Провадження № 1-кс/638/2943/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 р. слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в:

05.09.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону про закриття кримінального провадження, в якій просив скасувати постанову слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 22.08.2016 року у кримінальному провадженні №0000173 від 13.07.2016 р.

В обгрунтування скарги вказав, що 26.01.2016 р. прокуратурою Харківською області за заявою ОСОБА_6 зареєстровано кримінальне провадження №0000103 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 24.05.2016 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, а саме в прийнятті пропозиції неправомірної вигоди.

Скаржник зазначає, що в якості доказів слідчим прокуратури Харківської області використовуються протоколи допиту ОСОБА_6 та протоколи, складені за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій співробітником Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_7

29.06.2016 р. прокурором прокуратури Харківської області складений обвинувальний акт та направлений до Київського районного суду м. Харкова, де розглядається в теперішній час.

ОСОБА_4 вказує, що військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснювалось розслідування кримінального провадження №0000173 від 13.07.2016 р. за його заявою про скоєний злочин від 07.06.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України. 13.07.2016 р. Харківською місцевою прокуратурою №2 виділено з матеріалів досудового розслідування №0004235 від 01.07.2016 р. за ч. 1 ст. 370 України матеріали щодо вчинення невстановленими співробітниками СБ України кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України. Виділеному кримінальному провадженню присвоєний №0000173. Того ж дня прокурором Харківської місцевої прокуратури №2 визначено підслідність зазначеного кримінального провадження за військовою прокуратурою Харківського гарнізону.

Скаржник вказує, що 03.08.2016 р. старшим слідчим військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 він був повідомлений про його визнання потерпілим в указаному кримінальному провадженні.

Скаржник зазначає, що до протоколу допиту ним було додано додатки на 52 аркушах, які можуть свідчити про наявність складу злочину в діях посадових осіб Управління СБ України в Харківській області, однак фактично слідчим не вжито жодних процесуальних заходів, спрямованих на реагування на свідчення скаржника і перевірку доданих матеріалів.

22.08.2016 р. старший слідчий військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 постановив закрити кримінальне провадження №0000173 від 13.07.2016 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю у діянні працівників СБ України складу злочину.

ОСОБА_4 вказує, що з зазначеною постановою його було ознайомлено 02.09.2016 р. в службовому кабінеті ОСОБА_5 ; в інший спосіб з постановою його не ознайомлювали.

Скаржник вказує, що в своїй постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на допит ОСОБА_6 , в якому останній повідомляє, що 26.01.2016 р. він звернувся з заявою до прокуратури Харківської області з приводу вимагання у нього ОСОБА_4 грошових коштів; про те, що на початку лютого 2016 р. ОСОБА_4 запропонував йому зустрітись біля Державної податкової інспекції і під час зустрічі наполягав на раніше висловленій пропозиції щодо надання грошових коштів.

ОСОБА_4 вважає, що при складанні постанови слідчий взагалі не бере до уваги його свідчення та матеріали, надані під час допиту, з яких вбачається, що в грудні 2015 р. директор ТОВ «Будинок імпорту» звернувся до ДПІ в Київському районі м. Харкова із заявою про отримання підприємством свідоцтва платника ПДВ. 10.12.2015 р. між скаржником і ОСОБА_6 відбулась зустріч, під час якої останній надав усні пояснення щодо діяльності його підприємства та надав можливість ознайомитись з договором оренди на офісне приміщення. За результатами зустрічі було складено та спрямовано до ДПІ в Київському районі м. Харкова службову записку, що підприємство ТОВ «Будинок імпорту» знаходиться за податковою адресою, а керівником надані документи. ОСОБА_4 вказує, що до прийняття рішення про надання свідоцтва платника ПДВ він не має відношення, оскільки це не передбачено його посадовою інструкцією.

Скаржник вказує, що свідчення ОСОБА_6 про відсутність контактів між ними після зустрічі в грудні 2015 р. до 09.02.2016 р. підтверджується наданою деталізацію дзвінків за номером ОСОБА_4 . Але слідчий в ході досудового розслідування навіть не став встановлювати причину, через яку ОСОБА_6 майже через два місяці після останнього спілкування спрямовує до прокуратури заяву про вчинення злочину, не встановлює і не допитує ОСОБА_6 щодо того, що ініціатором усіх зустрічей та розмов виступав саме ОСОБА_6 , що також підтверджується деталізацією дзвінків за номером телефону ОСОБА_4 та матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій.

