У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000033 за касаційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, раніше судимого,
останнього разу вироком цього ж суду від 29.01.2009 р. за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією половини майна, звільненого 15.01.2015 р. по відбуттю покарання,
засуджено:
- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалено стягнути із засудженого ОСОБА_7 процесуальні витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 05 год. 12 лютого 2015 року з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року строком на 1 рік після звільнення з місць позбавлення волі, знаходився на Привокзальному майдані залізничного вокзалу ст. Тернопіль, чим порушив встановлені йому обмеження, а саме заборону виходу з будинку (квартири) з 22 год. по 06 год.
Крім цього, ОСОБА_7 в той же день на Привокзальному майдані неподалік кімнат відпочинку залізничного вокзалу ст. Тернопіль, застосувавши фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , наніс останньому один удар скляною пляшкою в область голови та декілька ударів руками та ногами в різні частини тіла, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я, після чого відкрито заволодів майном ОСОБА_8 на загальну суму 1 600 грн.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за умисні корисливі злочини і на шлях виправлення не став.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження або призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що, на його думку, ОСОБА_7 не винен у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки у них були добрі відносини.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України або призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні достатні та допустимі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбою, на що не звернув уваги місцевий суд, а апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про дослідження доказів по справі.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень. Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні достатні та допустимі докази його винуватості у вчиненні розбою, судом безпідставно взято до уваги одні докази і відкинуто інші, не враховано, що потерпілий ОСОБА_8 не вказував на нього, як на особу, що вчинила злочин.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення всіх касаційних скарг, думки засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання своїх касаційних скарг та скарги потерпілого ОСОБА_8 і, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні розбою, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 про відсутність у провадженні належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що тієї ночі, коли вони з ОСОБА_7 пройшли біля 20 метрів від готелю, він отримав удар в голову, а потім ще удари. Зазначає, що він не бачив, хто його вдарив, при цьому у нього вкрали мобільний телефон і гаманець з грошима, одна купюра 200 грн. мала певні позначки;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що в лютому 2015 року на території Тернопільської залізниці знайшов мобільний телефон Alcatel, який віддав працівникам міліції;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що того вечора разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розпивали спиртні напої в закусочній «Темп», після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли забронювати номер в кімнаті відпочинку на Привокзальній площі;
- показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили, що того вечора до кімнат відпочинку приходило двоє чоловіків, що хотіли заселитися, однак вільних місць не було;
- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 працівників залізничної охорони, які повідомили, що під час проведення впізнання, ОСОБА_8 з чотирьох осіб вказав на засудженого, як на особу причетну до бійки того вечора.
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними: протоколу огляду місця події, під час якого потерпілий ОСОБА_8 показав де саме чоловік на ім`я « ОСОБА_16 » наносив йому удари та викрав у нього майно; протоколу пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження та викрала його майно; протоколу обшуку, відповідно до якого у ОСОБА_7 було вилучено грошову купюру номіналом 200 грн. із певною позначкою, а саме вертикальними полосами зі сторони портрету Л. Українки; протоколу пред`явлення речей для впізнання, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнав вилучену у ОСОБА_7 купюру номіналом 200 грн., як таку, що в нього викрали, при цьому перед пред`явленням речей потерпілий пояснив, що може впізнати викрадену в нього купюру номіналом 200 грн. за певною ознакою, а саме вертикальним полосам зі сторони портрету Л. Українки, які виконані кульковою ручкою синього кольору; протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час якого він детально розповів про обставини нанесення ОСОБА_7 йому ударів та викрадення особистих речей; висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що судом не враховано, що потерпілий ОСОБА_8 змінив свої показання в суді і не вказував на нього, як на особу, що вчинила цей злочин, спростовується зазначеними доказами, яким суд дав правильну оцінку.
Не знайшли свого підтвердження під час вивчення матеріалів провадження і твердження засудженого та його захисника про те, що місцевий суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Твердження потерпілого ОСОБА_8 про наявність між ним і ОСОБА_7 гарних відносин ніяким чином не впливає на скоєння злочину засудженим і не спростовує його винуватості у вчиненні розбійного нападу.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Не заслуговують на увагу й доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок мякості.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, особу винного, який неодноразово судимий, наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йомупокарання в межах санкцій статей, за якими його визнано винним.
Також суд правильно призначив засудженому ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_7 , то його скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3