УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0011302, -

В С Т А Н О В И В:
10 листопада 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання, подане в порядку визначеному ст. 174 КПК України, згідно якого заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2016 на квартиру АДРЕСА_1 у справі № 761/35092/16-к.

Клопотання обґрунтоване тим, що 03 жовтня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого ОСОБА_3 придбав, а ОСОБА_5 продав квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,88 кв.м. Право власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру зареєстровано 03.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 . Після того як заявник придбав дану квартиру, він вирішив розпочати ремонт у ній, 13 жовтня 2016 року направив монтажників до належної йому квартири, щоб змінити вхідні двері, прибувши до придбаної заявником квартири монтажники побачили, що вхідних дверей немає та дверний прохід до квартири замурований. Звернувшись в ЖЕК будинку, де було повідомлено, що у цієї квартири є власник на ім`я « ОСОБА_7 », яка надала їм якісь документи на квартиру та копію ухвали Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про накладення арешту на квартиру заявника. Було встановлено, що наявна ухвала про накладення арешту на майно, а саме на заборону відчуження такого майна від 11 жовтня 2016 року у справі № 761/35092/16-к, винесена слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва, за клопотанням слідчого Слідчого відділу ВП № 1 Шевченківського управління поліції головного управління Національної поліції в м. Києві. Зазначена ухвала мотивована тим, що до ЄРДР внесено кримінальне провадження № 0011302 за ознаками злочину передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, щодо заволодіння шахрайським шляхом квартиро АДРЕСА_2 . У своїй ухвалі слідчий суддя вказує на те, що з доданих матеріалів вбачається, що заявник придбала майнові права на об`єкт нерухомості, а саме квартиру за АДРЕСА_3 , загальною площею 82,5 кв.м., на 25 поверсі 2-гої секції та з її слів в подальшому вирішила здійснити розподіл двокімнатної квартири на дві однокімнатні під номерами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , після чого була здійснена така реконструкція, але технічні паспорти, як на дві окремі квартири під АДРЕСА_6 , ще не були виготовлені. Також слідчий суддя у своїй ухвалі послався на усні доводи слідчого, щодо можливого підроблення документів на квартиру не вказавши при цьому жодного доказу. Заявник вважає, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2016 у рамках кримінального провадження № 0011302 про накладення арешту на майно є необґрунтованою та безпідставною. Крім того, як зазначає слідчий суддя потерпіла уклала договір з TOB «Литий камінь» згідно якого вона заявила про намір придбати майнові права на об`єкт нерухомості (двокімнатну квартиру з будівельним номером АДРЕСА_3 , загальною площею 82,5 кв.м., на 25 поверсі 2-гої секції). Тобто, слідчий суддя наклав арешт на придбану заявником квартиру на підставі майнових прав заявниці на квартиру з іншим номером, при цьому жодних правовстановлюючих документів на дану квартиру вона не надала, мотивувавши свої доводи тим, що вона здійснити розподіл двокімнатної квартири на дві однокімнатні під номерами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , після чого була здійснена така реконструкція, але жодних документів на підтвердження її слів немає. Крім того, як уже згодом стало відомо, цей дім будувала будівельна компанія TOB «Литий камінь», яка належить Войцехівському і не виключено, що майнові права на квартири у будинку продавались не зовсім чесно. Крім того, є достатні підстави вважати, що особа на ім`я « ОСОБА_7 » (потерпіла по даному провадженні, паспортні дані не відомі) може перебувати у злочинній змові разом з минулим власником квартири ОСОБА_4 , оскільки як зазначалося вище коли заявник дивився квартиру з метою придбання ніхто жодних перешкод не чинив, вхідні двері у квартирі були, арештів на квартиру накладено не було. Одразу після того, як заявник придбав квартиру, двері до квартири замурували та миттєво було накладено арешт на квартиру, ніби між особою на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_4 була злочинна домовленість на заволодіння майном заявника, а саме грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом обману, що підпадає під склад злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, з такою заявою заявник звернувся до Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві.

В судовому засіданні представники заявника клопотання підтримали та просили суд його задовольнити, слідчий ОСОБА_8 заперечував проти поданого клопотання про скасування арешту майна та просив відмовити в його задоволенні.

Проаналізувавши доводи клопотання, вивчивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 41,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00); квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,88 кв.м., житловою площею 18,56 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судової справи №761/35092/16-к, майно, на яке накладено арешт ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, постановою від 03 жовтня 2016 року визнано речовими доказами по кримінальному провадженні № 0011302 від 10.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, як вбачається з аналізу вказаних положень, змісту клопотання, досліджених документів, до клопотання не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини зазначені у ньому.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах судової справи №761/35092/16-к містяться матеріали кримінального провадження, з яких вбачається наявність достатніх підстав вважати, правомірність накладеного арешту, суд вважає що на даний час потреба у накладенні такого арешту не відпала.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, прийшов до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0011302 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя