Справа № 368/232/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/489/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 12.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
12 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого- судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого: 04 січня 2014 року Кагарлицьким районним судом за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень; 04 серпня 2015 року Кагарлицьким районним судом за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, -
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 -х років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 -х років 2-х місяців позбавлення волі.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 11 січня 2016 року, близько 15 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , помітив, що його баба ОСОБА_8 передала його дядьку ОСОБА_9 на зберігання грошові кошти в сумі 200 грн. двома купюрами номіналом по 100 грн. кожна та банківську платіжну картку «Кредит Агріколь», на рахунку якої було 589,25 грн. В цей час у нього виник умисел на відкрите викрадення вказаних коштів та картки з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна.
ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, підійшов у присутності ОСОБА_10 , який перебував за вказаною адресою в гостях у ОСОБА_7 , до ОСОБА_9 і почав вимагати в нього вказані вище кошти. В цей момент в кімнату зайшла ОСОБА_8 і ОСОБА_9 відмовив ОСОБА_7 , після чого останній, діючи умисно, повторно керуючись корисливим мотивом з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна наніс йому один удар своєю правою ногою в обличчя зліва та ще кілька ударів кулаками обох рук в область голови. Після цього, ОСОБА_10 , який не перебував у злочинній змові із ОСОБА_7 та не був обізнаний в його злочинних намірах, попросив ОСОБА_9 з метою подальшого недопущення насильства віддати гроші. ОСОБА_9 , внаслідок застосованого до нього фізичного насильства, що не було небезпечним для його життя чи здоров`я, був змушений віддати належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 грн. ОСОБА_10 і останній разом із ОСОБА_7 вийшли з будинку.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, через одну хвилину повернувся до будинку і знову підійшов до ОСОБА_9 з вимогою надати йому банківську платіжну картку ОСОБА_8 разом з пін-кодом. ОСОБА_9 відмовив йому, після чого ОСОБА_7 розбив телевізор та годинник, погрожуючи при цьому фізичною розправою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто застосовуючи таким чином до них психологічне насильство. Одразу після цього, ОСОБА_7 знову підійшов до ОСОБА_9 і почав наносити йому численні удари кулаками обох рук в обличчя і голову. В цей час ОСОБА_11 підійшла до ОСОБА_7 і намагалась його відтягнути, але останній штовхнув її на крісло і наніс кілька ударів ногою по її обох ногах. Після цього ОСОБА_11 , з метою недопущення подальшого насильства, попросила ОСОБА_9 віддати ОСОБА_7 картку та пін- код. ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 банківську платіжну картку «Кредит Агріколь» № НОМЕР_1 , на рахунку якої знаходилось 589 грн. 25 коп. та аркуш паперу із зазначенням пін-коду до неї, після чого ОСОБА_7 , взявши їх, зник в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв майнову шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 789,25 грн.
Відповідно до висновків експерта № 1, 2 від 13 січня 2016 року у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На даний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 17.03.2016 року, більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів у виді чотирьох років позбавлення волі.

Вказує, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України до постановлення вироку Апеляційним судом Київської області від 17.03.2016 року, в зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України. На думку прокурора, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність призвело до призначення ОСОБА_7 незаконного покарання.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої прокурором апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Вирок в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом перевіряється лише в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі та на підставі ст.71, ч.3 ст.72 КК України ОСОБА_7 приєднано покарання за вироком Кагарлицького районного суду від 04 січня 2014 року у виді штрафу в розмірі 850 гривень, яке необхідно виконувати самостійно.
Разом з тим, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України 11 січня 2016 року, тобто до постановлення вироку Апеляційним судом Київської області від 17 березня 2016 року, і в даному випадку суд першої інстанції повинен був керуватись вимогами ч. 4 ст.70 КК України, яка передбачає, що за правилами частини 1-3 статті 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів вважає, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме - не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України підлягають до задоволення, а вирок суду в цій частині зміні.
Керуючись ст. ст 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 19 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року, більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Головуючий:
Судді: