Справа № 128/4073/15-к
ВИРОК
Іменем України
25 жовтня 2016 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
за ст. ст. 125 ч.2, 128 КК України, -
ОСОБА_6 , 19.07.2014 року, близько 19 год. 00 хв., знаходячись на своєму подвір`ї, що розташоване в АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки між ним та ОСОБА_7 , діючи зі злочинною недбалістю, не бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, які б виразились у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, так як кинув дерев`яну палицю у напрямку потерпілого ОСОБА_7 , в результаті чого вона влучила у ногу потерпілого, чим йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому обох кісток верхньої третини правої гомілки зі зміщенням; садна правої гомілки.
Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення експертизи - 19.07.2014 року. На теперішній час у ОСОБА_7 має місце порушення функції правої нижньої кінцівки: незрощення перелому правої великогомілкової кістки з формуванням хибного суглобу, помірно виражене обмеження рухів в правому колінному суглобі за рахунок контрактури. Вказані порушення функції правої нижньої кінцівки у ОСОБА_7 стоять в причинному зв`язку з названим вище вказаним переломом кісток правої гомілки і становить 35% (тридцять п`ять відсотків) стійкої втрати загальної працездатності (з застосуванням ст. 151 «б» Таблицы процентов утраты общей трудоспособности в результате различных травм») ОСОБА_9 СССР «О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы» №2 от 1986 г.»
Таким чином, вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_7 належать до тяжких за ознакою стійкої втрати працездатності не менш ніж на одну третину (п.2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 року»).
Характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 свідчать про травматичну дію тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку верхньої третини правої гомілки, що не характерно для утворення в результаті падіння з положення стоячи на площину.
Крім того, ОСОБА_6 , 19.07.2014 року, близько 19 год. 30 хв., знаходячись на своєму подвір`ї, що розташоване в АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки, яка виникла у нього з ОСОБА_8 , умисно, незаконно, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечні наслідки, навмисно наніс останній удар правою рукою (ребром долоні) в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми - струсу головного мозку, підшкірної гематоми в лівій завушній ділянці (без зазначення морфологічних особливостей), які могли утворитися від дії тупих твердих предметів відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих правопорушеннях та пред`явлений цивільний позов ОСОБА_7 до нього про стягнення майнової і моральної шкоди, завданої злочином не визнав та пояснив, що по сусідству з ним в АДРЕСА_1 проживає сім`я ОСОБА_10 , з якою у нього вже тривалий час існують неприязні відносини з приводу межі земельної ділянки, в зв`язку з чим між ними тривали судові тяжби. Так, 19.07.2014 року, будучи в дворі свого будинку, він почув, що працює бензооприскувач та сказав про це матері. Згодом почув, що шарудить шифер, вийшов на город, побачив, що сусід ОСОБА_7 скидає шифер зі свого сараю, з метою встановлення нахилу даху для зливу води, яка б стікала в його двір. Він з цим не погодився, підійшов до сусіда, запитав, що він там робить. ОСОБА_7 відповів йому: «Не твоє собаче діло!». Тоді він підвинув шифер і сказав, що не дасть дозволу на злив води. Потерпілий стояв на даху, в руках тримав молоток, гвоздодер (тягуля) і між ними почалася словесна сварка. З іншого боку сараю з`явились дружина потерпілого, невістка, дочка, прийшла і його мати. Потерпілий був дуже агресивний, його почало тіпати, почалися погрози, і він сказав, що він тут ніхто, і тому не має права йому забороняти щось робити в своєму дворі. Він щось відповів ОСОБА_7 , а той продовжував кричати і погрожувати на його адресу. З цього приводу, він о 18 год. 48 хв. зателефонував до дільничого. Потерпілий на той час в руках тримав рубанець. Його мати, яка була присутня при сварці, стояла перед потерпілим, підняла руки, і він злякався за матір; тоді потерпілий кинув цим рубанцем по матері влучив їй по голові, в плече; рубанець відлетів і впав на цеглу, мати зойкнула. На краю даху лежала рейка, за яку хотів вхопитися потерпілий, тоді він теж її схопив за протилежний бік та з силою відкинув її в двір ОСОБА_10 . Всі стояли, репетували. Потерпілий сказав, що йому зараз буде кінець; його син скочив до нього в двір і між ними почалася бійка, фактично це було борікання, свого роду клінч; ОСОБА_11 в той час був ще на даху. Дружина сина ОСОБА_7 кричала, що він його задушить. Під час боротьби він відчував, що з нього стягували одяг, били капцями по тілу, руками по обличчю. Коли вони піднялися з його сином, то стояли обоє червоні, відхекувалися. Тоді прийшла дочка ОСОБА_7 і почала його бити руками по обличчю. Він відбивався, відштовхнув її від себе. ОСОБА_11 в цей час кричав, щоб йому викликали «швидку». Коли приїхала міліція, то опитували всіх. «Швидка» забрала потерпілого ОСОБА_12 ; його мати теж поїхала в «швидкій» в лікарню. Після цього йому теж стало зле, була блювота. Згодом він сам звертався до лікарні, лежав в неврології. Сусіди вже давно роблять різні пакості для того, щоб його знищити фізично. Наміру у нього бити ОСОБА_7 та його дітей, у нього не було. Вину свою він не визнає ні в раніше пред`явленому обвинуваченні за ст. 125 ч.2 КК України відносно потерпілої ОСОБА_8 , ні за ч.1 ст. 121 КК України відносно ОСОБА_7 , ні в зміненому обвинуваченні за ст. 125 ч.2 КК України відносно потерпілої ОСОБА_8 , ні за ст. 128 КК України відносно потерпілого ОСОБА_7 . На його думку, потерпілий зламав ногу, коли падав з даху донизу. Синяки на шиї сина потерпілого ОСОБА_7 можливо утворилися від щебню, від того, що вони лежали на землі, боролися, «обнімалися». Дочку ОСОБА_7 він не бив тому, що як би бив, то у неї були б тяжчі тілесні ушкодження. Вважає, що усі потерпілі були в стані алкогольного сп`яніння, але він не ініціював їх освідування. Око сину потерпілого він не намагався видавити, він цього не пам`ятає.
Після зміни обвинувачення прокурором обвинувачений ОСОБА_6 додатково пояснив, що ніякого злого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, у нього не було і палицю в бік потерпілого ОСОБА_7 , він не кидав, просто був змушений вирвати цю палицю тому, що потерпілий був «невміняємий», дуже агресивний, і міг нею вдарити його матір. Через те, він вирвав її з рук потерпілого, перекинув до них в двір. Під час цієї сварки він намагався не допустити зливу води на його двір.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим в ніяких стосунках не перебуває. В той день, 19.07.2014 року, вона була на літній кухні, почула крики, прибігла, побачила, що літають дрова та якісь палиці. Тоді вона побігла за мобільним телефоном, щоб викликати міліцію, оскільки такі випадки вже були. Згодом побачила, що брат боровся з ОСОБА_6 , обличчя в нього було синє, око затекло кров`ю, він лежав на землі, ОСОБА_6 на ньому, брат вже задихався, невістка кричала, щоб обвинувачений зліз з брата. Вона схопила його за футболку, за шорти і намагалась стягнути з брата. Піднявшись, обвинувачений їй сказав: «Що ти тут робиш на моїй землі?» і вдарив рукою по обличчю, також в область шиї, щоки та вуха. «Швидка» вже забрала батька з двору обвинуваченого, вона поїхала з батьком в лікарню. Міліцію вона викликала зі свого двору, а «швидку» вже з двору обвинуваченого. Цивільного позову до обвинуваченого вона не пред`являла, просила покарати обвинуваченого максимально суворо.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона являється матір`ю обвинуваченого. 19.07.2014 року вона була вдома, на літній кухні, почула якийсь шум, підійшла до паркану, побачила, що син не дає сусідові робити злив з даху сараю. ОСОБА_11 сидів зверху на сараї, смикав шифер. Вона кричала, щоб ОСОБА_14 відійшов, жінка ОСОБА_15 теж кричала, щоб викинув молотка. Тоді ОСОБА_16 схватив рубанець, замахнувся і кинув в неї, рубанець пролетів по «касательной», трохи задівши її. Потім ОСОБА_16 схопив якусь палицю, яку син вихватив у нього з рук і перекинув до них у двір. Згодом, прибіг син ОСОБА_7 , перескочив до них в двір і вони зчепилися з її сином. ОСОБА_16 тоді скочив з даху і почав кричати: «Ой, нога, нога!». Вона почала телефонувати в міліцію і до свого іншого сина. В той день у сусідів ОСОБА_10 було 40 днів за тещею ОСОБА_15 , напевне вони були п`яні, оскільки робили поминальний обід. Жінка просила ОСОБА_15 злізти з даху, але він її не слухав. Вважає, що цю сварку можливо було припинити і без бійки. Куди впала палиця, яку відкинув її син, вона не знає. На її думку, ОСОБА_16 хотів умисно кинути в неї рубанцем, щоб спровокувати сварку. З батьками потерпілого ОСОБА_7 вони прожили мирно, а з цими сусідами вже довго тривають сварки за межу. ОСОБА_16 скочив тому, що, напевне хотів захищати свого сина. Коли син потерпілого і її син качались по землі, запихались, то у сина потерпілого на обличчі тілесних ушкоджень не було. Міліція приїхала саме до них. Коли приїхала «швидка», то ОСОБА_15 забирали вже з її подвір`я.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що являється братом обвинуваченого. 19.07.2014 року на його телефон зателефонувала мати, слухавку взяла жінка, сказала, що сусіди б`ють брата. Він сів на велосипед, приїхав з сусідньої вулиці, побачив, що мати була біля літньої кухні, трималась за голову, ОСОБА_16 сидів у них на дворі, на землі, на відстані 1-1,5 метрів від паркану. Поряд стояв брат, син та дочка ОСОБА_15 , вони були червоні, відсапувались. Брат розповідав, що все це почалось з шифера, який намагався ОСОБА_11 встановити на даху з нахилом для зливу води в його двір.
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що являється дружиною потерпілого. 19.07.2014 року її чоловік, приблизно о 18 год. 00 хв., пішов ремонтувати дах. Почула крики, чоловік був на даху, зверху, сказав, що його вдарив ОСОБА_6 палицею і його дуже болить, щоб вона принесла йому щось холодне. Мати ОСОБА_6 тримала його за руки позаду спини, а він сказав: «…все, відпусти, мені вже пройшло!» Вона бачила, як ОСОБА_6 смикав шифер в сторону її чоловіка. Коли через декілька хвилин вона повернулася, то побачила свою невістку, яка кричала. Біля паркану побачила сина, праве око в якого було залите кров`ю, чоловік з розбитою ногою, там була і її дочка. Всі вони були на території домоволодіння ОСОБА_6 . Потім вже з`явився брат ОСОБА_6 . Невістка кричала щось: «Не души його, злізь, бо задушиш його!». Дочка розповідала про те, що ОСОБА_6 вдарив її в область обличчя зі словами: «Що ти робиш на моїй землі?»
Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що є невісткою потерпілого ОСОБА_7 . Свекор вирішив полагодити дах та поліз на сарай - навіс. Вона почула крики, її чоловік пішов туди, і коли вже свекор був на території домоволодіння ОСОБА_6 , перескочив через паркан та почав битися з ОСОБА_6 . Вона кричала, що він задушить чоловіка, тоді теж перескочила туди, почала відтягувати свого чоловіка, до них перескочила і сестра чоловіка та вони разом розтягували їх. ОСОБА_6 вдарив сестру чоловіка по обличчю, а чоловік був з закривавленим оком. Свекор сидів на землі, штанина була закочена, видно, що була пошкоджена нога і він кричав, що йому боляче. Вона бачила, як обвинувачений долонею руки вдарив сестру чоловіка. ЇЇ чоловік говорив, що він задихається і йому немає чим дихати.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 суду пояснив, що являється завідуючим відділом експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи та підтримує висновок судово медичної експертизи № 773/892/956/1129 від 20.08.2015 року, яка ним проводилася на підставі постанови слідчого СВ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_20 . Ним безпосередньо оглядався ОСОБА_7 та всі медичні документи, надані хворим. Був закритий перелом, без пошкодження шкіри. З огляду на медичні документи та наявну травму ноги, можна зробити висновок про те, що для спричинення таких тілесних ушкоджень необхідна достатня фізична сила. Дана травма виникла від стикання тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею та з гомілкою потерпілого. Таке тілесне ушкодження не характерне для його утворення в результаті падіння з положення стоячи на площину.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він є слідчим СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області та 19.07.2014 року перебував на чергуванні. Отримавши виклик, приїхав та місце події в с. Якушинці, де на той час вже була «швидка». На землі лежав ОСОБА_7 , також був присутній ОСОБА_6 , його мати та родичі обох сторін конфлікту. Предметом огляду була територія господарства обвинуваченого ОСОБА_6 . За будинком, біля паркану лежав потерпілий ОСОБА_7 . Господарська споруда близько 1,5 2 метри висотою була на території господарства ОСОБА_7 . Він не міг рухати ногою, у нього був перелом ноги. Всьому цьому передувала сварка, під час якої вони ніби то кидались полінами та палицями. ОСОБА_7 забрали в лікарню, пізніше він пояснював, що тілесні ушкодження йому спричинив ОСОБА_6 , кинувши в нього поліно. Син ОСОБА_7 теж був з видимими ушкодженнями в області ока. Вони пояснювали, що ці тілесні ушкодження їм спричинив ОСОБА_6 . Вилучити палицю не представилось можливим тому, що там була дровітня, їх там було дуже багато і якою саме наносився удар, ідентифікувати не представлялось можливим. Проводилось також фотографування, але виготовити знімки неможливо було тому, що фотоапарат старий. Відтворення не проводив тому, що не вважав за потрібне. На даний час наявне кримінальне провадження по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 сином ОСОБА_7
На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_6 по факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 слід кваліфікувати: за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 - за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодженнята дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Суд погоджується зі зміною обвинувачення представником державного обвинувачення в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, оскільки в ході судового слідства, виходячи з пояснень потерпілих, свідків, самого обвинуваченого було встановлено, що ОСОБА_6 під час словесної суперечки між ним та ОСОБА_7 , вихопивши з його рук дерев`яну палицю, кинув її на територію домогосподарства Герасимовичів, яка влучила в ногу ОСОБА_7 . Тобто, в його діях вбачається необережна форма вини у виді злочинної недбалості і з огляду на суб`єктивну та об`єктивну сторону складу даного кримінального правопорушення, дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, що в свою чергу підтверджено висновком судово медичної експертизи, проведеної ВОБСМЕ 20.08.2015 року № 773/892/956/1129 про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які належать до тяжких за ознакою стійкої втрати працездатності не менш, ніж на одну третину. Потерпілий ОСОБА_7 , якому в судовому засіданні було роз`яснено його право відповідно до ст. 338 КПК України підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, підтримав його саме за ст. 121 ч.1 КК України, вважаючи, що обвинуваченим умисно було заподіяно йому тяжких тілесних ушкоджень.
Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 в інкримінованих йому правопорушеннях та твердження про те, що в даній ситуації під час словесної сварки він мав на меті лише не допустити зливу води з сараю ОСОБА_7 в свій двір, і ніяких умислів на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , його синові та дочці не мав, враховуючи довготривалі неприязні стосунки між ними, суд розцінює, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Вина ОСОБА_6 підтверджується частково його власними показами, зокрема, про те, що він був змушений вирвати палицю з рук потерпілого ОСОБА_7 , остерігаючись того, щоб останній не кинув її в його матір, та перекинув цю палицю на його сторону; показами потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_19 та висновком судово медичної експертизи стосовно тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , механізм та локалізація яких свідчать про травматичну дію твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку верхньої третини правої гомілки потерпілого ОСОБА_7 , що не характерно для утворення в результаті падіння з положення стоячи на площину.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України вони відносяться до категорії невеликої тяжкості, особу винного, те що він раніше несудимий; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, невідшкодування заподіяної шкоди; думку потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої вони просять покарати ОСОБА_6 суворо.
Обставин, що відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушень та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкцій статей обвинувачення у вигляді арешту та громадських робіт та остаточне покарання призначити із застосуванням ст. ст. 70, 72 КК України.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що він підлягає до часткового задоволення відповідно до положень ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 57 60, 84, 88 ЦПК України, ст. ст. 91, 92, 120, 128 КПК України і завдана потерпілому майнова та моральна шкода має бути стягнута з обвинуваченого ОСОБА_6 . Зокрема, з обвинуваченого підлягають до стягнення на користь потерпілого ОСОБА_7 15 569 грн. 85 коп. заподіяної майнової шкоди.
Виходячи з положень норм ЦПК України про належність та допустимість доказів та обов`язок доведення позивачем обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, суд не бере до уваги надану цивільним позивачем ОСОБА_7 квитанцію про сплату ним 8400 грн. з призначенням платежу: оплата з/г рах. № 14/500 від 25.07.2014 року (а.к.п. 34), з огляду на недоведеність позивачем даних витрат.
Також, суд не може взяти до уваги надані потерпілим ОСОБА_7 квитанцію №770187 про внесення пожертвування в сумі 150 грн., квитанцію № 870181 про внесення пожертвування в сумі 30 грн., квитанцію № 053051 про внесення пожертвування в сумі 40 грн., квитанцію № 799373 про внесення пожертвування в сумі 35 грн., квитанцію № 924369 про внесення пожертвування в сумі 35 грн., квитанцію № 815044 про внесення пожертвування в сумі 35 грн., оскільки дані внески є благодійними та добровільними.
Також, підлягають, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, до часткового стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати за надання правової допомоги представником адвокатом в розмірі 2648 грн. 58 коп. (а.к.п. 125 - 126).
Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч.2, 128 КК України та призначити йому покарання:
за ст. 125 ч.2 КК України у вигляді 4 х (чотирьох) місяців арешту;
за ст. 128 КК України у вигляді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.
Згідно ст. ст. 70, 72 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_6 визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 х (чотирьох) місяців арешту.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення майнової і моральної шкоди, завданої злочином задоволити частково.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: