Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9239/16-к
Провадження № 1-в/644/1514/16
№ 644/9239/16-к
1-в/644/1514/16
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2016 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ХВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Харківській виправній колонії (№ 43),

В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 посилаючись на те, що він відбув більше ? частин призначеного йому строку покарання, під час відбування покарання характеризується позитивно, до праці ставиться добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений два рази, режим відбування покарання не порушував, залучався до робіт із благоустрою установи, вину у вчиненні злочину визнав.

В судовому засіданні представник установи виконання покарання і засуджений подання підтримали.

Прокурор проти задоволення покарання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ще не довів свого виправлення.

Вислухавши прокурора, представника ХВК, засудженого, вивчивши матеріали особової справи останнього, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та за сукупністю з покаранням, призначеним йому вироком від 21 листопада 2014 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, засуджено до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці (аркуш 26 особової справи).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2016 року та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_6 було зараховано у відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 листопада 2014 року по 03 квітня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування засудженим покарання 05 листопада 2014 року, кінець строку 06 серпня 2017 року.

Як вбачається з особової справи засудженого він має шість не погашених судимостей за вчинення виключно умисних тяжких злочинів і на теперішній час відбуває покарання за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів (аркуш 59 особової справи).

На теперішній час з призначеного вироком суду покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі засуджений загалом відбув лише 2 роки позбавлення волі. Запропонований в поданні строк умовно дострокового звільнення засудженого становить близько 8 місяців позбавлення волі.

Суд зазначає, що засуджений ОСОБА_6 вже раніше, а саме 06 листопада 2013 року, звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, але, відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 21 листопада 2014 року, в ніч з 07 листопада 2013 року на 08 листопада 2013 року, тобто майже трохи більше ніж через добу після умовно дострокового звільнення від відбування покарання, знову вчинив умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України (аркуш 10 особової справи).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, упродовж терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії він характеризувався посередньо, не завжди мав охайний зовнішній вигляд, не приділяв достатньої уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання передбаченим законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Наведене підтверджується характеристикою засудженого від 09 березня 2016 року (аркуш 46 особової справи). З характеристики засудженого від 21 липня 2016 року вже вбачається, що останній до праці ставиться байдуже, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні (аркуш 59 особової справи).

З довідки начальника планово економічного відділу старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 вбачається, що засудженим ОСОБА_6 за 8 місяців з липня 2015 року по лютий 2016 року включно було відпрацьовано в загальній кількості лише 67 днів (аркуш 58 особової справи), що не свідчить про сумлінне ставлення засудженого до праці.

Протягом останніх чотирьох місяців засудженому було оголошено дві подяки, одна з яких в якості стимулювання до правослухняної поведінки, що свідчить про оголошення засудженому заохочень фактично лише за недопущення ним порушення режиму відбування покарання (аркуш 59 особової справи).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого не свідчать про те, що він впевнено став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі, а навпаки свідчать про стійке небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Крім того, суд зазначає, що засуджений ОСОБА_6 раніше вже тричі звільнявся з місць позбавлення волі умовно достроково та жодного разу не виправдав довіри суду і в період строку умовно дострокового звільнення знову вчиняв умисні тяжкі злочини, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого в-четверте від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час суд не вбачає.

Відповідно до ст.81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_6 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1