АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«20» вересня 2016 р. м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №002368 від 06.08.2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, судимого: вироком Воєнного суду Сімферопольського гарнізону від 18.02.2008 року за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки; вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2009 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26.01.2010 року за ч.2ст. 186, ст.69, ч.1 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі; постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.10.2011 року на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 місяців на 10 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави; знятий з обліку Чернівецького міського відділу КВІ 21.12.2012 року по відбуттю покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Провадження № 11-кп/794/319/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.1ст. 121, Суддя - доповідач: ОСОБА_1
ч.1 ст. 263КК України

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст.121 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 5 років;
-- за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено обрану тримання під вартою, а строк відбування покарання обраховано з моменту затримання, а саме з 06 серпня 2015 року.
Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін перебування його під вартою в Чернівецькій УВП №33 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06.08.2015 року до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов державного обвинувача старшого прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_10 в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації задоволено.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 3065,21 грн. 21 коп.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.07.2016 року і закрити кримінальне провадження.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що докази, якими суд обґрунтовує доведеність вини його підзахисного, є недостатніми в своєму взаємозв`язку для визнання ОСОБА_6 винним.
Вказує, що ОСОБА_6 не міг заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_8 приблизно о 10 годині, оскільки із висновків судово-медичних експертиз від 18.08.2015 року та від 04.09.2015 року встановлено, що потерпіла поступила до Обласної клінічної лікарні о 12 годині 35 хв., при цьому загальний час з моменту завдання удару потерпілій до моменту доставляння її в лікарню не може перевищувати однієї години. З показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що обвинувачений повернувся додому біля дев`ятої години, що в своїй сукупності з наведеним вище, на думку апелянта, виключає вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Жодних мотивів наносити тілесні ушкодження незнайомій жінці у його підзахисного не було; знарядь злочину, яким було задано удар, знайдено не було;

експертиза по дослідженню змивів з рук ОСОБА_6 не виявила жодних слідів крові ОСОБА_8 .
Також зазначає, що переконання потерпілої, що саме його підзахисний наніс їй удар , було штучно сформовано у неї шляхом впливу на неї слідчого та квартирантки ОСОБА_13 .
Посилається й на те, що в матеріалах справи наявні дві судового-медичні експертизи, кожна з яких по-різному кваліфікує тілесні ушкодження, завдані потерпілій.
Крім того, вважає, що за ч.1 ст.263 КК України вина обвинуваченого ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема на протоколі огляду місця події від 06.08.2016 року та показаннях свідка ОСОБА_14 , який являвся працівником міліції, що з великою вірогідністю свідчить про його упередженість.
При цьому, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_15 вказали, що працівники міліції були присутні в квартирі протягом тривалого часу до приходу понятих і навіть, коли поняті були запрошені, вони не знаходились в одній кімнаті з працівниками міліції під час виявлення револьверу.
У зв`язку з чим, вважає, що протокол огляду місця події не може бути визнаний допустимим доказом.
На вказану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 від прокурора ОСОБА_16 надійшло заперечення, у якому вона просить вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Від інших учасників кримінального провадження апеляційних скарг не надійшло.
Згідно вироку суду, 06.08.2015 року близько 10 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який раптово виник між ними в ході розпиття спиртних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин, протиправно, маючи умисел на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем в область шиї ОСОБА_8 , в результаті чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї зліва з ушкодженням arteria cervicalis profunda (глибокої шийної артерії), яке згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №104 від 04.09.2015 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та має ознаки небезпеки для життя. Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення правопорушення втік.
Крім цього, ОСОБА_6 , у невстановленому слідством місці та невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав револьвер «Страж», який саморобним способом переробив та вніс зміни в його конструкцію, а саме: розсвердлив камори барабану та канал ствола, видалив руків`я накладки, та зберігав до 06.08.2015 року за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 , не маючи на це передбаченого законом дозволу. 06.08.2015 року на підставі заяви власника квартири АДРЕСА_4 , - ОСОБА_11 , якою добровільно надано згоду на проведення огляду кімнати вказаної квартири, в ході якого працівниками міліції з шафи в кімнаті, де проживає

ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено револьвер чорного кольору, з надписом «Страж», який він незаконно зберігав по місцю тимчасового проживання, за вказаною адресою, без передбаченого законом дозволу. Згідно з висновком експерта №2023/2024/2025-К від 17.09.2015 року вказаний револьвер є вогнепальною зброєю 5,6 мм. сигнально-шумовим револьвером «Страж», російського виробництва, виготовлений заводським способом, в який саморобним способом внесено зміни, а саме: розсвердлено камори барабану та канал ствола, видалено накладки руків`я. Револьвер придатний для проведення пострілів 5,6 мм. спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та його підзахисного - ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, думку прокурора, який вважає, що вирок суду, як законний, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану, без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, на підставі наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 121 КК України, тобто в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та ч.1 ст.263 КК України, тобто в незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за викладених у вироку обставин, ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом, і він є обґрунтованим.

В судовому засіданні як у суді першої так і апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та пояснив, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не завдавав, при цьому не заперечив того факту, що 06 серпня 2016 року близько 08 години знаходився в квартирі ОСОБА_17 . Квартирантка, яка жила з потерпілою, запропонувала йому випити, на що він погодився та присів на диван біля потерпілої справа і вони почали розмовляти та випили приблизно по 50 грам горілки. Квартирантка потерпілої в цей час присіла з іншого боку на диван, однак періодично виходила та заходила з кімнати на кухню. Потім потерпіла з квартиранткою про щось між собою стали говорили на підвищених тонах, а він в цей час зібрався та пішов, всього був там біля 20 хвилин.

З приводу обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_6 пояснив, що у нього в наявності був сувенірний макет зброї (пістолета), який йому подарував один з учасників АТО в травні 2015 року. Макет був не бойовий. Ствердив, що той пістолет, який був визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню це не той макет зброї, який у нього був. Просив його виправдати по обох епізодах.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини вона повністю підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, районний суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показала, що 06.08.2015 року за місцем свого проживання розпивала спиртні напої разом зі своєю квартиранткою ОСОБА_18 та малознайомим їй чоловіком на ім`я ОСОБА_19 , з яким вони познайомились на вулиці, та якого вона візуально знала,оскільки він являється її сусідом. В цей час квартирантка постійно виходила і заходила. Вони випили приблизно 0,5 літра горілки на трьох і через деякий час вона сказала ОСОБА_20 йти додому, однак той відмовлявся. Тоді вона нецензурно висловилась в його бік, після чого точно не пам`ятає як це вийшло, а тільки побачила, що в неї з шиї тече кров. Вважає, що обвинувачений її чимось порізав, однак чим він її порізав, вона не знає. Після нанесення їй удару обвинуваченим перебувала в шоковому стані; упала на диван, була паніка. ЇЇ квартирантка ОСОБА_21 покликала сусідку та викликала швидку допомогу. ОСОБА_22 перебував у неї в гостях приблизно сорок хвилин.

Показання потерпілої повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, в суді першої інстанції показала, що в серпні 2015 року проживала на квартирі у потерпілої ОСОБА_17 . 06.08.2015 року почула дзвінок у двері, відкривши двері, побачила потерпілу разом з ОСОБА_6 , які були напідпитку. Коновалова дала обвинуваченому 50 грн., щоб він пішов придбати сигарети та горілку, на що він погодився. Приблизно через півгодини прийшов обвинувачений, після чого вона пішла на кухню, щоб зробити поїсти. Вони втрьох разом випивали десь біля години. Вона постійно виходила та заходила. Потім потерпіла в грубій формі почала наполягати, щоб обвинувачений ішов додому, на що той почав їй агресивно відповідати. Потім ОСОБА_17 ще раз нецензурно висловилась в бік обвинуваченого,в цей момент вона побачила як обвинувачений встав і наніс удар в шию потерпілої, але чим саме він наніс удар не бачила. Після цього, обвинувачений відразу вийшов з квартири, а вона підбігла до потерпілої та приклала полотенце до рани, зателефонувала до сусідів та попросила викликати швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_11 суду першої інстанції показала, що являється матір`ю ОСОБА_6 . На початку серпня 2015 року її син зранку гуляв з собакою, годину його не було. Коли він повернувся з собакою, то більше вже нікуди не виходив. Через деякий час до них додому зайшли двоє людей в цивільному, не представились та сказали, що хочуть бачити її сина. При цьому, її відштовхнули, зайшли в кімнату, розбудили сина та вивели його на вулицю. Після цього прийшли ще 10-12 чоловік працівників міліції. Приблизно через годину працівники міліції викликали понятих, які спочатку стояли в коридорі. Що саме вона тоді підписувала, вона не читала. Ствердила, що заяву про дозвіл на огляд їх квартири вона писала під диктовку, однак особисто, це дійсно її почерк. З приводу знайдено за місцем проживання її сина пістолета вказала, що бачила цей пістолет, він лежав на шафі в кімнаті сина та вона думала, що це макет.

Із показань свідка ОСОБА_23 , попередженого в суді першої інстанції про

кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, встановлено, що він працює лікарем у обласній лікарні. ОСОБА_8 поступила до них 06.08.2015 року з колото-різаною раною шиї (артерії), яку вони перев`язали та зашили.

Свідок ОСОБА_14 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, у суді першої інстанції показав, що літом 2015 року до нього підійшли працівники міліції та запропонували бути понятим. Крім нього, там був ще один понятий, який, як він зрозумів, був знайомий з господарями. Коли вони прийшли, в коридорі квартири було 2-3 працівників міліції, якась жінка, слідчий та експерт. Слідчий зустрів їх в коридорі. Під час обшуку він перебував у одній кімнаті. Там він бачив пістолет, який лежав на книжка. Це все упакували та він, як понятий, розписався на бірочці.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що обвинувачений являється його сусідом. В серпні 2015 року біля їхнього під`їзду було багато людей, його попросили бути понятим при обшуку квартири АДРЕСА_4 , де живе ОСОБА_6 . Працівники міліції проводили обшук у кімнаті, яка знаходилась поруч з кухнею. На понятих не звертали уваги. Згодом йому показали пакет, сказали, що це пістолет. Однак як його знайшли він не бачив, вони з другим понятим були в коридорі. Також свідок вказав на те, що протокол обшуку прочитати не зміг, оскільки був без окулярів.

Свідок ОСОБА_24 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, в суді першої інстанції показав, що 07.08.2015 року приблизно у 08 годині 10 хвилин прийшов до обвинуваченого ОСОБА_6 на Проспект Незалежності, де той спілкувався з сусідами, які там вигулювали собак, а потім вони з ОСОБА_22 стали спілкуватись між собою. Згодом до ОСОБА_6 підійшла якась жінка та сказала, що потрібно провести додому сусідку, оскільки та в нетверезому стані. ОСОБА_6 не було приблизно 25 хвилин. Коли ОСОБА_22 повернувся, він йому розповів, що потерпіла запропонувала йому випити горілки, але він йому не сказав чи пив він чи ні. Після чого вони піднялись до нього додому, де ОСОБА_6 дав йому шпателя. Це було біля 9-ї години. Все це тривало біля години.

Свідок ОСОБА_25 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, в суді першої інстанції показав, що у серпні 2015 року вигулював собак. ОСОБА_6 також вийшов з собакою десь о 8 год. ранку. Коли свідок проходив магазин, то бачив там жінку з сусіднього будинку, яка просила щоб її провели додому, однак вони це проігнорували та пішли додому. Приблизно через місяць чи два його запросили до цієї жінки як понятого для відтворення обставин події. Була ця жінка, ще один понятий та слідчий. Протокол прочитали вголос та вони його підписали.

Свідок ОСОБА_26 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, в суді першої інстанції показав, що працює слідчим Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Він був у складі оперативно-розшукової групи, виїжджав на місце події, яка трапилась 06.08.2015 року. Мати обвинуваченого дала дозвіл на обшук його кімнати, де він проживав зі слів самої матері. Вказав, що вони без понятих у кімнату не заходили, чекали їх в коридорі. Також, перебуваючи у квартирі, він ще раз спитав у матері ОСОБА_6

чи вона дійсно дала дозвіл на обшук, на що вона відповіла, що так. У кімнаті ОСОБА_6 було виявлено багато ножів, револьвер в шафі, нунчаки саморобні. Все це було упаковано та всі розписались. Обоє понятих в цей час були в кімнаті з ними.

Вищенаведені показання повністю узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження.

Оскільки вказані показання та письмові докази не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь - яких даних, які б ставили під сумнів належність та допустимість наведених у вироку доказів, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта в частині невідповідності часу вчинення злочину є безпідставними, оскільки як під час досудового так і судового слідства не було встановлено точного часу вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, при цьому час зазначений в обвинувальному акті та у вироці суду є приблизним, який був встановлений з часу коли потерпіла ОСОБА_8 запросила до свого помешкання обвинуваченого та часу їх перебування у неї вдома.

Факт перебування в квартирі потерпілої та розпиття з нею спиртних напоїв не заперечує й сам ОСОБА_6 . Більш того, ці обставини підтвердили й свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність.

Невизнання ОСОБА_6 своєї вини колегія суддів розцінює, як обраний ним метод самозахисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Посилання адвоката ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на причетність до злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, свідка ОСОБА_13 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки показання свідка були чіткими та послідовними як на досудовому слідстві так і суді першої інстанції та повністю узгоджуються із показаннями потерпілої, а також письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_13 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.

Що стосується доводів апелянта на рахунок знервованості свідка ОСОБА_13 , то, як вірно було зазначено в запереченнях прокурора, вони були небезпідставними, так як саме свідок є очевидцем вчинення злочину, яка заявляла, що побоюється за своє життя.

Не можуть прийматись до уваги доводи апелянта в тій частині, що потерпіла ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту плуталась у показаннях, що підтверджував у суді першої інстанції свідок ОСОБА_25 , виходячи з наступного.

Як вбачається із протоколу проведення слідчого експерименту, він був проведений 22.09.2015 року при цьому перший допит потерпілої відбувся за півтора місяця до цього, в ході якого потерпіла давала чіткі та послідовні показання щодо спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Крім того, із протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що

свідок ОСОБА_25 підписав зазначений протокол, засвідчивши своїм підписом правильність обставин у ньому зазначених. Будь-яких доповнень чи зауважень у нього не було.

Що стосується доводів апелянта щодо неврахування висновку судово-медичної експертизи від 18.08.2015 року, згідно до якої виявлені у потерпілої тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, то вони, на думку колегії суддів, є також безпідставними та спростовуються наступним.

Відповідно до п.1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року, експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. При цьому, первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше, а комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань).

Згідно до п. 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07.01.1995 р., експертизи у відділі проводяться з метою усунення протиріч між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необґрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи.

Відповідно до п.п. а) п.2.1.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони

здоров`я України від 17 січня 1995 року ознакою тяжкого тілесного ушкодження, серед іншого є небезпека для життя. При цьому небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. До ушкоджень, що небезпечні для життя, належать, зокрема, ушкодження з повним (усіх шарів) порушенням цілості стінки глотки, гортані, трахеї, головних бронхів, стравоходу, незалежно від того з боку шкіряних покривів чи з боку слизової оболонки (просвіту органа) вони заподіяні; ушкодження великих кровоносних судин, аорти, сонної (загальної, внутрішньої, зовнішньої), підключичної, плечової, підклубової, стегневої, підколінної артерій чи вен, що їх супроводять.

Із висновку експерта №970мд від 18.08.2015 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани шиї зліва з ушкодженням arteria cervicalis profunda, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Суттєві протиріччя між вказаною вище експертизою та іншими матеріалами справи, зокрема із медичною документацією, призвели до наявності сумнівів у слідчого щодо правильності первинної експертизи, у зв`язку з чим, ним було винесене постанову про призначення комісійної судово-медичної експертизи.

