У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
при секретаріОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні 25 лютого 2016 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та прокурора на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 10 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року.
Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 10 листопада 2014 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 , неодноразово судимого,
востаннє 25 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК
на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком за ч. 2 ст. 185 КК та невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 25 грудня 2013 року, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.На підставі частин 1,2 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі частин 1,2 ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК, до покарання, призначеного в порядку частин 1,2 ст. 70 КК, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочинів, передбачених: ч. 2 ст. 185 КК у відношенні ОСОБА_7 , ч. 3 ст. 185 КК у відношенні ОСОБА_8 , ч. 2 ст. 186 КК у відношенні ОСОБА_9 та виправдано за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 5 035 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 16 серпня 2013 року приблизно о 13.50 год., перебуваючи у приміщенні медико-оздоровчої служби ВП «Шахта Центральна» у м. Димитрові, таємно викрав з масажного кабінету належний ОСОБА_11 гаманець із грошима, завдавши потерпілому збитків на суму 500 грн.
Крім того, 22 січня 2014 року об 11 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні загальноосвітньої школи № 6 у м. Димитрові, шляхом відкриття навісного замка проник до комори для зберігання господарського інвентарю, звідки таємно викрав належний ОСОБА_12 гаманець вартістю 100 грн., у якому знаходилась дві банківські картки та лист із зазначенням пін-кодів до цих карток. У цей же день ОСОБА_6 , користуючись написами пін-кодів, зняв у банкоматі самообслуговування з кредитної картки банку «Приватбанк» належні ОСОБА_12 гроші у сумі 6 400 грн.
20 січня 2014 року о 17 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу палацу спорту «Олімп» у м. Димитрові, зустрів раніше знайомого потерпілого ОСОБА_13 та зловживаючи довірою останнього заволодів шляхом шахрайства його мобільним телефоном вартістю 1 430 грн.
22 лютого 2014 року о 12 год. ОСОБА_6 поблизу магазину «Візит» у м. Димитрові підбіг с заду до ОСОБА_10 та відкрито викрав з поліетиленового пакету, який несла у руках потерпіла, належний їй гаманець із грошима у сумі 5 035 грн.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався також у тому, що 01 вересня 2013 року у ранковий час, перебуваючи у приміщенні загальноосвітньої школи № 9 у м. Димитрові, таємно викрав належний неповнолітній ОСОБА_14 мобільний телефон вартістю 203 грн.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 09 січня 2014 року у денний час, перебуваючи у приміщенні дитячого садку «Конвалія» у м. Димитрові, шляхом підбору ключа проник до методичного кабінету, звідки таємно викрав належний ОСОБА_8 ноутбук вартістю 500 грн.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 23 лютого 2014 року об 11 год., проходячи по вул. Ватутіна у м. Димитрові, підбіг с заду до ОСОБА_9 та відкрито викрав з поліетиленового пакету, який несла у руках потерпіла, належний їй гаманець вартістю 120 грн. із грошима у сумі 83 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону, фальсифікацію кримінального провадження. Зазначає, що належних і допустимих доказів його винуватості немає, впізнання проводилися з порушенням кримінального процесуального закону. Указує, що потерпілий ОСОБА_11 у суді його не впізнав, однак суд безпідставно взяв до уваги показання цього потерпілого на досудовому розслідуванні. Стверджує, що потерпілий ОСОБА_13 віддав йому мобільний телефон в рахунок боргу. Вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК. Просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з безпідставним, на його думку, виправданням ОСОБА_6 за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який частково підтримав касаційні скарги і просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного провадження апеляційним судом залишились не виконаними.
Так, в апеляційній скарзі прокурора ставилось питання про скасування вироку у зв`язку з безпідставним виправданням ОСОБА_6 за епізодами крадіжок майна потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та грабежу ОСОБА_9 . На думку прокурора, його винуватість за цими епізодами доведена у повному обсязі.
Так, за епізодом викрадення мобільного телефону ОСОБА_7 прокурор указував, що інформація ПрАТ «МТС Україна» про те, що з мобільного пристрою ІМЕІ НОМЕР_1 здійснювалися дзвінки з сім-картки ОСОБА_7 у ті саме дні та години, про які зазначала потерпіла, безпідставно визнана судом такою, що не відповідає іншим наявним у провадженні доказам, оскільки дана інформація за своїм змістом повністю узгоджується із показаннями потерпілої ОСОБА_7 , які визнані судом достовірними, та з іншими матеріалами провадження. Встановивши, що номер ІМЕІ НОМЕР_1 , вказаний у відомостях ПрАТ «МТС Україна», не співпадає ІМЕІ мобільного телефону ОСОБА_7 , а саме останній містить ще одну цифру, суд мав викликати в судове засідання представника ПрАТ «МТС Україна» та таким чином усунути вказані суперечності.
Також судом встановлено, що належний ОСОБА_8 ноутбук продав ОСОБА_15 саме ОСОБА_6 .
Висновки суду щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні грабежу потерпілої ОСОБА_9 на думку прокурора також суперечать сукупності досліджених доказів, оскільки судом не враховано ідентичність зовнішності та одягу грабіжника, які детально описала ОСОБА_9 , одягу та зовнішнім прикметам, наданим потерпілою ОСОБА_10 , що підтверджується також відеозаписом свідка ОСОБА_16 , на якому зафіксований грабіж ОСОБА_9 , та узгоджується з протоколом пред`явлення особи для впізнання, у ході якого ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 як хлопця, що відкрито заволодів її майном.
Крім того, як вказував прокурор у скарзі, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 не визнавав своєї вини у скоєнні жодного із інкримінованих йому злочинів та навіть при наявності незаперечних доказів продовжував стверджувати, що правопорушень він не скоював. Така позиція, на думку прокурора, свідчить про бажання ОСОБА_6 у будь-який спосіб уникнути справедливого покарання за скоєне, а отже вимагає критичної оцінки.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги прокурора всі зазначені ним доводи ретельно не перевірив і свого рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції в ухвалі належним чином не мотивував.
Тому колегія суддів вважає, що у зв`язку з невідповідністю ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого мають бути усунені зазначені вище недоліки. Також підлягають додатковій перевірці доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3