Справа № 366/1436/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1120/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 06.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000222за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, освіта середня, громадянина України, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч.2 ст.71 КК України призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, зарахувавши не відбуту частину покарання строком 1 рік 9 місяців 9 днів за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2011 року за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 304 ч.1 КК України, від відбування якого ОСОБА_9 звільнено умовно достроково, шляхом поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточним вважати призначене покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 29 червня 2016 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення за період з 01.04.2016 року по 28.06.2016 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гаврилівка, Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 29 червня 2016 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, за період з 01.04.2016 року по 28.06.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Вироком вирішено питання речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за те, що 01.04.2016, близько 17-ї години, за попередньою змовою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_12 , після спільного розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а саме з приводу образи, виказаної в їхній бік ОСОБА_13 , вирішили позбавити життя останнього.
З метою реалізації свого злочинного, протиправного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , з особливою жорстокістю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, в період часу з 17 до 18 години, 01.04.2016 року, нанесли численні удари обухом сокири, дерев`яною ніжкою від стільця, ногами та руками в область голови та тулуба ОСОБА_13 , завдаючи йому тим самим особливих фізичних страждань та спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер справа та зліва по різним анатомічним лініям, крововиливи навколо переломів у м`які тканини, перелом тіла грудини, крововиливи у перикард, під плевру легень, розрив та крововилив у брижу тонкого кишечника, крововилив у ліву навколо ниркову клітковину, множинні синці та садна на голові, тулубі, обох верхніх та нижніх кінцівках.
Окрім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено, з особливою жорстокістю, з метою спричинення особливих фізичних страждань потерпілому ОСОБА_13 , як колишньому працівнику правоохоронного органу, нанесли йому множинні удари ножем в область обличчя та лівого передпліччя, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді різаних ран на обличчі та лівому передпліччі.
Смерть ОСОБА_13 наступила 01.04.2016 року в період з 17-ї по 18-ту годину від травматичного шоку, який розвинувся після отримання закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер по різним анатомічним лініям з пошкодженням внутрішніх органів.
В подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пересвідчившись, що довели свій злочинний умисел до кінця, намагались знайти автомобіль з метою вивезти тіло ОСОБА_13 до лісу та заховати його.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, передбаченого п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину не знайшло свого підтвердження під час судового слідства, так як в ході судового розгляду жодних об`єктивних даних про те, що саме ОСОБА_9 скоїв даний злочин здобуто не було, а пояснення іншого обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 не можна вважати об`єктивними та достовірними доказами, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 сам притягується по даній справі за співучасть у вбивстві і йому було необхідно звалити свою провину на іншу особу, а свідок ОСОБА_12 не перебував на місці пригоди весь час і знаходився у нетверезому стані.

Також захисник вказує, що всі інші докази винуватості ОСОБА_9 в скоєнні вбивства носять безособовий характер і ніяким чином прямо чи побічно не підтверджують висновку органів досудового слідства та суду про причетність останнього до вбивства ОСОБА_13 .

Захисник також зауважує, що сама по собі кількість нанесених ударів та їх локалізація, а також фактичне не тривале їх нанесення, з перервами, під час яких постраждалий приєднувався до обвинувачених для розпиття спиртних напоїв, не підтверджує висновок суду про особливу жорстокість дій ОСОБА_9 при побитті постраждалого, а тому захисник вважає висновок суду про наявність вказаної кваліфікації в діях обвинуваченого безпідставним та невірним.

Крім того захисник вказує, що в справі немає жодних даних про наявну заздалегідь домовленість між обвинуваченими про умисне позбавлення життя ОСОБА_13 , а дії співвиконавців як групи осіб ніколи не є аналогічними попередній змові.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 не було враховано позитивних рис обвинуваченого, а саме, що він працював, мав постійне місце проживання та сім`ю.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд в суді першої інстанції для встановлення істини по справі та надання правильної кваліфікації скоєного злочину.

В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції невірно кваліфікував винуватість ОСОБА_10 в спричиненні смертельних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , оскільки ні кваліфікуючої ознаки «вчинення з особливою жорстокістю», ні ознаки «вчинене за попередньою групою осіб», на думку захисника, в діях його підзахисного немає, а висновок суду про наявність вказаних ознак є безпідставним та невірним, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено, що обвинувачені діяли з умислом, направленим на скоєння злочину з особливою жорстокістю та завідомо спричиняли потерпілому особливі мучення чи страждання, як не встановлено наявність заздалегідь домовленості між обвинуваченими про умисне позбавлення життя ОСОБА_13 .

