АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/245/16 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі :
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

його захисника адвоката ОСОБА_8 ;

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 8 "квітня 2016 року, -

Встановила:
Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого:

4 червня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, -

засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2013 року у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, в середині липня 2015 року близько 00:00 год., проїжджаючи автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 вулицями с.В.Гаї Тернопільського району Тернопільської області, побачив біля господарства потерпілого ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 вмонтовані у стічну канаву чавунні решітки, після чого в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаних решіток.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 зупинив керований ним автомобіль, підійшов до господарства ОСОБА_10 та, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав 5 чавунних решіток розміром 40х90 см., вартістю 500 грн. кожна, які перевіз за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Наступного дня вранці обвинувачений ОСОБА_7 за допомогою електричної болгарки розрізав викрадені ним чавунні решітки, перевіз їх у м.Тернопіль та здав на металобрухт в ТОВ Інтеграл.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2500 грн.

Крім того, 22 серпня 2015 року близько 00:00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , проїжджаючи автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 вулицями села Петриків Тернопільського району Тернопільської області, побачивши біля домогосподарства ОСОБА_9 , що по вул.Польній, 66, вмонтовані у стічну канаву металеві решітки, зупинив керований ним автомобіль, підійшов до господарства потерпілого ОСОБА_9 та, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав 2 чавунні решітки розміром 110х25 см., вартістю 200 грн. кожна, та 2 чавунні решітки розміром 100х25 см., вартістю 200 грн. кожна, які перевіз за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Наступного дня вранці обвинувачений ОСОБА_7 за допомогою електричної болгарки розрізав викрадені ним чавунні решітки, перевіз їх у м.Тернопіль та здав на металобрухт в ТОВ Інтеграл.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 800 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 8 вересня 2015 року близько 01:00 години, проїжджаючи автомобілем марки ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 вулицями с.В.Гаї Тернопільського району Тернопільської області, побачив біля домогосподарства ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 , вмонтовані у стічну канаву чавунні решітки, зупинив керований ним автомобіль, підійшов до вказаного господарства та, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав 4 чавунні решітки розміром 100х50 см., вартістю 625 грн. кожна, які перевіз за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Наступного дня вранці обвинувачений ОСОБА_7 за допомогою електричної болгарки розрізав викрадені ним чавунні решітки, перевіз їх у м.Тернопіль та здав на металобрухт в ТОВ Інтеграл.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2500 грн.

В апеляційній скарзі, з врахуванням внесених до неї доповнень, ОСОБА_7 , не оскаржуючи вирок суду в частині доведення винуватості у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України, просить вирок змінити в частині покарання, застосувавши ст.69 КК України, та на підставі ч.4 ст.74 КК України звільнити його від покарання, визнавши особою, що втратила свою суспільну небезпеку, обравши йому міру покарання, яка є нижчою від нижньої межі, та виконувати даний вирок самостійно без поєднання з попереднім вироком, посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, відшкодування завданої шкоди, думку потерпілих, які жодних претензій до нього не мають, щире каяття, стан його здоров`я необхідність систематично проходити обстеження та стаціонарне лікування, сімейний стан наявність на утриманні двох дітей 2003 та 2011 року народження, а тому, вважає, що покарання не відповідає тяжкості скоєного злочину та його особі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, з врахуванням внесених до неї доповнень, та просять її задовольнити з мотивів, наведених у них, міркування прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду і безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , який просить пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому згідно вимог ст.404 КПК України колегія суддів даний вирок в цій частині не переглядає.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст.ст. 50,65-67 КК України та призначив його в межах санкції ч.2 ст.185 КК України з врахуванням цілого ряду пом`якшуючих покарання обставин, а оскільки ОСОБА_7 раніше судимий і новий злочин вчинив в період іспитового строку, то остаточне покарання за сукупністю вироків йому призначено у відповідності до вимог ст.71 КК України.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, оскільки 4 червня 2013 року ОСОБА_7 вироком Тернопільського міськрайонного суду був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, а по збігу 2 років і 1 місяця після проголошення вищезазначеного вироку, а саме в середині липня 2015 року, вчинив повторно умисний корисливий злочин крадіжку.

Відповідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за новий злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, 3 роки позбавлення волі,і до цього покарання частково приєднав невідбуту ним частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 4 червня 2013 року, яким останнього було засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Таким чином, призначене судом покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального закону, зокрема, вимогам ч.4 ст.71 КК України, оскільки остаточне покарання, призначене обвинуваченому у виді 5 років 1 місяця позбавлення, є більшим від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду від 8 квітня 2016 року за новий злочин (ч.2 ст.185 КК України), а також більшим за невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 червня 2013 року, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, як про це порушується питання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не має.

Підстав для пом`якшення призначеного судом покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України з застосування ст.69 КК України та звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ч.4 ст.74 КК України, як про це порушується питання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченим, колегія суддів не вбачає, оскільки він раніше судимий і нові умисні злочини крадіжки чужого майна вчинив в період іспитового строку, встановленого йому вироком Тернопільського міськрайонного суду від 4 червня 2013 року, яким його було засуджено на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_7 про те, що суд в повній мірі не врахував ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме відшкодування ним шкоди, думку потерпілих, які претензій до нього не мають, поганий стан здоров`я, наявність на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, то вони є безпідставними, оскільки суд вказані обставини врахував повністю, і за ч.2 ст.185 КК України, санкція якої передбачає покарання до 5 років позбавлення волі, призначив йому покарання 3 роки позбавлення волі, і до цього призначеного покарання за нові злочини приєднав покарання за попереднім вироком частково 2 роки 1 місяць позбавлення волі із 5 років позбавлення волі, які він не відбув.

Щодо посилання ОСОБА_7 на поганий стан здоров`я, необхідність систематично проходити медичне обстеження та лікування, то в разі необхідності згідно положень п.6 ч.1 ст.537 КК України під час виконання вироку щодо нього може бути вирішене питання про звільнення від відбування покарання за хворобою, хоча згідно його доводів в апеляційній скарзі останній перебував на стаціонарному лікарні з 28 лютого по 12 березня 2008 року і другий раз через 8 років з 15 березня по 25 березня 2016 року.

Призначене ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним для його перевиховання і виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Підстав для зміни вироку з підстав, зазначених в апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинуваченим, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з вступної частини вироку слід виключити посилання суду на судимість ОСОБА_7 за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2004 року, який його було засуджено за ч.1 ст.119 КК України, оскільки дана судимість в силу п.7 ст.89, ч.3 ст.90 КК України погашена, так як при умовно-достроковому звільненні випробувальний строк, протягом якого тече невідбута частина покарання, тече одночасно зі строком погашення судимості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , з врахуванням внесених до неї до доповнень, залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від " 8 "квітня 2016 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.

Виключити з вступної частини цього вироку посилання суду на судимість ОСОБА_7 за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27 грудня 2004 року, яким його було засуджено за ч.1 ст.119 КК України, оскільки в силу ст.89 КК України дана судимість погашена.

Дана ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3(трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2