Справа № 158/2313/15-к Провадження №11-кп/773/224/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду від 05 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, з неповною середньою освітою, раніше судимий:
- 18.09.2014 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 2 роки;
засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до даного покарання часткового приєднано невідбуте покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 18.09.2014 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання, а саме з 12.10.2015 року та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Застосовано відносно ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, з неповною середньою освітою, учень 11 класу ЗОШ І-ІІІ ступеня №4 м. Ківерці, раніше судимий:
- 10.12.2015 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області за ст.118 КК України до 1 року позбавлення волі;
засуджений за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 10.12.2015 року і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного його затримання, а саме з 12.10.2015 року та на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вироком вирішено також долю речових доказів.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, Апеляційний суд Волинської області,
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що 12.10.2015 року, близько 00 годин 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, в приміщенні залізничного вокзалу в м. Ківерці Волинської області вчинили напад на ОСОБА_12 , де із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, заволоділи майном останнього на загальну суму 1602 грн.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч.2 ст.186 КК України і із застосуванням ст.69 КК України його підзахисному призначити покарання 2 роки позбавлення волі.
Посилається на те, що досудове розслідування проведено не уповноваженою особою, оскільки у слідчої ОСОБА_13 не було повноважень розслідувати кримінальні правопорушення, вчинені неповнолітніми. У зв`язку з цим висновок судово-медичної експертизи та інші слідчі дії проведені з порушенням законодавства, а тому зібрані по кримінальному провадженню докази є недопустимими, але суд ці доводи захисту безпідставно до уваги не взяв.
Крім того, вважає, що було порушено право ОСОБА_8 на захист, оскільки після затримання слідчі дії з ним проводилися без захисника. Судом дано неналежну оцінку показанням свідка ОСОБА_14 .
Також захисник зазначає, що суд безпідставно у вироку вказав, що ОСОБА_8 вину не визнав, хоча в дійсності той вину визнав частково, а саме визнав факт завдання тілесних ушкоджень та відкрите заволодіння сумкою з речами, а заперечив лише завдання тілесних ушкоджень у вигляді перелому кісток носа.
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати повністю, ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Посилається на те, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Безпідставно суд не визнав докази недопустимими, оскільки слідчі дії щодо неповнолітнього було проведено без участі захисника, та слідчим, яка не наділена повноваженнями щодо розслідування кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми.
Крім того зазначає, що судово-медична експертиза щодо отриманих потерпілим тілесних ушкоджень проведена однобічно та не об`єктивно, без дослідження експертом матеріалів кримінального провадження, без визначення точної дати і часу отримання потерпілим травм.
Вважає, що вина її підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не доведена, оскільки у ОСОБА_7 був відсутній умисел на нанесення потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я і правильною є кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України.
Також суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, порушив п.3 ч.3 ст.102 КК України, згідно якої покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначено за тяжкий злочин на строк не більше семи років.
Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг, обвинувачених, захисників та законного представника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який апеляційні скарги заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.
Висновок суду про вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, при вказаних у вироку обставинах, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав відповідну юридичну оцінку.
Винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який показав, що 12 жовтня 2015 року у вказаному у вироку місці і часі, обвинувачені вчинили на нього напад, обоє наносили удари в голову та забрали сумку з речами.
Про те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 12 жовтня 2015 року на залізничному вокзалі наносили удари потерпілому ОСОБА_12 підтвердила в суді свідок ОСОБА_14 .
При проведенні слідчого експерименту 23.11.2015 року свідок ОСОБА_14 детально розповіла і показала при яких обставинах і де обвинувачені били потерпілого.
Свідок ОСОБА_15 показав, що 12 жовтня 2015 року обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автостанції в м. Ківерці сіли до нього в автомобіль і у них була спортивна сумка чорного кольору. В автомобілі їх затримали працівники міліції. Через деякий час він бачив потерпілого, який був побитий, а на обвинувачених тілесних ушкоджень не було.
Згідно протоколу огляду місця події від 12.10.2015 року в автомобілі свідка ОСОБА_15 було виявлено спортивну сумку чорного кольору з речами потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав, що разом з ОСОБА_7 12.10.2015 року на залізничному вокзалі в м. Ківерці наносили удари потерпілому ОСОБА_12 і забрали його сумку.
В апеляційних скаргах факт заволодіння обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майном потерпілого ОСОБА_12 12.10.2015 року на залізничному вокзалі в м. Ківерці не оспорюється.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №76 від 12 жовтня 2015 року у потерпілого ОСОБА_12 було виявлено синці і травматичну припухлість в ділянці носа, а також лівій боковій поверхні грудної клітки та перелом кісток носа без зміщення.
Вказані тілесні ушкодження утворились від ударів тупими твердими предметами з обмеженою співударяючою поверхнею, цілком можливо, кулаками і ногами, при обставинах і в термін вказаний потерпілим, і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що судово-медична експертиза проведена однобічно та не об`єктивно апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Підстав сумніватися у висновку судово-медичної експертизи про характер і ступінь отриманих потерпілим тілесних ушкоджень немає, оскільки вона проведена компетентним спеціалістом на підставі постанови органу досудового розслідування, належним чином вмотивована і узгоджується з матеріалами кримінального провадження.
При проведенні експертизи потерпілий був освідуваний, експертом була досліджена його медична документація.
Проаналізувавши всі докази в сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили напад з метою заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, і правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст.187 КК України.
Твердження захисників про те, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України колегія суддів визнає безпідставними, оскільки потерпілому ОСОБА_12 діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а тому вони повинні нести відповідальність за ч.2 ст.187 КК України.
Необґрунтованими апеляційний суд визнає також доводи захисників про те, що досудове слідство проведено не уповноваженою особою, що суд безпідставно не визнав недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання від 12.10.2015 року за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку із незалученням до проведення цих процесуальних дій захисників.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження 12.10.2015 року та 20.10.2015 року відомості по заяві потерпілого ОСОБА_12 про вчинення щодо нього злочину в ЄРДР було внесено слідчим ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , їх було визначено слідчими у кримінальному провадженні №0000761 щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Підстав вважати, що досудове розслідування проведено не уповноваженою особою апеляційний суд не вбачає.
При пред`явленні осіб для впізнання 12.10.2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не перебували в статусі підозрюваних, а тому підстав для визнання протоколів впізнання недопустимими доказами у суда не було.
Той факт, що майном потерпілого ОСОБА_12 12.10.2015 року на залізничному вокзалі м. Ківерці заволоділи саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніким по кримінальному провадженню не оспорюється.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону судом дотримані.
Зокрема, враховано тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, що злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочин вчинили в неповнолітньому віці.
Вид і розмір призначеного покарання щодо кожного із обвинувачених у вироку належним чином вмотивований.
Покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначено за ч.2 ст.187 КК України в мінімальному розмірі з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд порушив вимоги п.3 ч.3 ст.102 КК України є безпідставним, оскільки покарання обвинуваченому призначено за тяжкий злочин не більше семи років, а згідно ч.2 ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому за сукупністю злочинів або вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати п`ятнадцяти років.
Законних підстав для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст.69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд не вбачає.
Обґрунтованість та правильність призначення остаточного покарання ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.71 КК України і ОСОБА_8 на підставі ч.4 ст.70 КК України сумнівів не викликає.
Підстав для зміни чи скасування вироку по доводах, що викладені в апеляційних скаргах захисників, немає.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:
Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання її копії, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4