Також захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 суд не врахував наявність в його діях такої пом`якшуючої покарання обставини, як визнання своєї вини частково, активне сприяння розкриттю злочину на досудовому слідстві, щире розкаяння, згоду на відшкодування завданої шкоди, а також, що під час вчинення злочину він перебував у стані сильної емоційної напруги, викликаної протизаконним насильством та тяжкою образою з боку потерпілого, яку неможливо кваліфікувати як фізіологічний афект лише з підстав перебування ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того захисник вважає, що висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_10 негативно характеризується за місцем проживання є невірним, оскільки жодних компрометуючих дій з боку обвинуваченого не відомо та не було встановлено, що, на думку захисника, свідчить лише на користь обвинуваченого і характеризує його позитивно.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які подану захисником ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку обвинуваченого ОСОБА_10 , який подану захисником ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , думку захисника ОСОБА_8 , який подану ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримав та не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , потерпілого, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, думку прокурора, який також заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимоги вказаної норми закону дотримані судом першої інстанції при постановленні вироку щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п 4, 12 ч.2 ст. 115 КК України обгрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними по справі та дослідженими в ході судового розгляду доказами в їх сукупності, а саме, показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , показаннями експерта ОСОБА_15 , висновками судово- медичної експертизи №45 від 28.04.2016р., №45/1 від 28.04.2016р. та №457 від 21.04.2016р., протоколом огляду місця події від 01.04.2016р., протоколом огляду трупа від 02.04.2016р., протоколом слідчого експерименту від 09.04.2016р. за участю свідка ОСОБА_12 , протоколами слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 02.04.2016р. і іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Дії кожного з обвинувачених судом першої інстанції за п.п. 4,12 ч.2 ст. 115 КК України кваліфіковані вірно.

Не зважаючи на невизнання своєї вини за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України обвинуваченим ОСОБА_9 та часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , суд правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтував своє рішення дослідженими в ході судового розгляду доказами в їх сукупності.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_16 , матеріалів слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що поведінка обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час вчинення злочину, а саме, нанесення кожним з них множинних ударів руками і ногами по голові, тулубу, кінцівках потерпілого, потім нанесення ударів з використанням дерев`яної ніжки від стільця, обухом сокири, що продовжувались протягом тривалого часу вказує на усвідомлення обвинуваченими суспільно-небезпечного характеру своїх дій, усвідомлення наслідків у вигляді позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , і бажання їх настання, тобто наявністю в їх діях прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. При цьому обвинувачені зупинили свої дії лише тоді, коли побачили, що ОСОБА_17 не виказує ознак життя.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який вказував, що ОСОБА_18 наносив ОСОБА_19 удари руками та ногами по обличчю, тулубу та в область грудної клітки, показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими під час проведення слідчого експерименту за його участю та підтвердженими ним в суді під час судового розгляду справи про те, що удари потерпілому наносили і ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , даними протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Посилання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо відсутності в діях кожного з обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, як вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме, з висновку СМЕ №45 від 28.04.2016р., смерть ОСОБА_13 настала внаслідок травматичного шоку, який розвинувся після отримання закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер по різним анатомічним лініям з пошкодженням внутрішніх органів, які утворилися від дії тупих предметів, а саме не менше ніж 17 ударів руками та ногами по голові, тулубу, кінцівках, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

При цьому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що спосіб позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , а саме, заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень-переломів ребер по різним анатомічним лініям з однієї сторони в кількості 13 та іншої сторони в кількості 9, перелом тіла грудини, що призвело до травматичного шоку, розрив та крововилив у брижу тонкого кишківника, крововилив у ліву навколониркову клітковину, множинні синці та садна на голові, тулубі, обох верхніх та нижніх кінцівках, локалізація тілесних ушкоджень, спричинення їх протягом певного часу, заподіяння психічних страждань шляхом приниження честі та гідності, пов`язаних з роботою ОСОБА_13 в правоохоронних органах, знімання одягу в присутності інших осіб, свідчать про виявлення винними особливої жорстокості, а тому визнання вчиненого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисного вбивства з особливою жорстокістю відповідає змісту закону.

Доводи захисників про відсутність в діях обвинувачених попередньої змови, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки з огляду на характер вчинених обвинуваченими дій, а саме, узгодженість нанесення тілесних ушкоджень, спільність дій, спрямованих на настання смерті потерпілого, тобто нанесення великої кількості ударів потерпілому протягом тривалого часу та відсутність намагання зупинити один одного, а також спільне бажання щодо відшукання автомобіля і використання його для приховування трупа ОСОБА_13 , дало суду підстави прийти до обгрунтованого висновку про наявність попередньої змови обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо вчинення інкримінованого їм злочину. Вирок суду в цій частині є належно вмотивованим.

Також не грунтуються на матеріалах справи доводи апеляційних скарг захисників про незаконність призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання внаслідок суворості.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, обставини його скоєння, враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання негативно, не працює, не одружений, вказаний злочин вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (не відбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 9 днів). Судом враховано відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом також враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, обставини його скоєння, враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання негативно, за місцем реєстрації позитивно, не працює, судом враховано відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за даний злочин та обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, вказане покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, вирок Іванківського районного суду від 29 червня 2016р. щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає вирок без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення.

Підстав, передбачених ст. 415 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції та підстав для закриття провадження колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 29 червня 2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 29.06.2016р. по 06.09.2016р. включно з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженими в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4