатів слідчого експерименту. Стосовно суперечливих даних про швидкість руху автомобіля «Ваз 21099» перед наїздом на пішоходів зазначено, що існує технічно обґрунтований метод визначення швидкості автомобіля шляхом вимірювання часу подолання транспортним засобом мірної ділянки. Тому з метою усунення суперечностей при визначенні швидкості автомобіля «Ваз 21099» в даному випадку доцільно було б провести декілька тестових заїздів цього автомобіля з різними швидкостями та одночасним виміром часу подолання мірних ділянок, що дозволило б уточнити (або звузити) діапазон руху зазначеного автомобіля.

Вирішуючи питання щодо визнання зазначеного експертного висновку у якості належного та допустимого доказу по кримінальному провадженню, з урахуванням думки сторони обвинувачення , які вказали , що даний доказ не був відкритий протилежній стороні, відповідно до правил ст.290 ч.11 КПК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Враховуючи, що стороною захисту в порушення зазначених вимог закону не було здійснено відкриття протилежній стороні прокурору змісту висновку авто технічної експертизи, яка отримана захистом під час судового розгляду, суд не має права допустити відомості, що містяться у вказаному висновку як докази.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, на виконання вимог ст.290 КПК України у взаємозв`язку зі ст.86 КПК України, суд визнає висновок авто технічної експертизи № 6826/16 від 28.04.2016 року недопустимим доказом у кримінальному провадженні, а тому не використовує відомості, що містяться у ньому під час ухвалення вироку.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд вважає можливим врахувати часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим у сумі 11200 грн.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Судом також враховується правова позиція Конституційного Суду України щодо дотримання справедливості, висловлена у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання, де вказано: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.»

Згідно з ч.2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

На думку суду, обставини вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_3 , а саме грубість самого порушення Правил дорожнього руху - наїзд автомобіля під його керуванням у світлий час доби у задовільних дорожніх умовах на пішоходів, тяжкість наслідків, що настали спричинення тяжкого тілесного ушкодження, заподіяння смерті малолітній дитині, з матеріалів провадження убачається, що дії обвинуваченого не мали ознак критичної оцінки своєї протиправної поведінки, потерпілі наполягали на суворому покаранні обвинуваченому, що у сукупності виключають можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та незастосування додаткового покарання. У судовому засіданні обвинувачений не визнав вину у скоєному, судом не встановлено обставин щирого каяття, оскільки щирим каяттям у вчиненому вважається, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї винуватості, проявом співчуття з приводу скоєного та бажанням виправити ситуацію, що склалася , обвинувачений не проявив усвідомлення неправомірності своїх діянь. На думку суду, таких даних про оцінку своїх дій обвинуваченим ОСОБА_3 в матеріалах кримінального провадження не достатньо. На думку суду, з урахуванням конкретних обставин справи та усі наведені вище обставини, які у сукупності свідчать про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, та свідчать про не можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, а саме, що він не судимий, має постійне місце проживання, працює, не перебуває на обліку в лікарів нарколога і психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно, також часткове відшкодування потерпілому завданого збитку, та з рахуванням думки потерпілих, які вважали призначення суворого покарання, покарання необхідно призначити в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено.

Під час судового слідства потерпілою ОСОБА_10 подано цивільний позов, в остаточній редакції якого, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2537 гр. 45 коп., яка складається з витрат на її лікування і моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Потерпілим ОСОБА_20 також подано цивільний позов, в остаточній редакції якого він просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду, пов`язану із спорудженням надгробного пам`ятника в розмірі 6700 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Вирішуючи питання про заявлені цивільні позови потерпілих, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 2537 гр.45 коп., що підтверджуються відповідними квитанціями (т.1 а.к.п.211-218, т.2 а.к.п.49-52,73), виходячи із принципу диспозитивності, передбаченому ст.11 ЦПК України та меж позовних вимог, самостійно визначених потерпілою.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_20 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 6700 грн., які затрачені ним на спорудження надгробного пам`ятника потерпілої ОСОБА_12 та підтверджені актом виконаних робіт від 23.10.2014 року (т.3 а.к.п.69) на підставі ст.1201 ЦК України.

Вирішуючи питання, щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Спричинена моральна шкода потерпілій ОСОБА_10 пов`язана із ушкодженням її здоров`я та тривалим лікуванням, а також з багаточисельними травмами та смертю її малолітньої доньки, внаслідок чого потерпіла, як мати, отримала також психічні розлади. Моральна шкода потерпілого ОСОБА_20 також пов`язана із втратою рідної доньки та травмуванням дружини, що призвело до істотних вимушених змін у його житті.

Отже, завдана потерпілим моральна шкода є реальною, при цьому непоправною, не може бути оцінена в грошовому еквіваленті, але розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути реальним для відшкодування, тому суд, враховуючи реальну можливість відшкодування обвинуваченим, вважає можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 100 000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_20 - 100 000 грн.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: автомобіль «Ваз 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 слід залишити у володільця ОСОБА_28 за належністю.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1101 грн. 24 коп.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання,обвинуваченому ОСОБА_3 слід залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370,371, 376,395 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 - особисте зобов`язання, до набрання вироком законної сили , залишити без змін.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання і взяття ОСОБА_3 під варту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у сумі 1101 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2537 грн. 45 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_20 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6700 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

Речові докази: автомобіль «Ваз 210994-20» реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити у володільця ОСОБА_28 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1