Ухвала
іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 та № 0000292, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Рудний Кустанайської

області, Республіки Казахстан, який мешкає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд в суді першої або апеляційної інстанцій. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно визнав його винуватим, оскільки розмір викраденого майна недостатній для настання кримінальної відповідальності, не було проведено товарознавчої експертизи. Зазначає, що він відмовився від послуг адвоката під тиском працівників правоохоронних органів, а суд в порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства провів підготовче засідання без його участі.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 січня 2014 року приблизно о 12 год. 00 хв., рухаючись в маршрутному таксі № 12 в м. Чернівці, таємно, повторно, викрав майно ОСОБА_7 , чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 400 грн.

Крім того, 07 лютого 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_5 , вступивши в попередню змову із невстановленою досудовим слідством особою, рухаючись в маршрутному таксі № 5 в м. Чернівці, вчинив замах на таємне, повторне викрадення чужого майна ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судом першої та апеляційної інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений ОСОБА_5 повторно, таємно вчинив крадіжку майна та замах на повторне таємне викрадення майна, підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даними, що містяться у протоколах огляду місця події та предметів, пред`явлення для впізнання, проведення слідчого експерименту.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що судовими інстанціями його безпідставно визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог статей 65 67 КК України.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в ній дані ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційній скарзі.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, про які зазначив засуджений у касаційній скарзі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3