Справа № 159/1960/16-к Провадження №11-кп/773/479/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.187 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000632 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, розлучений, непрацюючий, раніше судимий:

- 23.05.2001 року Ковельським міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 31.01.2004 року звільнений по відбуттю покарання;

- 30.06.2004 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 26.09.2005 року звільнений на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 22.09.2005 року, згідно ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про внесення змін до КУпАП»;

- 21.02.2006 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 186, ст. 75, ст. 76 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки;

- 31.05.2007 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднано покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2006 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- 29.05.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 13.09.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2012 року та остаточно призначено покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі, 02.12.2014 року звільнений по відбуттю покарання,

засуджений за ч.1 ст.187 КК України на 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання призначеного за даним вироком суду термін перебування його під вартою з 02 квітня 2016 року і до дня набрання вироком законної сили включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винний у тому, що він 01 квітня 2016 року, близько 22 год. 00 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку № 64 А по вул. Незалежності в м. Ковелі, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинив напад на ОСОБА_7 , вирвав з рук та заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки «Samsung GT-C3322» з сім картою та картою пам`яті на загальну суму 400 гривень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим. Вказує, що судом при винесенні вироку проігноровано процесуальну позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, а зазначено лише що потерпілий не має претензій матеріального та морального характеру. Обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та бабуся, яка хворіє та потребує постійного догляду. Крім того, вказує що судом при призначенні покарання не в повній мірі, враховано пом`якшуючі обставини. Просить вирок суду першої інстанції змінити та врахувати всі викладені в апеляційній скарзі обставини призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.187 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, що підтверджується заявою про добровільність позиції обвинуваченого від 07.06.2016 року (а.с.119).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про призначення ньому надто суворого покарання є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що судом правильно віднесено до обставин, що пом`якшують покарання. Також враховано ту обставину, що потерпілому повернуто викрадене майно, який в свою чергу претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає.

Однак ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Також враховано обтяжуючі покарання обставини: рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке за розміром є ближче до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.181 КК України.

Не заслуговує на увагу посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що в останнього на утримані перебуває двоє неповнолітніх дітей та бабуся, яка хворіє і потребує постійного догляду, оскільки дані обставини нічим не підтверджуються.

Доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПУ України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2016 року відносно нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді