Ухвала іменем україни 16 червня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30004714, за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красилівка Броварського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,

встановив:
у касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_6 стверджує про неповноту та однобічність судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене при постановленні судових рішень. Указує, що судами не були враховані дані висновку судово-автотехнічної експертизи № 944-а від 25 листопада 2013 року, які свідчать, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, рухався зі швидкість 55-57 км/год, та безпідставно вказано, що ОСОБА_7 перевищив швидкість руху. Зазначає, про неправильність місця встановлення наїзду на пішохода, яким, на думку захисника, є проїжджа частина дороги, а не узбіччя, як це вказав суд. Звертає увагу на невмотивованість визнання як доказу вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину даних висновку судової інженерно-технічної експертизи № 226а від 14 квітня 2014 року та безпідставне неврахування в повному обсязі даних висновків комплексної експертизи № 108/к/810А від 24 жовтня 2013 року. Посилається на формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції. Просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
прокурор та представник цивільного відповідача, наводячи аналогічні доводи, зазначають про порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 22, 404 КПК України, що потягло постановлення ухвали, зміст якої не відповідає положенням статей 370, 94 КПК України. Стверджують, що суд апеляційної інстанції, порушуючи права учасників процесу, не перевірив та безпосередньо не дослідив у встановленому законом порядку докази, надані у судовому засіданні, які не були відомі при розгляді кримінального провадження місцевим судом і постановленні вироку щодо ОСОБА_7 та які впливали на обґрунтованість цивільного позову. Прокурор висуває вимогу про скасування ухвали Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 і призначення нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції, а представник цивільного відповідача - про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову та призначення у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

На подані касаційні скарги надійшло заперечення від представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 .

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року, визнано ОСОБА_7 , раніше не судимого, винуватим у пред`явленому обвинуваченні та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути:
- з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») на користь потерпілої ОСОБА_10 - 100000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди;
- з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 - 67534 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн - моральної шкоди;
- з ОСОБА_7 на користь держави 2354 грн 88 коп витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисника на підтримання поданої захисником касаційної скарги, прокурора, який просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, представника потерпілої, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

21 жовтня 2013 року близько 19:20 год. ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем «ВАЗ - 21093», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності його батькові ОСОБА_11 Рухаючись по вул. Молодогвардійців у с. Красилівка Броварського району Київської області з швидкістю біля 55-57 км/год. в напрямку від вул. Басова до вул. Леніна, ОСОБА_7 , порушивши пункти 2.3(б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність, недостатньо стежив за дорожньою обстановкою, не врахував пору доби, в умовах недостатньої видимості, не переконався в безпечності вибраної швидкості руху, не належним чином оцінив дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість для руху автомобіля, щоб мати постійну можливість контролювати його рух, не належним чином діяв, при виникненні небезпеки, в виді пішохода. Внаслідок цього ОСОБА_7 не впорався з керуванням автомобіля та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався по лівому узбіччю вул. Молодогвардійців на зустріч автомобілю, заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
При цьому відповідно до ст. 438 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, про що стверджує захисник у касаційній скарзі, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі захисник не заперечує, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, рухаючись в межах населеного пункту, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , заподіявши йому тяжке тілесне ушкодження, а також того, що після постановлення вироку до набрання цим судовим рішенням законної сили потерпілий помер.

З судових рішень вбачається, що судом належним чином перевірялися твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого і ці доводи визнані безпідставними, у тому числі, з огляду на досліджені документи, долучені до матеріалів провадження, зокрема і висновки судових автотехнічних експертиз №944а від 25 листопада 2013 року, №37а від 17 січня 2014 року, №730а від 01 вересня 2014 року, судової інженерно-технічної експертизи №226а від 14 квітня 2014 року. Цим та іншим доказам, суд надав об`єктивну оцінку, належним чином мотивувавши свій висновок про голослівність пояснень ОСОБА_7 , висловлених на свій захист.
Та обставина, що відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 944-а від 25 листопада 2013 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем рухався у межах населеного пункту зі швидкістю 55-57 км/год, не спростовує правильного висновку про те, що ця швидкість не була такою, щоб в темну пору доби в умовах недостатньої видимості водій мав змогу постійно контролювати рух автомобіля та зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити.

Правильність призначеного ОСОБА_7 покарання та його відповідність тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого у касаційних скаргах не заперечується.
При обранні ОСОБА_7 виду, строку покарання та можливості виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах контролю за його поведінкою судом враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, пом`якшуючі покарання обставини, якими визнано часткове відшкодування матеріальної шкоди та те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

У касаційних скаргах не наведено доводів щодо неправильності вирішення питання про стягнення з ОСОБА_7 коштів на відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, а також витрат на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, як правильно зазначено у касаційних скаргах прокурора та представника цивільного відповідача, суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги частин 2, 3 ст. 404 КПК України за клопотанням представника цивільного відповідача не дослідив у судовому засіданні надану потерпілою ОСОБА_10 копію свідоцтва про смерть потерпілого ОСОБА_12 , яка сталася після ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 . Не проведення дослідження доказу, який став відомим після ухвалення оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 , не дало підстав вирішити питання про можливість прийняття рішення на користь цивільного відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», в інтересах якого апеляційна скарга не надходила.
Істотне порушення прав цивільного відповідача - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» перешкодило суду апеляційної інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу щодо вироку, ухваленого відносно ОСОБА_7 у частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь з указаного цивільного відповідача 100000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а тому судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - ОСОБА_5 задовольнити, касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення на її користь із ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 100000 грн на відшкодування матеріальної шкоди скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3