АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 1-кп/630/6/16 Головуючий І інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/2047/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст.152 КК України
УХВАЛА
15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- прокурора ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 11-кп/790/2047/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 10 червня 2016 року, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм в ПАТ «Люботинський хлібзавод», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
засуджено за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України на 3 роки позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 4000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.
Як установив суд, 23 жовтня 2013 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прямуючи по вул. Ушакова у м. Люботин Харківської області, побачив попереду себе раніше не знайому йому ОСОБА_9 , став її переслідувати, наздогнав останню біля будинку АДРЕСА_2 вказаної вулиці та, керуючись виниклим умислом, направленим на скоєння зґвалтування, підійшов ззаду ОСОБА_9 та напав на неї, схопивши своєю правою рукою останню за тулуб, а долонею лівої руки закрив їй рот.
Після цього біля огорожі будинку АДРЕСА_2 вищевказаної вулиці ОСОБА_7 масою свого тіла звалив ОСОБА_9 на землю, де, із застосуванням фізичного насильства, масою свого тіла натискав на потерпілу зверху, чим не давав можливості ОСОБА_9 встати, та прикриваючи лівою рукою її рот, став намагатись зняти із ОСОБА_9 брюки, при цьому висловлював свій намір вступити із нею в статевий акт.
ОСОБА_9 стала пручатись, намагатись кликати на допомогу та активно вириватись від нападника.
Оскільки ОСОБА_9 пручалась та не давала можливості ОСОБА_7 реалізувати свій злочинний намір, він вставив вказівний та середній пальці обох рук у рот потерпілої, почавши розтягувати його щоб не дати можливості ОСОБА_9 покликати будь-кого на допомогу.
В той момент, коли ОСОБА_9 спробувала піднятись ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати позаду неї, потягнув її на себе, у результаті чого вони впали під огорожу вказаного домоволодіння.
Утримуючи потерпілу за тулуб, ОСОБА_7 знову вставив пальці своєї лівої руки у рот потерпілої, тілом притиснув її до землі, при цьому правою рукою почав лізти під одяг, з метою повторної спроби зняти брюки останньої.
Оскільки ОСОБА_9 не припиняла чинити опір, ОСОБА_7 схопив її правою рукою за шию, а лівою притиснув праву руку та став душити її, тобто застосував фізичне насильство із метою подолання її опору, довівши останню до стану, коли вона перестала пручатись.
В цей час, почувши стук дверей у сусідньому будинку, та побачивши, що там увімкнулось світло, ОСОБА_7 послабив хватку обох рук на шиї ОСОБА_9 , що дало можливість потерпілій прийти в себе.
ОСОБА_9 , розуміючи, що не зможе супротивитись нападнику, який фізично сильніший за неї, змінила лінію своєї поведінки та запитала у ОСОБА_7 , що він хоче, на що останній вказав бажання вступити у статеві зносини із нею.
ОСОБА_9 , знаючи те, що вдома знаходиться її батько - ОСОБА_10 , з метою ненадання можливості ОСОБА_7 довести свій злочинний намір до кінця, а також врятування свого життя, запропонувала нападнику пройти останньому до неї додому, де вона погодиться вступити із ним у статеві зносини.
На пропозицію ОСОБА_9 . ОСОБА_7 погодився та направився з потерпілою до її домоволодіння.
Підійшовши до хвіртки, яка вела у двір домоволодіння, ОСОБА_9 , скориставшись моментом, коли до огорожі підбіг сусідський собака, який своїм гавканням злякав ОСОБА_7 , забігла на подвір`я, зачинивши хвіртку на замок з іншої сторони, чим унеможливила продовжити ОСОБА_7 злочинні дії та застосування насильства стосовно неї.
За таких обставин ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, необхідних для доведення злочинного наміру, спрямованого на зґвалтування ОСОБА_9 до кінця з причин, що не залежали від його волі, а саме через змогу ОСОБА_9 протистояти злочинним діям ОСОБА_7 та зникнути з місця вчинення злочину.
У результаті вказаного замаху на зґвалтування ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження: садна на обличчі та шиї, внутрішньо-шкірні крововиливи, синець та садна на слизовій поверхні губ, садна та синець на гравій верхній кінцівці, садна на лівій верхній кінцівці, садна та крововиливи на правому стегні.
В апеляційній скарзі обвинувачений, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що він з власної волі, тобто добровільно відмовився від доведення до кінця замаху на зґвалтування потерпілої, а тому його дії належить кваліфікувати за фактично вчинене. Указав, що суд при призначенні покарання не врахував, що він кримінальне правопорушення вчинив вперше, від органів досудового слідства і суду не переховувався, займається трудовою діяльністю, має на утримані малолітню дитину. Вважає, що суд не обґрунтував у вироку розмір грошової суми, яку належить стягнути на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди. Просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України на ч.2 ст.125 КК України, за якою призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі та зменшити розмір грошової суми, яку належить стягнути на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважав вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчинені ним кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.152 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його добровільну відмову від доведення злочину до кінця, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, спростовуються сукупністю доказів.
Згідно ст.17 КК України добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до злочину або замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.
Як слідує із матеріалів провадження, у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 підтвердила обставини, як про це зазначено у вироку, за яких ОСОБА_11 , із застосуванням фізичного насильства, намагався зґвалтувати її, однак не зміг до кінця довести злочин до кінця, оскільки вона своїми активними діями перешкодила цьому, а потім скориставшись переляком обвинуваченого від сусідської собаки, втекла від ОСОБА_11 на подвір`я свого домоволодіння, зачинивши хвіртку на замок.
Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_12 , матеріали кримінального провадження не містять.
Свідок ОСОБА_13 показав, що восени 2013 року йому зателефонувала знайома ОСОБА_12 та розповіла про обставини тільки що вчиненого на неї нападу ОСОБА_11 , який намагався зґвалтувати її. Після цього він з потерпілою і своїм товаришем ОСОБА_14 на автомобілі розшукали ОСОБА_11 біля переїзду, посадили в автомобіль, де останній підтвердив, що хотів зґвалтувати ОСОБА_12 та застосував до неї фізичне насильство, оскільки остання чинила опір та кричала.
Аналогічні показання дав у суді свідок ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_10 показав, що 23 жовтня 2013 року після 23 години до дому прибігла його дочка ОСОБА_9 із закривавленим обличчям, у брудній одежі і розповіла йому, що ОСОБА_11 напав на неї та хотів зґвалтувати.
Із даних протоколу слідчого експерименту слідує, що в ході цієї слідчої дії потерпіла ОСОБА_12 , з виходом на місце злочину розповіла і детально відтворила обставини вчинення ОСОБА_11 щодо неї насильницьких дій з метою зґвалтування.
За висновками судово-медичних експертиз №3125/13, №3546ая/13, які встановили у потерпілої ОСОБА_12 зазначені вище у вироку тілесні ушкодження, вони відносяться до легких тілесних ушкоджень, а спосіб їх нанесення та механізм утворення не суперечить обставинам, зазначеним в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої.
Таким чином, сукупністю зібраних у справі доказів, які не викликають сумнівів у їх достовірності, встановлено, що ОСОБА_11 не довів злочин до кінця не за своєю волею, а внаслідок активних захисних дій потерпілої, яка вчинила фізичний супротив, чим не дозволила ОСОБА_11 розпочати з нею статеві зносини, а потім ввела його в оману і втекла від обвинуваченого.
Тобто обвинувачений фактично не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, а не у зв`язку з його, нібито, добровільною відмовою від доведення злочину до кінця, як про це наголошується в апеляційній скарзі.
Оцінивши зазначенні докази в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_11 вчинив замах на зґвалтування
Кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст.152 КК України є правильною.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, наслідків, що настали, даних про його особу, згідно яких ОСОБА_11 раніше не судимий, займається трудовою діяльністю, за місцем роботи характеризується позитивно, а за місцем проживання - посередньо, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, а також усіх обставин провадження, у тому числі обтяжуючої - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом і розміром є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої на відшкодування моральної шкоди, є занадто великий - позбавлені підстав.
Розмір грошової суми, яку належить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 на відшкодування завданої злочином моральної шкоди судом визначено відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, з урахуванням глибини, тривалості страждань і переживань, які потерпіла ОСОБА_12 перенесла внаслідок злочинних дій обвинуваченого, що спричинило виникнення у неї страху спілкування з людьми чоловічої статі та припинення професійної спортивної кар`єри, хоча мала перспективне майбутнє в галузі спорту.
За таких обставин, враховуючи характер дій обвинуваченого, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін в укладі її життя, необхідність лікування, висновки судово-психологічної експертизи, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог потерпілої на відшкодування моральної шкоди, розмір якої колегія суддів вважає встановлено з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: