Справа № 161/6603/16-к
Провадження № 1-кп/161/363/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 08 квітня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей - донька ОСОБА_6 , 2006 р.н. та син ОСОБА_7 , 2011 р.н., працює механіком-слюсарем відділення логістики оперативно-бойової прикордонної комендатури " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи військову службу в оперативно-бойовій прикордонній комендатурі "Новогродівка" ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаді механік-слюсар відділення логістики, у військовому званні "сержант", тобто будучи військовослужбовцем, діючи умисно, на порушення вимог ст.ст. 9-11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ "Про право власності на окремі види майна", п.п. 11, 15 "Положення про дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, ст. 178 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 19, 33 Закону України "Про державну прикордонну службу України", 04 квітня 2016 року, близько 11 год. 20 хв., діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вчинив привласнення бойового припасу - гранати з маркувальним позначенням " НОМЕР_1 " разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням " НОМЕР_2 ", який належав ІНФОРМАЦІЯ_4 та знаходився в оперативно-бойовій прикордонній комендатурі "Новогродівка" вказаного загону, за адресою: АДРЕСА_3 , який знайшов під час проходження військової служби.
Крім цього, він же, проходячи військову службу в оперативно-бойовій прикордонній комендатурі "Новогродівка" ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаді механік-слюсар відділення логістики, у військовому званні "сержант", тобто будучи військовослужбовцем, діючи умисно, на порушення вимог ст.ст. 9-11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ "Про право власності на окремі види майна", п.п. 11, 15 "Положення про дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, ст. 178 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 19, 33 Закону України "Про державну прикордонну службу України", вчинив незаконне поводження із бойовим припасом гранатою з маркувальним позначенням "18-88 Т" разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням "165-87-583", а саме без передбаченого законом дозволу:

- в період з 04 квітня 2016 року, близько 11 год. 20 хв. по 05 квітня 2016 року, близько 11 год. 50 хв. вчинив носіння бойового припасу гранати з маркувальним позначенням " НОМЕР_1 " разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням " НОМЕР_2 " шляхом перевезення із оперативно-бойової прикордонної комендатури " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка дислокується АДРЕСА_3 , до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 ;

- в період з 05 квітня 2016 року, близько 11 год. 20 хв. по 08 квітня 2016 року, близько 14 год. 10 хв., вчинив зберігання в своєму рюкзаку під ліжком бойового припасу гранати з маркувальним позначенням "18-88 Т" разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням "165-87-583" за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- в період з 08 квітня 2016 року, близько 14 год. 00 хв. по 08 квітня 2016 року, близько 18 год. 25 хв., вчинив носіння бойового припасу гранати з маркувальним позначенням " НОМЕР_1 " разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням " НОМЕР_2 " шляхом перевезення в своєму рюкзаку по Ківерцівському та Луцькому районі до АДРЕСА_4 .

Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 410 КК України, які виразились у привласненні військовослужбовцем бойового припасу та ч. 1 ст. 263 КК України, які виразились у носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

17 травня 2016 року під час досудового розслідування між прокурором прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якої, останній беззаперечно визнає себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 410 КК України, ч.1 ст. 263 КК України та зобов`язався сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального правопорушення, співпрацювати з правоохоронними органами у викритті та виявленні осіб, які вчиняють чи вчинили аналогічні умисні кримінальні правопорушення, а саме, розкривати схему можливого вчинення військовослужбовцями, у тому числі, військовими службовими особами аналогічних кримінальних правопорушень, зобов`язався вподальшому не вчиняти кримінальні та інші правопорушення, а також сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, враховується, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, раніше не судимий, визнаний учасником антитерористичної операції, має позитивну характеристику по місцю проживання, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, а тому ОСОБА_4 призначається покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням в доход держави 10% суми грошового забезпечення; за ч. 1 ст. 410 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням в доход держави 15% від суми грошового забезпечення. На підставі ст.ст. 58, 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначається покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки з відрахуванням в доход держави 15% від суми грошового забезпечення.

Зазначеною угодою також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Судом роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором або підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 410 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України та повністю підтвердив обставини їх вчинення, крім того, зобов`язався, вподальшому, не вчиняти кримінальні та інші правопорушення, співпрацювати з правоохоронними органами у викритті та виявленні інших осіб, які можливо вчиняють чи вчинили аналогічні умисні кримінальні правопорушення, при цьому, розкривати схему можливого вчинення військовослужбовцями, у тому числі військовими службовими особами аналогічних кримінальних правопорушень. У вчиненому щиро розкаявся та погоджується на призначення узгодженого покарання.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, вчинені ОСОБА_4 злочини, передбачені ч. 1 ст. 410 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України, відносяться до категорії тяжких.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В даному випадку судом роз`яснено обвинуваченому та прокурору правові наслідки затвердження угоди, перевірено відповідність угоди фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і призначення йому узгодженого покарання.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 468, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 17 травня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 08 квітня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України, між прокурором прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_4 .
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 410 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням в доход держави 10% суми грошового забезпечення;

за ч. 1 ст. 410 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в доход держави 15% від суми грошового забезпечення.

На підставі ст. 58, ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 до відбуття визначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в доход держави 15% від суми грошового забезпечення.

Речові докази: бойовий припас гранати з маркувальним позначенням "18-88 Т" разом із запалом УЗРГМ-2 з маркувальним позначенням "165-87-583" конфіскувати в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайоного суду ОСОБА_1