АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 658/701/16-к
Провадження: № 11-кп/791/604/16 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 336 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3 ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5
за участі прокурора: обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року відносно:
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Каховського району Херсонської області з середньою спеціальною освітою , не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 .
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 2 роки, покладено визначені п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України обов`язки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи військовозобов`язаним та визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби відповідно до висновку ВКЛ № 27/1/748 від 27.04.2015 року, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 1,22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України №303 від 17.03.2014 року Про часткову мобілізацію, умисно, з метою ухилитися від призову за мобілізацією, будучи належним чином попередженим про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув у визначений у повістці день та час, а саме 29 квітня 2015 року на 08:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення у команді НОМЕР_1 , чим порушив порядок комплектування Збройних сил України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржуваний вирок незаконним через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції
Зазначає, що суд при призначенні покарання безпідставно врахував щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому , з огляду на те, що ОСОБА_7 визнав вину під тиском зібраних у провадженні доказів, які доводили його винуватість.
Також вказує, що суд не дав оцінки спробі обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування, та перебуванням його у розшуку з 11.09.2015 року по 16.02.2016 року.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, пояснення обвинуваченого та адвоката, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ст. 336 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

У Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості , дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований неофіційно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши конкретні обставини провадження , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані , які характеризують обвинуваченого у соціально- побутовому плані, його характеристику за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього визначених п. 2,3, 4 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків , належним чином свій висновок вмотивував.
Таке покарання, на думку колегії суддів, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування із випробуванням є несправедливим через його м`якість, як про те зазначає в апеляційній скарзі прокурор, не вбачається.
Із матеріалів кримінального провадження та встановлених судом обставин провадження вбачається, що ОСОБА_7 і в ході досудового розслідування і в суді послідовно визнавав свою вину, фактичні обставини провадження не оспорював, щиро каявся у вчиненому, про що зазначалося і в обвинувальному акті, затвердженому прокурором у провадженні, який подав апеляційну скаргу і, що встановив суд у вироку.
Посилання апелянта на те, що обвинувачений визнав свою вину лише під тиском зібраних у проваджені доказів суперечать матеріалам кримінального провадження і встановленим судом обставинам.
Не можуть слугувати підставою для скасування вироку і доводи прокурора про те, що обвинувачений перебував у розшуку в ході досудового розслідування, оскільки як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 на час оголошення його у розшук не було під підпис повідомлено про підозру, міру запобіжного заходу щодо нього не обиралася, в якості підозрюваного він був допитаний після відновлення досудового розслідування 16.02.2016 року, і ці обставини в сукупності не свідчать про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду, як і не свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, та не спростовують висновків суду першої інстанції про можливість його виправлення без реального відбуття призначеного судом покарання.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, і доводи апеляційної скарги прокурора висновки суду не спростовують.
Крім того колегія суддів зазначає, що прокурор у поданій апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку через м`якість призначеного покарання , проте не просить ухвалити новий вирок та не зазначає визначених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, як і б стали безумовною підставою для скасування вироку в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 , 419 КПК України колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом 3-х місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді: ( три підписи)
_______________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
копія вірна, ухвала набирає законної сили 01.06.2016 року
суддя ОСОБА_2