При цьому, з висновків проведеної комісійної судово-медичної експертизи

№104 від 04.09.2015 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у виді колото-різаної рани шиї зліва з ушкодженням arteria cervicalis profunda, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Сумнівів у достовірності висновків вищевказаної експертизи в колегії суддів не виникає, оскільки вона була проведена компетентними спеціалістами, які мають відповідний фах, знання, кваліфікаційну категорію, яка була проведена у складі 4-ьох осіб, попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, захисник ОСОБА_27 та її підзахисний ОСОБА_6 були ознайомлені, в порядку ст.290 КПК України, з усіма зібраними стороною обвинувачення доказами, зокрема й з висновком комісійної судово-медичної експертизи, проте будь-яких зауважень, клопотань про визнання цих доказів неналежними, чи про проведення додаткової експертизи, вони не заявляли.

Твердження захисника ОСОБА_7 про незаконність проведеного огляду місця події від 06.08.2015 року є необґрунтованими.

Статтею 13 КПК України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема із заяви ОСОБА_11 , 06.08.2015 року вона надала дозвіл на проведення огляду лише однієї кімнати квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де проживав її син ОСОБА_6 .

Згідно протоколу огляду місця події кімнати квартири за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що вказана слідча дія проводилась за участю та з дозволу власника приміщення ОСОБА_11 ; від учасників вказаної слідчої дії будь-яких заяв та зауважень не надходило.

Із показань свідка ОСОБА_11 встановлено, що вона дійсно власноручно під диктовку написала заяву про дозвіл на огляд кімнати, де проживав її син.

Свідок ОСОБА_26 у суді першої інстанції підтвердив той факт, що ОСОБА_11 добровільно надала згоду на проведення огляду кімнати, де проживав її син. Ніякого тиску на неї ніхто не чинив, після чого було запрошено двох понятих.

Будь-яких заяв чи зауважень від учасників слідчої дії не надходило.

Що стосується показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 в частині незаконності проведеного огляду, то апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, який розцінив їх показання критично, як такі, що були дані ними задля уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки ОСОБА_11 є матір`ю обвинуваченого, а ОСОБА_15 являється його сусідом, з яким вони перебувають у приязних відносинах, що було встановлено в районному суді.

Крім того, такі показання ОСОБА_11 та ОСОБА_15 повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 , який у суді першої інстанції пояснив, що вони разом із іншим понятим були постійно присутні при проведенні огляду кімнати, де проживає обвинувачений, при цьому вказав саме ті речі та їх місцезнаходження, які були вилучені при огляді, зокрема, револьвер знаходився на книжках у книжковій шафі. Зазначив й те, що, на його думку, другий понятий був знайомий з господарями квартири.

Підстав сумніватись у показаннях свідка ОСОБА_14 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.284, 285 КК України, у колегії суддів немає.

Згідно з ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Статтею 236 КПК України не передбачено, що огляд житла повинен проводити саме той слідчий, що звернувся із клопотанням про проведення такого огляду до слідчого судді, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що свідок ОСОБА_14 - колишній працівник міліції, що на думку апелянта, унеможливлювало його участь в якості понятого при проведені обшуку, є надуманими.

Частиною 7 ст. 223 КПК України передбачено, що огляд житла здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Вищенаведений перелік осіб, які не можуть бути понятими є вичерпним та розширенню не підлягає, а отже твердження апелянта в цій частині також не заслуговують на увагу.

Колегія суддів, проаналізувавши усі докази, на які зіслався суд першої інстанції у своєму вироку, приходить до висновку, що вони отримані у законному порядку, і не входять до переліку таких, які передбачені ст.87 КПК України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, що ОСОБА_6 не вчиняв злочини, за які його засуджено, апеляційний суд відхиляє, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи дане кримінальне провадження, в повному обсязі дослідив усі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дав їм правову оцінку та прийшов до вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 винний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 КК України , ч.1 ст.263 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, особу винного, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не

перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2009 року з діагнозом вживання алкоголю зі шкодою для здоров`я, страждає на хронічний вірусний гепатит С з незначним порушенням функцій печінки. При цьому до обставин, що пом`якшують покарання суд відніс: відшкодування потерпілій витрат на лікування, а до обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

З врахуванням обставин кримінального провадження та особи винного районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкцій ч.1 ст.121 та ч.1 ст.263 КК України, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і є домірним вчиненому.

Усі інші доводи, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, не дають колегії суддів підстав для зміни чи скасування вироку суду, який ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Порушень вимог кримінального процесуального права апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3