Ухвала іменем україни 26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693, за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільненого умовно-достроково 08 січня 2014 року з невідбутим строком 2 роки 2 місяці 5 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК,

в с т а н о в и л а:
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 06 травня 2015 року між прокурором та підозрюваним, за якою ОСОБА_6 засуджено за ст. 395 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

До набрання законної сили вироком суду запобіжний захід ОСОБА_6 залишено тримання під вартою. Постановлено обчислювати строк відбування покарання з 01 грудня 2015 року.

Як встановив у вироку місцевий суд ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та звільненим умовно-достроково від відбування покарання, неодноразово порушував правила адміністративного нагляду, встановленого за ним ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2014 року, за що двічі притягався до адміністративної відповідальності 22 серпня 2014 року за ч. 1 ст. 187 КУпАП та 12 листопада 2014 року за ч. 2 ст. 187 КУпАП. А з 10 січня 2015 року ОСОБА_6 самовільно з метою ухилення від адміністративного нагляду залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Одеської області та прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_6 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК у зв`язку з відсутністю у прокурорів права на оскарження згаданого вироку та яке було відкрито помилково.

У касаційній скарзі прокурор просить, скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргами на вирок постановив судове рішення, не передбачене згаданими положеннями.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора (який не підтримав скаргу та зазначив, що ті порушення, які наводить у касаційній скарзі прокурор, хоча й мали місце, але не порушують загальних засад кримінального судочинства), перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Положеннями ч. 2 ст. 407 КПК визначено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди. Положення цієї норми процесуального закону не уповноважують апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду закривати апеляційне провадження.

Як убачається з наявних матеріалів на стадіях відкриття апеляційного провадження та призначення кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 до розгляду апеляційні скарги прокурорів було визнано прийнятними, оскільки основні акценти в них були зроблені на дотриманні скаржниками положень статті 409 КПК (підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції).
Разом із тим, оскільки імперативні вимоги ст. 394 цього Кодексу встановлюють тільки два випадки, коли прокурор наділений правом оскаржити вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості та можливість апеляційного перегляду згаданого вироку з цих підстав, то перегляд такого вироку з інших підстав, не передбачених ст. 394 КПК вважатиметься істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та суперечитиме загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, рівність перед законом і судом та диспозитивність.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, виходячи із загальних засад кримінального провадження та принципу законності судового рішення, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю у прокурорів права на оскарження вироку щодо ОСОБА_6 з підстав, наведених в апеляційних скаргах.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що хоча ухвала апеляційного суду за формою не відповідає вимогам ст. 407 КПК, у той же час є правильною за змістом і таким чином відповідає вимогам статей 370, 419 цього Кодексу, є мотивованою і обґрунтованою, а отже підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2016 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3