Справа № 461/2813/16-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.07.2016 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження /внесене у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0004510 від 06.12.2015 року/ відносно -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судженого, востаннє 26.02.2016 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 , 05.12.2015 року, близько 17.00 год., перебуваючи в маршрутному таксі №51, яке знаходилось біля Храму святої Анни, що на вул.Городоцькій 32 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно ,зокрема, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_7 гаманець вартістю 100,00 грн., у якому знаходились грошові кошти у сумі 1908,00 грн., однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті потерпілим.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 01.04.2016 року, близько 17.25 год., перебуваючи в маршрутному таксі №43, яке знаходилось на перехресті вул.Стефаника - вул.Дудаєва у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно,зокрема, намагався таємно викрасти з сумки потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1050,00 грн., однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, оскільки його дії були викриті потерпілою.
Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності .
Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; cукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Відповідно до ст.373 КПК України, вирок - найважливіше процесуальне рішення суду першої і апеляційної інстанції, результат всієї передуючої його ухваленню процесуальної діяльності органів досудового розслідування в суду, акт правосуддя.
З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, винним себе визнав частково та пояснив, що не заперечує своєї вини у вчиненні крадіжки 01.04.2016р. у потерпілої ОСОБА_8 , не оспорює доказів своєї винуватості. Щодо епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_7 , оскільки такої не вчиняв. Він дійсно 05.12.2015р.знаходився у маршрутному таксі №51, в якому їхав і потерпілий, в якого витягнути з кишені гаманець і цей гаманець, коли ОСОБА_5 почав кричати про крадіжку, лежав на проході в маршрутному таксі; поруч були розкидані гроші. Хто це зробив невідомо, вважає,що потерпілий його оговорює.
Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 05.12.2015 року близько 17:00 години перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по вул. Городоцькій у м. Львові неподалік ТЦ «Скриня», сів у маршрутне таксі №51, яке рухалось у напрямку до центральної частини м. Львова. Під час руху маршрутного таксі, неподалік церкви Св. Ольги і Єлизавети, відчув, що хтось витягнув у нього з лівої передньої кишені штанів гаманець. Опустивши голову вниз, побачив, що ланцюг яким був прикріплений гаманець до штанів веде до штанів обвинуваченого. Зрозумівши, що ОСОБА_5 намагається викрасти гаманець, він схопив його лівою рукою за куртку та запитав де мій гаманець, на що останній почав кричати, що не брав ніякого гаманця, при цьому активно жестикулював руками. Після чого він відчув, що гаманець повис на поясі. Зрозумівши що обвинувачений викинув гаманець із своїх штанів, він взяв його в руки та побачив недостачу грошей у сумі близько 700,00 грн. Запитавши у обвинуваченого де гроші, на що останній продовжував говорити що він не брав гаманця. В цей час пасажири автобусу почали світити мобільними телефонами на підлогу салону маршрутного таксі, де він побачив свої гроші. Після чого, він та обвинувачений вийшли на зупинці громадського транспорту що по вул. Городоцькій у м. Львові неподалік церкви Св. Анни та викликав працівників поліції.
Суд надає віри показанням потерпілого ОСОБА_5 , який на своїх показаннях, даних суду під присягою, настоює; ствердив, що дає їх добровільно і доброчесно; при цьому, усвідомлює наслідки і кримінальної відповідальності за дачу суду завідомо неправдивих показань і наслідки відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі його свідчень. До обвинуваченго упереджено не відноситься; немає підстав говорити неправду; не настоює на суворості покарання; однак,вважає, що за вчинене слід відповідати по закону; шкода як така, йому не заподіяна, відтак, майнових претензій немає.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 01.04.2016 року здійснила посадку біля «Приміського ринку» в маршрутне таксі № 43, яке рухалось в сторону вул.Дністерська у м.Львові. Під час руху автобусу по вул.Стефаника - вул.Дудаєва, близько 16:25 год. вона побачила, як ОСОБА_5 витягає із моєї сумки гроші. В цей момент вона схопила ОСОБА_5 за праву руку та почала кричати, що у неї крадуть гроші. В подальшому обвинувачений викинув її гроші на землю. В подальшому водій маршрутного таксі повернув на вул.Мартовича до Галицького ВП ГУНП у Львівській області, де вона звернулась із заявою про вчинення крадіжки.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновків експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті об`єктивні зв`язки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.

Норми ст.91 КПК України визначають обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, т.я. подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, тощо.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України також стверджується показаннями допитаного в судовому засіданні свідка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 05.12.2015 року близько 17:00 год. вона здійснила посадку в маршрутне таксі № 51, яке рухалось по вул.Городоцька у м.Львові, в сторону центральної частини мЛьвова. В момент, коли маршрутне таксі під`їхало до цирку, почувши крики свого чоловіка, побачила, що він тримає обвинуваченого ОСОБА_5 за куртку. Також побачила, що металевий ланцюжок, до якого постійно прикріпляє свій гаманець знаходиться за поясом ОСОБА_5 . На прохання чоловіка віддати його гаманець, ОСОБА_5 повідомив, що нічого не брав. Після цього, вони побачили, що гроші знаходяться на землі та підняли їх.

Суд надає віри показанням вказаних свідка, оскільки вони об`єктивно відображають обставини справи, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України також стверджується заявою ОСОБА_8 від 01.04.2016 року щодо вчинення злочинних дій ОСОБА_10 ; рапортом о/у Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 01.04.2016 року; даними протоколу огляду предмету від 01.04.2016 року, згідно якого було оглянуто гривневі купюри потерпілого ОСОБА_8 ; постановою про визнання предметів речовими доказами від 01.04.2016 року;даними протоколу огляду предмету від 07.12.2015 року згідно якого слідчим оглянуто грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 .

Суд, оцінивши наведені докази, обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустими в порядку ст.89 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно; за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що обтяжують покарання - не встановлено; обставини, що пом`якшують покарання часткове визнання вини.

Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_5 , характеризується посередньо, не працює,неодноразово притягався до кримінальної відповідальності

З врахуванням наведеного, суд вважає, що покарання слід призначити необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України - у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 засуджений вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, за злочин вчинений 08.02.2016р. /до постановлення означеного вироку/.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, слід призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також, суд вважає, що невідбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року слід приєднати, обравши принцип призначення остаточного покарання обвинуваченому, відповідно до п.4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, часткове приєднання.
Речові докази: оглянуті грошові кошти у сумі 1050,00 грн. а саме: одну купюру номіналом 500 грн. - ЛБ0977151, п`ять купюр номіналом 100 грн. - КТ2474763, МБ0986300, СЗ3706432, КР4957817, ВК0386346, одну купюру номіналом 50 грн. - КЯ9700822 слід залишити потерпілій ОСОБА_8 ; оглянуті грошові кошти у сумі 1908,00 грн. та гаманець чорного кольору слід залишити потерпілому ОСОБА_7 .

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд ,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання - два роки позбавлення волі.
Відповідно до ст.70 ч.4 КК України остаточно, за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України за вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.07.2016 року та вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3/трьох/ років позбавлення волі.

ОСОБА_5 визнати винним за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання - два роки позбавлення волі

На підставі ст.71 КК України засудженому ОСОБА_5 частково приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.02.2016 року та за сукупністю вироків, призначити покарання 3 /три/ роки 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
Речові докази: оглянуті грошові кошти у сумі 1050,00 грн. а саме: одну купюру номіналом 500 грн. - ЛБ0977151, п`ять купюр номіналом 100 грн. - КТ2474763, МБ0986300, СЗ3706432, КР4957817, ВК0386346, одну купюру номіналом 50 грн. - КЯ9700822 повернути потерпілій ОСОБА_8 ; оглянуті грошові кошти у сумі 1908,00 грн. та гаманець чорного кольору повернути потерпілому ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .