Номер провадження: 11-кп/785/564/16
Номер справи місцевого суду: 496/3225/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року, по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0001717 від 19.10.2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зоря Веселинівського району Миколаївської області, громадянин України, не працюючий, не одружений, з середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-24.02.2011 року за ч. 2 ст. 185 КК Українидо 1 року 6 місяців позбавлення волі;
-14.05.2013 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-12.12.2013 рокуБерезівським районним судом Одеської області за ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,
засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Березівського районного суду Одеської області від 12.12.2013 року та остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Тримається під вартою з 25 жовтня 2013 року;

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 засуджений за те, що 19.10.2013 року, близько 01:00 год., через огорожу присадибної ділянки АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу через незачинені двері, проник до гаражного приміщення в житловому будинку, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2950 грн., після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як він зазначений злочин не скоював, робітники міліції примусили його визнати вину, оскільки погрожували посадити його цивільну дружину та брата.
В апеляційній скарзі захисникОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, посилаючись на те, що суд розглянув кримінальне провадження неповно та однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у пред`явленому обвинувачені, суд неправильно оцінив докази, в зв`язку з чим прийшов до неправильних висновків щодо доведеності вини обвинуваченого.
Також в апеляційній скарзі захисника зазначено, що суд у вироку не встановив:
- факт злочину, місце та час скоєння злочину;
- наявність в гаражі викраденого майна, його вартість, що, з урахуванням пояснень потерпілого ОСОБА_9 , призвело до зміни обвинувачення;
- можливість у обвинуваченого це майно викрасти;
- куди майно поділося з автомобілю обвинуваченого ОСОБА_8
- причини відсутності відбитків слідів взуття та відбитків пальців обвинуваченого на огорожі, в гаражі та в салоні автомобіля.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що в обґрунтування вироку суд поклав недопустимі докази, а саме додатковий висновок експерта №20 від 07.02.2014 року, та речовий доказ автомобіль ,оскільки при складанні протоколу огляду місця події від 19.10.2013 року експерт та поняті не були присутні, так як потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що на місці події були тільки працівники міліції, цивільних людей не було. В протоколі не зазначено де саме відбиралися відбитки пальців, чи були якісь інші сліди та, що саме було оглянуто. ОСОБА_8 міг залишити відбиток пальця, який був виявлений на місці злочину та, згідно висновку експерта, належить останньому, на автомобілі у селі, так як потерпілий та його син їздили на автомобілі, а обвинувачений шукав в селі квартиру.
Експерт в судовому засіданні не зміг пояснити чому не знайшов інших відбитків пальців ОСОБА_8 на автомобілі та огорожі.
Дактилоскопічна карта ОСОБА_8 була взята у обвинуваченого в місцях позбавлення волі, без роз`яснення прав та обов`язків в присутності адвоката, чим порушено право на захист, доставлена експерту в не упакованому виді.
Суд безпідставно визнав допустимим доказам протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.10.2014 року, оскільки свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що жодних слідчих дій з ним не проводилося, очної ставки та впізнання по фотографії також не проводилось, поняті були працівниками міліції.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 не впізнав підсудного, свідок ОСОБА_12 в судове засідання не визивався, посилання на його докази є незаконними
Суд безпідставно визнав допустимим доказом слідчий експеримент з участю обвинуваченого та показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_8 в той час свою вину в вчиненні крадіжки майна ОСОБА_9 визнавав
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадання чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, в повному обсязі встановлена судом, з урахуванням вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, згідно протоколу огляду місця події від 19.10.2013 року, з гаражного приміщення в житловому будинку потерпілого ОСОБА_9 , в якому знаходився автомобіль, було викрадене майно, а також виявлені та вилучені відбитки пальців.

Згідно додаткового висновку експерта від 07.02.2014 року один з виявлених та вилучених при огляді місця події відбитків пальців належить обвинуваченому ОСОБА_8 .

Апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК України при складанні протоколу огляду місця події від 19.10.2013 року, оскільки він був складений у відповідності до вимог законодавства в присутності понятих та експерта ОСОБА_15 , що було перевірено та встановлено при судовому розгляді кримінального провадження.

При судовому розгляді експерт ОСОБА_15 підтвердив дотримання вимог закону при виявленні та фіксуванні відбитків при огляді місця події, зокрема, при упаковці в конверт плівок, а також при проведенні дактилоскопічних експертиз.

Крім того, вина ОСОБА_8 у таємному викраданні майна потерпілого ОСОБА_9 з приміщення гаражу підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які послідовно, в ході досудового розслідування та судового розгляду поясняли, що 19.10.2013 року, в нічний час, до них у будинок зайшли два чоловіки, вони побігли за ними, переслідували їх до автомобіля, що чекав на узбіччі, в якому сиділа жінка. Випадково під`їхав автомобіль працівників міліції, які затримали зазначених осіб, один з яких є обвинувачений ОСОБА_8 , а також оглянули автомобіль, в багажному відділені якого були, зокрема, майно, викрадене у потерпілого ОСОБА_9 .

Також, згідно протоколів від 08.10.2014 року, складених у відповідності до вимог КПК України, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_8 за фотознімками,.

Доводи в апеляційній скарзі захисника про те, що суд безпідставно визнав допустимими доказами протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.10.2014 року, а також показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які не були допитані в суді, спростовуються журналами та звукозаписом судового засідання.

При судовому розгляді свідок ОСОБА_16 , який є працівником міліції, пояснив, що в Біляївській РВ надійшло повідомлення про сімейну сварку, наряд чергових виїхав на виклик. Проїжджаючи через с.Широка Балка вони побачили свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які переслідували ОСОБА_8 та його брата, догнали біля автомобілю, який чекав останніх на узбіччі, в якому знаходилася жінка. ОСОБА_8 та його брата, у якого не було документів, доставили до Біляївського РВ разом з автомобілем, в багажнику якого він бачив майно, в тому числі, як вияснилося пізніше, викрадене у потерпілого ОСОБА_9 .

Однак, оскільки повідомлення про злочин від потерпілого ОСОБА_9 в Біляївській РВ ще не надійшло ОСОБА_8 , у якого були документи, відпустили, останній на автомобілі уїхав.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі сукупності зазначених доказів, встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадання майна потерпілого ОСОБА_9 , потім зайшов з іншою особою до будинку свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які стали їх переслідувати до автомобіля, що чекав на узбіччі, після чого ОСОБА_8 та інші особи були затриманні працівниками міліції, що їхали на інший виклик. Після перевірки документів, так як від потерпілого ОСОБА_9 ще не надійшла заява про крадіжку, ОСОБА_8 уїхав на автомобілі, в якому свідки бачили майно, викрадене у потерпілого ОСОБА_9 , та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження неповно та однобічно, в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували вину ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, є голослівними та надуманими, так як на підставі належних, допустимих та достовірних доказів беззаперечно встановлені обставини злочину та вина ОСОБА_8 в його вчиненні.
При цьому, в апеляційних скаргах немає жодного конкретного посилання на неповноту або однобічність судового розгляду, та на докази, які б суд не дослідив.
Також неспроможними є доводи апеляційних скарг щодо не встановлення судом фактичних обставин кримінального правопорушення, так як суд у вироку встановив місце та час скоєння злочину, обставини, які підтверджують кваліфікуючи ознаки кримінального правопорушення.
Пояснення потерпілого ОСОБА_9 щодо наявності в гаражі викраденого майна та його вартості сумніву не викликають, крім того, вони частково були підтвердженні показаннями свідків, які бачили майно в автомобілі ОСОБА_8 .
Зміна обвинувачення в частині об`єму викраденого майна відбулася з дотриманням порядку, встановленого ст. 338 КПК України (а.п. 112-116).
Посилання в апеляційній скарзі на не встановлення судом можливості у обвинуваченого майно викрасти, місце знаходження майна не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_8 при розгляді апеляційних скарг підтвердив, що з Біляївського РВ він поїхав на автомобілі, затриманий був через тривалий час.
Також не можуть бути взяті до уваги посилання на те, що судом не встановлені причини відсутності відбитків слідів взуття та відбитків пальців обвинуваченого на огорожі, в гаражі та в салоні автомобіля, а також на те, що експерт в судовому засіданні не зміг пояснити чому не знайшов інших відбитків пальців ОСОБА_8 на автомобілі та огорожі, як підстави для скасування судового рішення, оскільки зазначені питання не є предметом дослідження при розгляді кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив докази по справі, як допустимі, на підставі яких прийшов до правильних висновків щодо доведеності вини обвинуваченого.
Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що в обґрунтування вироку суд поклав недопустимі докази, а саме додатковий висновок експерта №20 від 07.02.2014 року, та речовий доказ автомобіль, є неспроможними, так як підстав, передбачених ст. 86 КПК України для визнання доказу недопустимим, суд першої інстанції не встановив, оскільки при складанні протоколу огляду місця події від 19.10.2013 року експерт та поняті були присутні.
При цьому, перше експертне дослідження проводилося щодо визначення належності виявлених відбитків потерпілому, що не ставить під сумнів висновки додаткової експертизи №20 від 07.02.2014 року.
Апеляційний суд не вбачає порушення права на захист обвинуваченого тим, що дактилоскопічна карта ОСОБА_8 була взята у обвинуваченого в місцях позбавлення волі, жодних доказів відмови ОСОБА_8 від надання відбитків суду не надавалось.
Крім того, за наявності відбитків на місці злочину органи досудового розслідування не позбавленні права отримати дактилоскопічну карту особи, яка була раніше засуджена та має зазначену карту. Також немає жодних доказів щодо порушення вимог закону при направленні дактилоскопічної карти експерту, навпаки, з дослідницької частини експертизи вбачається дотримання зазначених вимог закону.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 міг залишити відбиток на автомобілі у селі не можуть бути прийняті до уваги, так як сторона захисту не навела жодних конкретних обставин, при яких обвинувачений ОСОБА_8 мав доступ до автомобіля потерпілого.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового розслідування та при судовому розгляді кримінального провадження, а також в апеляційній скарзі не дав жодних пояснень щодо причин перебування в нічний час в с.Широка Балка Біляївського району Одеської області, де він був затриманий працівниками міліції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у вироку безпідставно визнав допустимим доказом слідчий експеримент з участю обвинуваченого та показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_8 в той час свою вину в вчиненні крадіжки майна ОСОБА_9 визнавав, не можуть бути прийняті до уваги, так як кримінальний процесуальний закон не позбавляє органи досудового розслідування права закріпляти відповідними доказами визнавальні показання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що висновки у вироку суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені відповідними зазначеними доказами, дослідженими при судовому розгляді кримінального провадження у встановленому законом порядку, перевірені та оцінені судом належним чином, як достовірні та достатні, на підставі яких була встановлена вина обвинуваченого в інкримінованому злочині та правильно кваліфіковані його дії.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають, оскільки їх доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування вироку суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.376 ч.2,404,405,407,408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 8 років позбавлення волі, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали буде оголошений 02.06.2016 року о 10:00 год. Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4