Провадження № 1-кс/201/8564/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 07 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000574, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000574.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що рішення про закриття кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення прийнято фактично без проведення належного досудового розслідування.

Заявник подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без фіксації судового засідання технічними засобами та задовольнити скаргу.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Судом вжито заходів для отримання матеріалів кримінального провадження № 0000574 та скеровано запити до прокуратури Дніпропетровської області. Однак останні попри те, що запити суду прокуратурою Дніпропетровської області отримано завчасно, для дослідження суду не надано.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокуратурою Дніпропетровської області завчасно отримано виклик до суду на запит про надання матеріалів кримінального провадження. Проте прокурор у судове засідання не з`явився, матеріалів кримінального провадження не надав і не направив до суду клопотання про відкладення судового розгляду скарги або поважність причин неявки до суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У зв`язку із цим та зважаючи на те, що скаржник знаходиться під вартою і відкладення розгляду скарги призведе до затягування розгляду справи і необхідності додаткового його виклику до суду, суд вважає за необхідне розглянути скаргу за наявними матеріалами справи.

Вивчивши скаргу та дослідивши долучені до неї документи, суд дійшов наступного правового висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено скаржником у скарзі та вбачається із матеріалів справи, постановою старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 07 вересня 2016 року було закрито кримінальне провадження № 0000574, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2016 року, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого та прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява № 13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).

Матеріали кримінального провадження прокурором та слідчим суду не надані, а отже доводи, які зазначені скаржником у своїй скарзі з приводу істотної неповноти досудового розслідування даного кримінального провадження та непроведення всіх слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин, на які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі не можуть бути спростовані у встановленому процесуальним законом порядку, що свідчить про необхідність задоволення даної скарги для забезпечення прав та інтересів скаржника, а також всебічного, повного та неупередженого проведення процесуальних дій в межах кримінального провадження.

При здійсненні нового розслідування слід перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні слідчі та перевірочні дії, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином мотивованим з всебічним аналізом доводів заявника.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 5 ст. 284, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 306, ч. 2 ст. 307, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 07 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000574, внесеного до Єдиного реєстру до судових розслідувань 15 липня 2016 року, скасувати.

Зобов`язати уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області поновити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000574.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1