АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1426/16 Справа № 205/3571/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, раніше судимого,
за участю: прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання адміністрації Дніпропетровської виправної колонії №89 УДПСУ у Дніпропетровській області задовольнити та застосувати до нього положення ст. 82 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений посилається на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні подання адміністрації виправної колонії і не взято до уваги, що він за час відбування покарання мав три стягнення, які вже погашені та п`ять заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Засуджений звертає увагу суду на те, що він позитивно характеризується адміністрацією виправної колонії, працює кухарем у їдальні та це свідчить, що він став на шлях виправлення.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні подання адміністрації Дніпропетровської виправної колонії УДПСУ у Дніпропетровській області №89 про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2012 року, більш м`яким покаранням.
В постановленому процесуальному рішенні, суд зазначив, що ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо і протягом останнього року більше двох заохочень за ставлення до праці або іншу сумлінну поведінку не мав, у зв`язку з чим не можна вважати, що засуджений довів своє виправлення та до нього не може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, подану засудженим, прохали її задовольнити.
Прокурор вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою та підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на те, що предметом розгляду суду першої інстанції та апеляційної скарги засудженого є питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та виходячи з положень ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла до такого.
Відповідно до вимог ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас поліпшувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість поліпшення його правового становища.
Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, є те, що засуджений: 1) відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) став на шлях виправлення; 3) фактично відбув встановлену законом частину призначеного судом покарання.
Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання адміністрації Дніпропетровської виправної колонії №89 УДПСУ у Дніпропетровській області про заміну ОСОБА_6 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, дослідив необхідні матеріали провадження і особової справи, та дійшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не став на шлях виправлення, тому до нього не може бути застосовано положення ст. 82 КК України.
Так, апеляційним переглядом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2012 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Згідно довідки Дніпропетровської виправної колонії №89 УДПСУ у Дніпропетровській області станом на 13 липня 2016 року ОСОБА_6 відбув 3 роки 10 місяців 15 днів та невідбута частина покарання, з урахуванням застосованих до засудженого положень ч. 5 ст. 72 КК України, складає 1 рік 6 місяців 6 днів (а.п. 41).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини провадження, належним чином врахував особу засудженого, зокрема щодо його поведінки протягом всього строку відбування покарання, те, що він характеризується посередньо, протягом останнього року не мав більше двох заохочень за зразкову поведінку та ставлення до праці, і правильно дійшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення.
Окрім зазначеного вище, та з огляду на те, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, наявність факту притягнення його до дисциплінарної відповідальності та стягнень, які хоч й погашені, але певним чином характеризують особу, наголошуючи, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання застосування ст. 82 КК України на цьому етапі відбування покарання засудженим є недоцільним.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в ході апеляційного перегляду - не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4