Справа №127/7052/16-к
Провадження №1-кс/127/2652/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілих, на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000001,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга представника потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 (в подальшому слідчий) від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000001, яку мотивовано наступним.

22.11.2012 року в прокуратуру м. Ладижин із заявою звернувся ОСОБА_4 щодо нанесення йому та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень працівниками Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області. З такою ж заявою звернувся від 30.11.2012 року ОСОБА_3 . Обставини, за яких заявники отримали тілесні ушкодження наступні: 20.11.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийшли на територію будівельного майданчика, де проходило будівництво дев`ятиповерхового житлового будинку, що розташований на перехресті вулиць П.Кравчика та Будівельників в м. Ладижин для отримання обіцяної в той день заробітної плати від працедавця. Оскільки працедавець в черговий раз одурив із виплатою, хлопці вирішили його очікувати в вагончику, доки останній не виконає свої зобов`язання. Усвідомивши серйозність настрою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , працівник будівництва об`єкта, на якому робили заявники, звернувся до сторонньої допомоги щодо випровадження хлопців із вагончика охоронників сусіднього будівництва. Зрозумівши, що на поступки хлопці не підуть, один із охоронників викликав працівників міліції. Приїхавши на місце виклику міліціонери застосували фізичну силу до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вважаючи, що застосування гумового кийка є реально виправданим способом доставляння хлопців в райвідділ міліції для припинення дій останніх. В приміщенні райвідділу міліції міліціонери, відчуваючи безкарність та безпеку, оскільки перебували на закритій території, де б їх ніхто не викрив, розпочали тортури над ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Внаслідок протиправних дій міліціантів ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження легкого ступеню, а ОСОБА_3 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Як вбачається з матеріалів, кримінальне провадження неоднаразово закривалось. Від 05.12.2012 року виконуючий обов`язки прокурора м. Ладижин прийняв постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 по заяві ОСОБА_4 щодо нанесення тілесних ушкоджень йому та ОСОБА_3 працівниками Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області, яке було скасоване від 06.12.2012 року прокуратурою Вінницької області та направлено на подальше розслідування.

20.02.2013 року ст. слідчим прокуратури Тростянецького району ОСОБА_7 була винесена постанова про закриття кримінального провадження, яка була оскаржена стороною потерпілих до суду. Однак, до судового розгляду скарги по суті постанова була самостійно скасована прокурором Вінницької обласної прокуратури від 25.04.2013 року, з наданням відповідних вказівок. 02.10.2013 року слідчий знов закрив кримінальне провадження за відсутністю в діях працівників Ладижинського РВ УМВС складу кримінального правопорушення, однак остання була скасована ухвалою слідчого судді від 10.12.2013 року з підстав порушення прав потерпілих. Ухвалою слідчого судді від 05.05.2014 року слідчий був зобов`язаний провести слідчий експеримент, який провадився за участю судово-медичного експерта та спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту із водієм-міліціонером ОСОБА_8 всіма учасниками експерименту спостерігалось, як останній не міг відтворити свої покази та його дії не відповідали даним раніше показам.

Як наслідок слідчого експерименту слідчий призначив у справі додаткові комісійні судово-медичні експертизи, шляхом складання відповідних постанов.

У той же час стороною потерпілих в порядку ст. 93 КПК України також були зібрані деякі докази, зокрема надані фотокартки із наявним зображенням наявних тілесних ушкоджень, посилання на сайти з відеозображенням потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_9 із наявними тілесними ушкодженнями, відеозаписом програми «Говорить Україна», де останні надають свої пояснення, а також висновок фахівця, який повністю розбиває версію працівників міліції щодо отримання травм ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Крім того, на момент подання клопотання про призначення судово-медичної експертизи, сторона захисту усно клопотала, що у разі складання судово-медичної експертизи, висновок якої буде рівнозначним поданим раніше, допитати експертів в присутності потерпілих та надати можливість з`ясувати розбіжність між висновком, який як доказ зібрала сторона потерпілих. Також, представник потерпілих до отримання останніх висновків усно заявляла клопотання про необхідність проведення одночасного допиту експертів. Таке клопотання обговорювалось, але оскільки висновків на той час не було, то сенсу подавати таке клопотання також на той час не було.

Залишаючи без вирішення вказані питання та подані докази, 02.02.2015 року ст. слідчим ОСОБА_6 була винесена чергова постанова про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діях міліціонерів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України, яка була оскаржена до суду.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2015 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована. Судова інстанція у своєму рішенні зазначила про чергове порушення прав потерпілих під час досудового розслідування, зокрема: слідчим не ознайомлено потерпілих із матеріалами кримінального провадження, проігноровано клопотання представників потерпілих про повідомлення потерпілих у разі виготовлення висновків, проігноровано клопотання про одночасний допит експертів, у разі суперечностей між висновками СМЕ та думкою фахівця, тощо.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2015 року вкотре скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження. Обґрунтуванням ухвали є те, що представник потерпілих так і не був ознайомлений із матеріалами кримінального провадження. Також слідчим не перевірено покази батьків потерпілих, які свідчили про підготовлених понятих по справі, яких завжди запрошують для проведення слідчих дій в Ладижинський РВ УМВС та не перевірені докази, які надавались стороною потерпілих та які не опечатані і не оглянуті слідчим.
Проте, замість повного дослідження доказів, усунення суперечностей між зібраними доказами, орган досудового слідства від 30.10.2015 року виносить оспорювану постанову.
Орган досудового розслідування, яким є слідчі підрозділи, зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.Однак, слідчий вкотре ігнорує не лише вказівки суду, що є обов`язковими, а і норми кримінального процесу.

Крім того, сама постанова не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, зокрема постанова не мотивована, не зазначено об`єктивні, обґрунтовані підсумки слідства. Описова частина постанови не містить чітко викладені підстави для закриття кримінального провадження через відсутність складу злочину. Не надана оцінка показам батьків потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , де прямо зазначений всі складові злочину, що вчинили працівники міліції. Прокуратура винесла постанову про відсутність складу злочинів, базуючись лише на показах співробітників міліції та свідків, яких забезпечила міліція і які зрозуміло зацікавлені в позитивно-прийнятому для них рішенні. До речі, свідчення свідків, на які посилається в своїй постанові слідчий, насправді не відповідають дійсності. Оскільки допитані в судовому засіданні за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вказані свідки надали геть протилежні свідчення. Тому є певний сенс допитати цих свідків в присутності потерпілих. Зміст постанови не відповідає встановленим перевіркою дійсними обставинами. Більш того, всупереч вимогам законодавства України, постанова містить лише у собі перенесення показів учасників подій з протоколів до постанови, слідчим не надано їм оцінки не проведено жодного аналізу.
Отже, закінчення досудового розслідування містить висновок про алкогольне сп`яніння потерпілих, їх опір працівникам міліції, завдяки якому потерпілі своїми діями отримали тілесні ушкодження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кожний з працівників міліції засвідчував на своєму тулубі по одному застосуванні сил зовнішньої дії, яке виявилось у синці або садні. Однак тілесні ушкодження у потерпілих значно перевищують кількість та ступінь тяжкості, ніж зафіксовано у міліціантів. У ОСОБА_4 виявлені дрібно-вогнищевий крововилив під кон`юктиву правого ока в внутрішньому секторі, забій вушної раковини. У ОСОБА_13 переломи верхніх кінцівок. Згідно матеріалів кримінального провадження не доведено, що дії потерпілих реально загрожували життю озброєних працівників міліції. На думку скаржників в даній ситуації вбачається службовий злочин, оскільки працівники міліції застосували значну силу, спричинили тілесні ушкодження потерпілим, які не відповідають загрозливим обставинам для правоохоронців, які мали місце. ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 діяли з перевищенням меж наданих повноважень.
Крім того, понятими в Ладижинському РВ УМВС України у Вінницькій області на постійній основі працюють такі особи як ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Однак у відповідності до КУпАП, такого статусу не існує. Залишилось не зрозумілим питання (згідно із протоколом допиту), а для чого запрошувався свідок ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , адже вони не були учасниками події, тобто міліціанти наперед знали, що потерпілі будуть відмовлятись від підпису.
Крім того освідування було проведено з порушенням вимог діючого законодавства. А слідчий, не аналізуючи всі вищевказані обставини, встановлює докази винуватості потерпілих, спростовуючи їх доводи, доводами міліціонерів, які нанесли хлопцям тілесні ушкодження.

Крім того, захистом неоднаразово зверталась увага про необхідність провести досудове розслідування за ст. 122 (умисне нанесення тілесних ушкоджень) ОСОБА_9 , однак і це слідством вкотре проігноровано.

Слідчим не усунуто протирічь показів свідків ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 . Крім того, слідчий отримавши за ухвалою суду тимчасовий доступ, а саме відеозапис, з незрозумілих причин не оглядає даний доказ та не надає оцінку в оспорюваній постанові про закриття провадження.

За такий довгий час розслідування кримінального провадження два співробітника міліції, які на думку скаржників вчинили злочин, встигли звільнитись. Слідчий не дослідив підставу їх звільнення, хоча підстава їх звільнення може негативно охарактеризувати міліціонерів, які начебто захищались від потерпілих.

В своїй постанові слідчий посилається на обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Проте, неодноразово зазначалось, що обвинувальний акт був змінений, обсяг обвинувачення став меншим, від 22.06.2015 року. Прокурором виключено з обвинувачення вчинення опору працівникам міліції та спричинення тілесних ушкоджень у приміщенні Ладижинського МВ УМВС.

Таким чином на думку скаржника постанова про закриття кримінального провадження є передчасною та свідчить про не бажання слідчого проводити розслідування у справі.

На підставі вищевикладеного просить вимоги скарги задоволити.

В судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_20 адвокат ОСОБА_5 підтримала скаргу з викладених підстав та додатково зазначила про обов`язок слідства проводити всебічне, об`єктивне та ефективне досудове слідство, використавши при цьому всі можливі способи, що сприяють розкриттю кримінальних правопорушень.

Слідчий та процесуальний прокурор не з"явились. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представник потерпілих адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали скарги, кримінальне провадження № 0000001 в трьох томах з постановою про закриття кримінального провадження, суд вважає, що дана скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу.

В судовому засіданні встановлено, що старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 проводилося досудове розслідування кримінального провадження № 0000001, відомості про яке 28.11.2012 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України.

В судовому засіданні встановлено та стверджується ОСОБА_5 , що старший слідчий слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 під час проведення досудового розслідування в порядку ст. 40 КПК України не виконав у повному обсязі вимог названої статті без досконалої перевірки вказаних фактів, не вичерпав можливості отримання доказів по справі, зокрема під час досудового провадження не виконав вимог ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26.03.2015 та ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2015року; не надав оцінку показам батьків потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; не усунув розбіжності показів свідків ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_19 шляхом одночасного допиту в присутності потерпілих; не надав оцінку відеозапису, який був долучений до матеріалів справи на підставі ухвали суду, хоча вказані слідчі дії прямо передбачені у ст. 40 КПК України.

На думку суду для забезпечення вимог ст. 2 КПК України, а саме: для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження слід було провести перелічені слідчі дії і вже з врахуванням зібраних доказів робити відповідні висновки.

Згідно ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі вищевикладеного, суд вважає постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000001 не обґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 306 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу представника потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задоволити.

Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 від 30.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000001.

Матеріали кримінального провадження № 0000001 направити в відділу прокуратури Вінницької області для проведення додаткової перевірки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: