Провадження 11-кп/792/154/16
Категорія: ст.ст. 186 ч.2, 357 ч.1,
357 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0005164 за апеляційною скаргою прокурора Хмельницької місцевої прокуратури на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з професійно- технічною освітою, неодружену, на утриманні малолітня дитина, непрацюючу, раніше не судиму, -
визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч. 2, 357 ч. 1, 357 ч. 3 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі,
- за ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі,
- за ч.3 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_10 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено їй іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно зі ст.76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до набрання вироком чинності, залишено попередній - домашній арешт.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком місцевого суду обвинувачена ОСОБА_10 , близько 23 год. 30 хв. 03 вересня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на привокзальній площі, що по вул. Проскурівській в м. Хмельницькому, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, підійшла до ОСОБА_11 , який сидів на лавці та нанесла удар правою ногою в ділянку грудної клітини, від якого ОСОБА_11 впав на землю і відкрито викрала - зняла з плеча належну останньому сумку, в якій знаходились: 210 грн., паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, посвідчення водія, пластикові картки банківських установ «ОщадБанк», «ПриватБанк», «ФідоБанк», АТ «Банк Ренесанс Капітал», видані на ім`я ОСОБА_11 , а також в`язку ключів та гаманець, які для потерпілого вартості не представляють. Вказаними діями ОСОБА_10 завдала потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 290 грн. та незаконно заволоділа його паспортом та офіційними документами (посвідченням водія та платіжними банківськми картками).
В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, остаточно призначити ОСОБА_10 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням їй іспитового строку 1 (один) рік.
Згідно зі ст.76 КК України ОСОБА_10 зобов`язати протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі за ч.ч.1, 3 ст.357 КК України суд не врахував, що згідно ч.3 ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до жінок, які мають дітей віком до 14 років, а у обвинуваченої ОСОБА_10 на утриманні перебуває малолітня дитина.
Обвинувачена ОСОБА_10 вирок суду не оскаржувала.
Заслухавши: доповідь судді апеляційного суду; доводи прокурора про необхідність зміни вироку суду з підстав, викладених в апеляційній скарзі, обвинувачену ОСОБА_10 , яка не заперечувала проти зміни вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів за викладених у вироку обставинах ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, він є обґрунтованим.

Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна ( грабежі) , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а також незаконному заволодінні офіційним документом і паспортом, при наведених у вироку обставинах ґрунтується на розглянутих у справі доказах, не оспорюється в апеляційній скарзі, як не оспорюється апелянтом і правильність кваліфікації дій обвинуваченої.

Так, оцінюючи всі дослідженні в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, враховуючи особу обвинуваченої колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
При призначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 3 ст. 61 КК України, зокрема, не звернув уваги на ті обставини, що обвинувачена є матір`ю малолітньої дитини, сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто віком до чотирнадцяти років, а тому покарання у виді обмеження волі до неї не може бути застосоване.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України не ґрунтується на вимогах закону, більше того, прямо суперечить останньому.
Врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, її особу, яка є працездатною, має на утриманні малолітню дитину, колегія суддів приходить до висновку, що покарання за ці злочини їй слід призначити у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України, ближче до мінімального розміру, привівши його до вимог закону.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій у виді штрафу, за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
При цьому, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК україни суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченої.
Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні злочину середньої тяжкості, його підвищену суспільну небезпечність, перебування в стані сп`яніння, що обтяжує її покарання, спосіб та механізм його вчинення, наслідки, що настали.
Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочину ОСОБА_10 визнала повністю.
За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність злочину, спосіб та механізм його вчинення, наслідки, що настали, колегія суддів приходить до висновку, що обране обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.
Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_10 яка має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, беручи до уваги думку прокурора, який вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання, внаслідок чого вона підлягає звільненню від нього на підставі ст. 75 КК України, є обґрунтованим.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 змінити і призначити покарання : за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.; за ч.3 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн., а на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 4 роки позбавлення волі, з випробуванням, згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.
В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3 .