Скаржник вважає, що в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню слідчим не береться до уваги, що 09.02.2016 р. під час зустрічі між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , також ініційовану ОСОБА_8 , ОСОБА_4 надавалась виключно консультативна інформація; ініціатором надання неправомірної вигоди виступав саме ОСОБА_8 , при цьому отримавши декілька відмов не зупинявся в своїх пропозиціях. Також, вказує скаржник, ОСОБА_6 не зупинили слова скаржника про те, що все буде робитись згідно алгоритму, тобто за законом, та що надання свідоцтва платника ПДВ від ОСОБА_4 не залежить. Скаржник вважає, що вищезазначена активна поведінка ОСОБА_6 безпосередньо свідчить про провокативність його дії, але слідчим взагалі не приділено цим фактам уваги та, як наслідок, не проведено жодних процесуальних дій, спрямованих на доведення факту провокації.

ОСОБА_4 вказує, що в ході досудового розслідування слідчий отримав від нього інформацію про те, що ОСОБА_6 в 2014 р. засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до п`яти років позбавлення волі з випробувальним терміном два роки. Однак слідчим не проведено жодних процесуальних дій, спрямованих на доведення або спростування факту залежності ОСОБА_6 від правоохоронних органів. В постанові про закриття провадження зазначені посилання виключно на покази інших свідків, які повідомили, що провокації не було. Не досліджені обставини, що, на думку скаржника, можуть свідчити про співпрацю ОСОБА_6 з правоохоронними органами або навіть про його перебування на оперативному обліку правоохоронних органів в якості агента.

Також, вказує скаржник, слідчим не перевірялись його свідчення щодо невідповідності фактичним даним свідчень, наданих ОСОБА_6 під час досудового розслідування, яке проводилось прокуратурою Харківської області, а як наслідок військовою прокуратурою не проводились процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини.

ОСОБА_4 вказує, що в своїй постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на свідчення, отримані під час допиту від старшого оперуповноваженого 1 сектору 2 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Харківській області ОСОБА_7 , в якому останній повідомив, що він проводив НСРД по відношенню до ОСОБА_4 , що діяв на підставі доручення прокурора прокуратури Харківської області та ухвал апеляційного суду Харківської області та що жодної провокації не вчиняв. При цьому слідчий знову не бере до уваги свідчення ОСОБА_4 та надані ним матеріали.

Скаржник зазначає, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000173 слідчим взагалі не проводились заходи, спрямовані на отримання деталізації дзвінків за номерами телефонів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в той час як інформація про те, що між ними відбувалось спілкування в період до 26.01.2016 р, тобто до дати звернення ОСОБА_6 з заявою до прокуратури, могла би стати беззаперечним підтвердженням факту організації провокації злочину.

В ході допиту ОСОБА_7 не висвітлено питання, чи був він знайомий з ОСОБА_6 до складання заяви про злочин, тобто допит проводився поверхнево та не висвітлює об`єктивного стану речей. Слідчим не було допитано ОСОБА_7 щодо складання останнім протоколів за результатами проведення НСРД, а саме: під час складання протоколів ОСОБА_7 посилався на ст. 8 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», хоча усі дії проводились в межах досудового розслідування, а відповідно усі матеріали повинні складатись на підставі КПК України. Виходячи з останнього, у скаржника виникає питання, в межах оперативно-розшукової справи чи кримінального провадження проводились усі дії та чи не порушено його конституційні права громадянина України. Це питання також не отримало відповідь під час досудового розслідування.

Також, вказує скаржник, в ході досудового розслідування ним було надано слідчому розсекречені протоколи, складені за результатами проведення НСРД та результати фоноскопічної експертизи з текстовим відтворенням аудіозапису. З наданих матеріалів вбачається, що в протоколах, складених співробітником СБУ, порівняно з експертизою, не вистачає цілих речень, які мають ключове значення при сприйнятті інформації. ОСОБА_4 вважає, що у слідчого мало виникнути логічне питання, з якою метою співробітник СБУ не вносив до протоколів обсяг тексту та чи не було це одним з етапів штучного створення видимості злочину; процесуальні дії для встановлення мети скоєння цих дій, також не проведено.

ОСОБА_4 вважає, що зазначені дії ОСОБА_7 мають ознаки службового підроблення, тобто при об`єктивному та всебічному проведенні досудового розслідування, можуть бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України та виділені в окреме кримінальне провадження.

Скаржник вважає, що закривши кримінальне провадження його позбавили можливості заявите клопотання щодо проведення ряду процесуальних дій у кримінальному провадженні, а тому рішення слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, оформлене постановою від 22.08.2016 р., є необгрунтованим, протиправним, незаконним та таким, що не відповідає завданню кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Прокурор проти скарги заперечував і просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши учасників судового засідання, дослiдивши матерiали справи, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З витягу з кримінального провадження №0000173 від 13.07.2016 р. вбачається, що військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснювалось розслідування вказаного провадження за заявою ОСОБА_4 про скоєний злочин від 07.06.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України.

Постановою слiдчого військової прокуратури Харкiвського гарнiзону про закриття кримінального провадження від 22.08.2016 р. кримінальне провадження №0000173 за фактом вчинення співробітниками Управління Служби безпеки України в Харківській області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні працівників СБ України, складу зазначеного кримінального правопорушення.

Вiдповiдно до зазначеної постанови, в ході проведення повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування не встановлено фактів провокації вчинення злочину працівниками УСБ України в Харківській області під час проведення негласних слідчих та розшукових дій відносно ОСОБА_4 .

В матеріалах кримінального провадження №0000173 від 13.07.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України міститься протокол допиту свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого він надає однозначні показання щодо свого спілкування зі скаржником, а саме вказує, що ОСОБА_4 повідомив його про готовність надати позитивний висновок щодо питання, з яким ОСОБА_6 звернувся до нього як до посадової особи, в разі, якщо ОСОБА_6 надасть йому грошову винагороду, в іншому випадку в наданні відповідної довідки ОСОБА_6 буде відмовлено.

В зазначеному протоколі допиту свідка відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про імовірну співпрацю ОСОБА_6 з правоохоронними органами і провокацію підкупу.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_7 (старшого оперуповноваженого 1 сектора 2 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Харківській області) від 04.08.2016 р., який також міститься в матеріалах вказаного кримінального провадження, також вбачаються однозначні свідчення ОСОБА_7 про відсутність контролю за вчиненням злочину щодо ОСОБА_9 . На питання, чи здійснювалась ОСОБА_7 провокація вчинення злочину відносно ОСОБА_9 , свідком дано однозначну негативну відповідь.

Щодо посилання скаржника на те, що в протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо, відео контроль особи стосовно старшого оперуповноваженого відділу ОСА ПДВ ОУ ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження №0000103 від 26.01.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, складених співробітником СБУ, порівняно з висновком комплексної судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису №5955/5983 від 10.06.2016 по кримінальному провадженню №0000103, не вистачає цілих речень, які мають ключове значення при сприйнятті інформації, суд зазначає, що наслідки допущених неточностей, які містяться в матеріалах кримінального провадження №0000103 від 26.01.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, знаходяться в компетенції суду, на розгляді якого перебуває вказане кримінальне провадження.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що досудове слідство по кримінальному провадженню №0000173 від 13.07.2016 р. за заявою ОСОБА_4 було проведено, надані матеріали досліджені, однак прямих доказів, які б свідчили про існування фактів провокації вчинення злочину працівниками УСБ України в Харківській області під час проведення негласних слідчих та розшукових дій відносно ОСОБА_4 , встановлено не було.

Доводи, наведені в скарзі ОСОБА_4 , не можуть слугувати для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000173, оскільки скаржником не наведено жодних доказів, які б свідчили про вчинення співробітниками УСБ України в Харківській області кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України. Обставини, на які посилається скаржник, носять непрямий характер і ґрунтуються на припущеннях, які нічим не підтверджуються.

Виходячи з викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону про закриття кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харковської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя