ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/3801/16-к
№ 1-кп/336/321/16
13 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, українця, одруженого, із середньою неповною освітою, працює водієм у ТОВ «Фоззі-Фуд», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
30 травня 2016 року приблизно о 18-10 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку № 22 по вул. Червоній в м. Запоріжжі, підійшовши до ОСОБА_6 , правою рукою схопив її за золотий ланцюжок із золотим кулоном, який шляхом ривку зірвав з шиї потерпілої, чим відкрито заволодів майном ОСОБА_6 , а саме - золотим ланцюжком, вагою 3,75 грама, 585 проби, вартістю 3375 гривень, із золотим кулоном із зображенням «Божої матері», вагою 2,56 грама, 585 проби, вартістю 1269 гривень, після цього ОСОБА_4 втік з місця вчинення злочину, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4644 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, згідно яких 30 травня 2016 року приблизно о 18-10 годині він був біля під`їзду № 2 будинку № 22 по вул. Червоній в м. Запоріжжі, де чекав на свого знайомого. В цей час він побачив потерпілу, яка проходила поруч. У неї на шиї він побачив золотий ланцюжок, який вирішив викрасти, бо перебував у скрутному матеріальному становищі, а тому обвинувачений правою рукою схопив її за золотий ланцюжок, який шляхом ривку разом з кулоном зірвав з шиї потерпілої, та з викраденим побіг, проте відразу був затриманий сторонніми особами, бо потерпіла кликала на допомогу. Перелік, найменування та вартість викраденого майна він не оспорював та про такі обставини підтвердив суду. У скоєному щиро розкаявся.
Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує особу винуватого раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, склад його сім`ї та стан здоров`я: ОСОБА_4 одружений, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, суд бере до уваги й ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії злочинів середньої тяжкості, й його корисно-насильницький характер, й фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочину протиправне позбавлення потерпілої її майна вартістю, що більше ніж в тричі перевищує прожитковий мінімум.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, при призначенні вказаного покарання, беручи до уваги думку потерпілої, яка наполягала на реальному відбутті вказаного покарання, враховуючи навіть перераховані позитивні відомості про особу винуватого, який позитивно характеризується й на роботі, суд не знаходить можливості його виправлення без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки до обвинуваченого раніше судом вже неодноразово застосовувалися положення ст. 75 КК України, але після спливу чергового іспитового строку, обвинувачений, знову вчинив злочин, нехтуючи застосованим до нього спробам виправити його.
Зважаючи на те, що у справі встановлена лише одна обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому, судом не встановлено підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України.
На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався, клопотань про його обрання не надійшло.
Питання про речові докази судом вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, на підставі чого призначити йому покарання у вигляді позбавленням волі на строк 1 (один) рік.

Речові докази, що передані на зберігання потерпілій, залишити останній за їх належністю.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1