У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000450 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 06 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 12 222 грн. 35 коп., моральної 3 000 грн., витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника, 5 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 січня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, виключено вказівку суду про кваліфікуючу ознаку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - спричинення значної стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину.
Згідно з вироком суду, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, приблизно о 21 год. 01 липня 2014 року біля тамбурних дверей квартири АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин наніс декілька ударів скалкою по голові та в область нижньої третини лівого передпліччя сусіду ОСОБА_7 , заподіявши останньому легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги одні свідчення і відкинув інші, не дав оцінки показанням свідка ОСОБА_8 , послався на показання, які свідки не надавали в суді, невірно вирішив цивільний позов, а апеляційний суд свої висновки належним чином не мотивував та відхилив показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не були очевидцями події. В доповненнях до касаційної скарги засуджений вказує, що судом не враховано, що на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України.
В запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи засудженого про відсутність у провадженні належних і допустимих доказів його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що ввечері 01 липня 2014 року він з дружиною прийшли до ОСОБА_6 , який образив його дружину, а той, відкривши двері, наніс йому скалкою декілька ударів по голові та руці, заподіявши тілесні ушкодження;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повністю підтвердила показання свого чоловіка потерпілого ОСОБА_7 ;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка підтвердила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 билися між собою, яким чином останній зламав руку вона не може пояснити, однак в квартирі крім них і ОСОБА_11 нікого не було;
- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які повідомили, що того дня бачили побитого ОСОБА_7 , зі слів останнього знають, що йому ОСОБА_6 скалкою зламав руку;
- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_14 , який пояснив, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 могли утворитися від нанесених ударів дерев`яною скалкою по голові та руці.
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються: матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_7 виявлені садна в проекції правої виличної кісті, забійна рана голови та закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки зі зміщенням, які відносяться до легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Посилання ОСОБА_6 на те, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є неспроможними, оскільки останні не були присутніми на місці скоєного злочину і про обставини події знають лише зі слів дружини засудженого.
Не заслуговують на увагу і твердження ОСОБА_6 про те, що судом при визнанні його винним не враховано, що триває досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки це ніяким чином не впливає на скоєння злочину засудженим і не спростовує його винуватості в умисному заподіянні потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості.
Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання ОСОБА_15 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, та можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Посилання засудженого на неправильне вирішення цивільного позову також не знайшли свого підтвердження.
Суд першої інстанції, частково задовольнивши цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, належним чином обґрунтував своє рішення.
Розмір відшкодування збитків відповідає вимогам ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, є розумним і справедливим.
Твердження ОСОБА_6 про безпідставність стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_7 витрат пов`язаних з оплатою допомоги представника є необґрунтованими і спростовуються наявною в матеріалах провадження квитанцією від 21 серпня 2015 року, відповідно до якоїпотерпілий сплатив адвокату ОСОБА_16 5 000 грн. за правову допомогу в даному кримінальному провадженні. За таких обставин суд правомірно на підставі ст.ст. 120, 122 КПК України ухвалив стягнути вказані кошти з засудженого.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3