АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/6631/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/57/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретерах: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

- за участю прокурора ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

- захисника ОСОБА_9 ,

- потерпілого ОСОБА_10 ,

- представників потерпілого: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 11-кп/790/57/16 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_11 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 532 грн. 05 коп., на відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_8 засуджено за вчинення замаху на вбивство громадянина ОСОБА_10 на ґрунті неприязних відносинза наступних обставин.

24 вересня 2012 р. о 16 години 30 хвилин ОСОБА_8 , прибув на зустріч з ОСОБА_10 з метою повернення останньому грошового боргу.
Знаходячись у салоні автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , припаркованому біля будинку Харківського академічного театру опери та балету, розташованого по вул. Сумській, 25 у м. Харкові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли внаслідок надходження від ОСОБА_10 на його адресу непристойної пропозиції сексуального характеру, з метою реалізації своїх злочинних дій, спрямованих на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 дістав з кишені піджака принесений із собою ніж та, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, свідомо бажаючи настання тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_13 , наніс останньому один удар в область гортані, заподіявши, згідно висновку судово-медичної експертизи № 5083-а/12 від 14.11.2012 р., колото-різане поранення м`яких тканин шиї, без супроводу ушкоджень органів гортані й судинно - нервового пучка, що є легким тілесним ушкодженням, яке потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.
Однак, свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 схопив його руку, в якій знаходився ніж і, вибивши ніж з руки, вибіг з автомобіля.
Через деякий час ОСОБА_8 зателефонував потерпілому ОСОБА_10 з проханням відключити сигналізацію та випустити його з автомобіля, при цьому повідомивши про бажання повернути борг, на що отримав згоду, після чого ОСОБА_10 за допомогою пульта відчинив салон автомобіля, який ОСОБА_8 покинув.
В апеляційних скаргах:

- прокурор посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення м`якого покарання. Зазначив, що суд неправильно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки безпідставно взяв в основу вироку суперечливі показання обвинуваченого про відсутність у нього корисливого мотиву на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_14 . Указав, що умисел обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого з корисливих мотивів підтверджена сукупністю зібраних доказів, зокрема показаннями потерпілого про те, що ОСОБА_15 призначив зустріч з ним саме з метою нібито повернути борг у сумі 2000 грн., що підтверджується даними СМС повідомлень, які обвинувачений надсилав потерпілому; даними протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_15 ; фактом взяття обвинуваченим з собою на зустріч з потерпілим ножа. Просить вирок скасувати, ухвалити апеляційним судом вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити обвинуваченому за цим законом покарання - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- представник потерпілого ОСОБА_11 наводить доводи аналогічного характеру, зазначивши, що суд необґрунтовано залишив поза увагою зібрані у провадженні докази, які безумовно підтверджують наявність у обвинуваченого умислу на умисне позбавлення життя ОСОБА_14 з корисливих мотивів. Просить визнати ОСОБА_15 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, за яким призначити обвинуваченому покарання - 10 років позбавлення волі та задовольнити заявлений цивільний позов потерпілого у повному обсязі;

- обвинувачений ОСОБА_15 указує на відсутність належних, допустимих, достатніх доказів, які підтверджують наявність у нього умислу на умисне вбивство ОСОБА_14 та корисного мотиву на його вчинення. Зазначає, що умислу на убивство потерпілого він не мав, таких погроз не висловлював, а дістав ніж і приставив його до шиї потерпілого щоб налякати його. Однак потерпілий схопив його за руку, в якій був ніж, і почав давити ним в області своєї шиї, спричинивши таким чином самому собі тілесні ушкодження. Указав, що при затриманні йому не було роз`яснено його процесуальні права, у тому числі право мати захисника, чим було порушено його право на захист; у результаті психічного тиску з боку слідчого він при відтворенні обстановки і обставин події обмовив себе у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_14 з корисливих мотивів, а тому протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом. Просить вирок змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України;

- захисник ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону. Зазначає, що прямого умислу на вбивство потерпілого із корисливих мотивів ОСОБА_15 не мав, а лише хотів спричинити ОСОБА_14 тілесні ушкодження, щоб провчити та налякати його за те, що потерпілий зробив йому пропозицію непристойного характеру, хоча мав можливість спричинити більш тяжке поранення. Вважає дані протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_15 сумнівними, оскільки за показаннями обвинуваченого він їх дав у результаті фізичного і психічного примусу з боку працівників міліції. Вважає винуватість ОСОБА_15 у вчиненні замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів недоведеною. Просить вирок змінити, та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, потерпілого ОСОБА_14 , його представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прокурора, про необхідність ухвалення апеляційним судом вироку, перевіривши матеріали провадження, повторно дослідивши за клопотанням прокурора обставини кримінального провадження та докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, скарга представника потерпілого ОСОБА_11 частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_9 належить відмовити.

Органами досудового слідства ОСОБА_15 обвинувачувався у вчинені ним замаху на убивство ОСОБА_10 з корисливих мотивів - з метою заволодіння належним тому автомобілем «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 ,та не повернення коштів у сумі 2000 грн., які ОСОБА_15 27.06.2012 року зайняв у ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_16 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.

Твердження в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого ОСОБА_15 про відсутність у останнього прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_14 та корисливого мотиву на його вчинення і, що дії ОСОБА_15 необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.125 КК України, є безпідставними.

Дослідженими у кримінальному провадженні доказами встановлено наступне.

Так, із показань потерпілого ОСОБА_14 у суді слідує, що 24 вересня 2012 року, прибувши за пропозицією ОСОБА_15 на зустріч з ним для отримання за словами обвинуваченого грошового боргу, останній сів у салон його автомобіля і мовчки наніс йому удар ножем в шию. Однак він, ОСОБА_14 , устиг помітити цей удар, виставив руку, якою змінив напрям удару, та вчинивши опір, вибив ніж із руки ОСОБА_15 , після чого вискочив із автомобіля на вулицю, закривши автомобіль на сигналізацію, чим перешкодив обвинуваченому можливість закінчити злочинні дії.

Із даних протоколу відтворення обстановки і обставин події слідує, що в ході цієї слідчої дій потерпілий ОСОБА_14 підтвердив і детально відтворив обставини нанесення йому обвинуваченим ножового поранення та його локалізацію (т.2 а.с.38-41).

За змістом протоколу відтворення обстановки і обставин події від 25.09.2012 року, ОСОБА_15 , у присутності свого захисника та понятих, добровільно, за умов, які виключали сторонній вплив на нього, визнав і підтвердив, що він наніс удару ножем потерпілому в шию з метою позбавити його життя щоб не повертати грошовий борг ОСОБА_14 та заволодіти автомобілем останнього, детально відтворивши обставини вчиненого злочину та механізм нанесення потерпілому удару ножем і його локалізацію (т.2 а.с.23-26).

Згідно висновків судово-медичної експертизи, виявлений при затриманні у ОСОБА_15 поріз пальця на правій кисті, міг утворитися від ріжучої дії гострого предмета, за обставин, указаних ОСОБА_15 , тобто при нанесенні ним удару ножем. При цьому під час проведення зазначеної експертизи ОСОБА_15 також підтвердив, що 24 вересня 2012 року він наніс удар ножем потерпілому, пошкодивши собі палець (т.2 а.с.47-49).

Із даних протоколу огляду місця події слідує, що на дверці належного потерпілому ОСОБА_14 автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 ,була виявлена кров людини, походження якої, за висновками судово-цитологічної експертизи, від ОСОБА_15 не виключається (т.2 а.с.29-33, 64-69).

Згідно протоколу від 24.09.2012 року, із належної ОСОБА_15 сумки був вилучений складний ніж (т.2 а.с.33-34).

За висновками судово-медичної експертизи № 5083-а/12 від 14.11.2012 р., які встановили у потерпілого ОСОБА_14 зазначене вище колото-різане поранення, воно відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке потягло за собою короткочасний розлад здоров`я та могло утворилися від дії вилученого під час досудового слідства у ОСОБА_15 ножа і за обставин, зазначених в протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_15 - в результаті нанесення цим ножем удару (т.2 а.с.44-46).

Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_15 на теперішній час ознак психозу, слабоумства чи інших психічних порушень не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є осудним. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_15 знаходився поза якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльної, міг віддавати звіт собі у своїх діях і керувати ними (т.2 а.с.106-108).

З огляду на наведене, доводи апеляційних скарг захисника і обвинуваченого про те, що ОСОБА_15 навмисного удару ножем потерпілому ОСОБА_14 не завдавав, а останній сам спричинив собі тілесні ушкодження, а також доводи захисника про наявність у обвинуваченого умислу на спричинення лише легких тілесних ушкоджень, позбавленні підстав.

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_15 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілого, а й дані судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявленого у потерпілого поранення та знаряддя злочину.

Так, у провадженні встановлено, що ОСОБА_15 прийшов на зустріч з ОСОБА_14 , попередньо взявши з собою ніж, сховав його у своєму одязі і навмисно наніс ним потерпілому прицільний удар в область шиї, тобто в місце розташування життєво важливих органів.

Зазначені обставини свідчать про те, що наносячи прицільний удар ножем в місце розташування життєво важливих органів, ОСОБА_15 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді настання смерті ОСОБА_14 і бажав їх настання, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення цього злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_14 устиг своїми захисними діями змінити напрямок удару, вчинив супротив і вискочив на вулицю, замкнувши ОСОБА_15 в салоні автомобіля.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_15 у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілого, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про відсутність у ОСОБА_15 прямого умислу на вбивство ОСОБА_14 і необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст.125 КК України - безпідставними.

Висновок суд першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_15 корисливого мотиву при вчиненні цього злочину є необґрунтованим, а його рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України безпідставним, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що у судовому засіданні ОСОБА_15 взагалі заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину, пояснивши, що на досудовому слідстві під час відтворення обстановки і обставин події він обмовив себе, і корисливий мотив на вчинення ОСОБА_15 злочину не знайшов свого підтвердження, оскільки належних та допустимих доказів про це не надано, потерпілий не вимагав від обвинуваченого повернення боргу у сумі 2000 грн. і доказів про звернення до суду за захистом порушених прав з цього приводу не надав.

Однак, цей висновок суду позбавлений підґрунтя.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, наряду з іншим, повинно бути зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно положень п.8 Розділу ХІ Перехідних Положень Кримінального процесуального Кодексу України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Цих вимог закону судом належним чином не дотримано.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що дані, які містяться протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_15 , були отриманні з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.85, 85-1, 85-2, 128-1, 194, 195 КПК України 1960 року, за участю експерта криміналіста, понятих, захисника, з роз`ясненням, у тому числі підозрюваному ОСОБА_15 , їх процесуальних прав, передбачених ст.ст.43, 127 КПК України, та ст.63 Конституції України.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про його самообмову під час проведення вищевказаної слідчої дії внаслідок застосування до ОСОБА_15 працівниками міліції незаконних методів слідства, є необґрунтованими.

За ухвалою апеляційного суду зазначені доводи були перевіренні органами прокуратури шляхом проведення досудового розслідування, однак не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відповідною постановою від 24.02.2016 року кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - за відсутністю в діях працівників міліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Безпідставними також є доводи скарги обвинуваченого про порушення його права на захист внаслідок нероз`яснення йому при його затриманні процесуальних прав, у тому числі право мати захисника.

Із матеріалів провадження слідує, що при затримані працівниками міліції 25.09.2012 року ОСОБА_15 були роз`ясненні його процесуальні та конституційні права, у тому числі право здійснювати свій захист за допомогою захисника і відмовитися від дачі пояснень чи показань до прибуття захисника, про що підозрюваний ОСОБА_15 власноруч письмово засвідчив у відповідному протоколі з отриманням його копії (т.2 а.с.21-22, 35-36).

За таких обставин фактичні дані, які містяться у протоколі відтворення обстановки і обставин події від 25.09.2012 року за участю ОСОБА_15 про вчинення обвинуваченим замаху на вбивство ОСОБА_14 саме з корисливих мотивів, є допустимими доказами, а тому на підставі ч.3 ст.370, п.2 ч.3 ст.374 КПК України ці дані повинні бути наведені у вироку, проаналізовані та оцінені у сукупності з іншими зібраними доказами відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Із протоколу огляду предметів від 10.10.2012 року (т.2 а.с.28) слідує, що при огляді вилученого під час досудового слідства у потерпілого ОСОБА_14 мобільного телефону (т.2 а.с.43), у списку журналу вхідних СМС повідомлень містяться збережені повідомлення, надіслані потерпілому ОСОБА_14 з телефонного номеру, належного обвинуваченому ОСОБА_15 , від 02.09.2012 року, 10.09.2012 року, 17.09.2012 року, 23.09.2012 року, 24.09.2012 року із змісту яких слідує, що ОСОБА_15 завіряє потерпілого про свій намір незабаром повернути борг і прямування ним 24 вересня 2012 року на призначену з Кононихіним зустріч біля «Дзеркального струменю».

Однак судом першої інстанції, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, ці докази залишені поза увагою, у вироку аналізу їм не надано і мотивів неврахування цих доказів не наведено, хоча дані, які в них містяться, могли істотно вплинути на висновки суду.

До того ж суд у вироку не навів мотивів, за яких він взяв в основу вироку показання обвинуваченого про вчинення ним злочину на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин - внаслідок надходження від ОСОБА_10 на його адресу непристойної пропозиції сексуального характеру, а чому показання потерпілого про інше - не врахував.
Ураховуючи дані, що містяться у наведеному вище протоколі відтворення обстановки і обставин події від 25.09.2012 року за участю ОСОБА_15 , протоколі огляду предметів від 10.10.2012 року, які підтверджують показання потерпілого ОСОБА_14 про те, що обвинувачений призначив йому зустріч саме з метою повернути грошовий борг, у сукупності з іншими наведеними вище доказами, колегія суддів визнає доведеним, що ОСОБА_15 вчинив замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 з метою не повернення грошового боргу у сумі 2000 грн. та заволодіння автомобілем останнього, тобто з корисливих мотивів.

До такого висновку колегія суддів приходить виходячи також з наступного.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, воно двічі розглядалося судом першої інстанції з ухваленням обвинувальних вироків, які були в подальшому скасовані апеляційним судом.

Під час першого судового розгляду кримінального провадження, не заперечуючи факту нанесення ним ножового удару потерпілому, його механізм і локалізацію, ОСОБА_15 у суді першої інстанції не зміг пояснити мотивів вчинення ним цього злочину (т.1 а.с.145-147).

При повторному розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, також не заперечуючи вищезазначених обставин спричинення ножового поранення Кононихіну та факту наявності у нього перед потерпілим грошового боргу і призначення ним зустрічі з потерпілим з метою повернення боргу, ОСОБА_15 , знову не зміг пояснити мотивів вчинення ним кримінального правопорушення (т.2 а.с.128-131).

У своїх апеляційних скаргах на ухвалені вище два вироки обвинувачений і його захисник також не зазначали про мотиви вчинення злочину, у тому числі про те, що ОСОБА_15 наніс удар ножем потерпілому внаслідок надходження від ОСОБА_10 на його адресу непристойної пропозиції сексуального характеру.
Вперше показання про те, що удар ножем потерпілому він наніс внаслідок отримання від ОСОБА_14 пропозиції нетрадиційного сексуального характеру, ОСОБА_15 дав лише під час третього розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Обґрунтованих мотивів зміни свої показань ОСОБА_15 суду не навів.

Під час теперішнього апеляційного судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_15 , не змінюючи доводів своєї та свого захисника апеляційних скарг, у судовому засіданні апеляційного суду змінив свої показання, заявивши, що грошового боргу перед потерпілим у нього не було, СМС повідомлення про наявність у нього грошового боргу перед потерпілим і намірів його повернути, він надсилав потерпілому не задумуючись над їх змістом, а на зустріч він прибув не за своєю ініціативою, а за ініціативою потерпілого, який запросив його на зайняття спортом.

У подальшому в апеляційному суді обвинувачений у черговий раз змінив свої пояснення, заявивши, що у надісланих телефонних СМС повідомленнях він повідомляв потерпілому про необхідність його розрахуватися з ним, ОСОБА_15 , за придбане для потерпілого спортивне харчування.

З яких підстав він знову змінив свої показання обвинувачений пояснень апеляційному суду не надав.

Оцінивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_15 і його суперечливі показання у судах першої та апеляційної інстанцій, які він неодноразово невмотивовано змінював, колегія суддів дійшла висновку про те, що ці показання і пояснення не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження і надані обвинуваченим з метою пом`якшити відповідальність за вчинене, оскільки вони спростовують сукупністю вищенаведених допустимих доказів.
З таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_15 корисливого мотиву на вчинення злочину, є хибним, оскільки суд не взяв уваги докази, які могли істотно вплинути на цей висновок, а тому рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_15 з ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченому призначено покарання, яке своїм розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Тому на підставі п.п.2, 4 ч.1, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, вирок суду першої інстанції колегія суддів скасовує у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалює новий вирок.

Оцінивши всі наведені вище докази, у їх сукупності, які не викликають сумнівів у їх об`єктивності та безперечно викривають обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, за яким йому органом досудового слідства пред`явлено обвинувачення, колегія суддів встановила, що ОСОБА_15 вчинив замах на убивство ОСОБА_10 з корисливих мотивів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , знаючи про наявність у ОСОБА_10 автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , вирішив вбити останнього з метою заволодіння цим автомобілем і неповернення коштів у сумі 2000 грн., які він 27.06.2012 року зайняв у ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_15 , під приводом повернення боргу, домовився з Кононихіним про зустріч.

24 вересня 2012 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_10 прибув на зустріч і разом з ОСОБА_15 перебував у салоні автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_1 , припаркованому біля будинку ОСОБА_17 академічного театру опери та балету, розташованого по вул. Сумській, 25 у м. Харкові.
З метою реалізації свого злочинного наміру на протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, ОСОБА_15 дістав із кишені піджака принесений із собою ніж та, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_13 й бажаючи їх настання, наніс потерпілому один удар в область гортані, заподіявши йому колото-різане поранення м`яких тканин шиї, без супроводу ушкоджень органів гортані й судинно - нервового пучка.
Однак, свій злочинний намір на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 схопив його руку, в якій знаходився ніж і, вибивши ніж з руки, вибіг з автомобіля, а в подальшому йому була надана своєчасна медична допомога.
Таким чином, дії ОСОБА_15 , направленні на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_14 , колегія суддів кваліфікує за ч. 3 ст. 15, п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство з корисливих мотивів, оскільки ОСОБА_15 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення цього злочину до кінця.

При призначені покарання колегія суддів враховує нещирість ОСОБА_15 при дачі показань, навмисне спотворення ним фактичних обставин справи, що свідчить про відсутність у обвинуваченого каяття у вчиненому ним злочину внаслідок зневажливого ставлення до життя інших людей, а тому про його підвищену суспільну небезпеку.

Відповідно до положень ст.65 КК України, колегія суддів також враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким, обставини його вчинення, наслідки що настали, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, а тому призначає ОСОБА_15 покарання у запропонованому прокурором та представником потерпілого розмірі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілим ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню.

Підстави та розмір позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка виразилася в затратах, понесених потерпілим на придбання лікарських препаратів для здійснення лікування отриманого від злочинних дій обвинуваченого тілесного ушкодження, підтверджені фіскальними чеками із аптечних пунктів (т.2 а.с.109-117).

Тому на підставі ст.1166 ч.1 ст.1195 ЦК України позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального правопорушення, глибини та тривалості фізичних, моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий ОСОБА_10 внаслідок злочинних дій ОСОБА_15 , погіршення його стану здоров`я у результаті виниклих труднощів при вживанні їжі з наявним пораненням, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню на заявлену у позовній заяві потерпілим ОСОБА_10 суму - 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі якої призначити йому покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 03 березня 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 532 грн. 05 коп., на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ ніж знищити.

Судові витрати за проведення у цьому кримінальному провадженні судових експертиз у сумі 2384 грн. 31 коп. стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: