Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 8 листопада 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Буського районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року.

Вироком Буського районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Долобів Самбірського району Львівської області, який мешкає на АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутності події злочину.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Органами досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він, будучи Буським міським головою, повноваження якого визначено рішенням Буської міської ради від 13 квітня 2006 року, котрий також за посадою відповідно до Положення про тендерний комітет Буської міської ради з 23 січня 2009 року займав посаду голови тендерного комітету цієї ж ради, перевищив свої службові повноваження та вчинив службове підроблення, що потягло за собою тяжкі наслідки для держави за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що як голова тендерного комітету Буської міської ради допустив суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу ОСОБА_6 разом з іншими учасниками до участі у процедурі закупівлі за бюджетні кошти землерийної машини (трактор-бульдозер на гусеничному ходу), що призначався для обслуговування Буського міського полігону твердих побутових відходів, тоді як закупівля таких послуг має здійснюватися виключно у безпосередніх надавачів послуг або їх офіційних представників. Переможцем цього тендеру визнано приватного підприємця ОСОБА_6 із пропозицією продажу за бюджетні кошти трактора-бульдозера Т-130 1987 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , за ціною 180 000 грн. На виконання цього рішення ОСОБА_5 , діючи від імені виконавчого комітету міської ради, уклав 19 серпня 2009 року з ОСОБА_6 договір № 38 про закупівлю вказаного трактора-бульдозера за ціною 180 000 грн.

ОСОБА_5 , якому було достовірно відомо про невиконання міського бюджету на 30 000 грн, усвідомлюючи, що закупити визначений у тендері трактор-бульдозер можливо лише за рахунок інших джерел фінансування (виключно за кошти фонду охорони навколишнього природного середовища Львівського обласного бюджету в розмірі 150 000 грн.), повідомив про ці обставини переможцю конкурсу ОСОБА_6 , який у свою чергу запропонував ОСОБА_5 за ці кошти придбати для нього, як переможця конкурсу, інший трактор-бульдозер Т-130 1984 року випуску, долучивши технічний паспорт на цей транспортний засіб до документів тендерної пропозиції.

Всупереч тому, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від умов тендерної (цінової) пропозиції учасника переможця процедури закупівлі, явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень як голови тендерного комітету, ОСОБА_5 без проведення нового тендеру та визнання проведеної влітку 2009 року процедури запиту цінових пропозицій (котирувань) такою, що не відбулася, вирішив закупити інший трактор-бульдозер ніж передбачено тендерною пропозицією ОСОБА_6 . З цією метою ОСОБА_5 як міський голова, перевищуючи свої службові повноваження 16 грудня 2009 року уклав з ОСОБА_6 додаткову угоду № 1 до договору від 19 серпня 2009 року, за якою зобов`язався купити у нього запропонований трактор-бульдозер за 150 000 грн.

На виконання цього додаткового договору, достовірно значи, що у такий спосіб він проводить закупівлю іншого, ніж визначено тендерним комітетом, транспортного засобу для потреб Буської міської ради транспортного засобу (трактор-бульдозер Т-130Б 1984 року випуску шасі № НОМЕР_3 ) за ціною 150 000 грн, без проведення нового тендеру ОСОБА_5 як розпорядник бюджетних коштів видав завідомо неправдиві документи, а саме: підписані ним 8 грудня 2009 року накладну № 09/12-1 про прийняття на баланс цього транспортного засобу та рахунок № НОМЕР_4 з вказівкою про оплату за цей трактор-бульдозер, платіжне доручення від 21 грудня 2009 року № 5, яким ОСОБА_6 було перераховано бюджетні кошти у сумі 150 000 грн, а також акт прийому цього транспортного засобу від 30 грудня 2009 року, котрий за ОСОБА_6 як власником зареєстрований не був. До того ж згідно з біржовою угодою 22 липня 2009 року № 05839 ціна закупівлі згаданого транспортного засобу цим підприємцем становила лише 100 грн.

Таким чином, незаконними діями ОСОБА_5 внаслідок перевищення своїх повноважень та видачею ним як службовою особою у зв`язку із цим завідомо неправдивих документів державі та громадським інтересам, були спричинені тяжкі наслідки у виді незаконної виплати ОСОБА_6 150 000 грн бюджетних коштів і неможливості своєчасного виконання робіт на Буському полігоні твердих побутових відходів через незадовільний технічний стан придбаного в останнього для цих цілей транспортного засобу.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень щодо ОСОБА_5 та направлення справи на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення кримінально-процесуального закону при постановленні зазначених судових рішень. Наголошує на тому, що суд, досліджуючи наявні у матеріалах кримінальної справи докази, які вказують на причетність ОСОБА_5 до злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 КК України, ч. 3 ст. 365 КК України надав їм неправильну оцінку і, не навівши обґрунтувань відповідно до ст. 334 КПК України 1960 року, безпідставно виправдав його за відсутністю події злочину. Апеляційний суд у свою чергу, не врахувавши доводів апеляційної скарги прокурора, всупереч вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, допущених районним судом помилок не виправив та необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який не підтримав касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Прокурор у своїй касаційній скарзі, поряд із зазначенням про істотні порушення норм КПК та неправильне застосування кримінального закону при винесенні оскаржуваних судових рішень, ставить питання і про неналежну оцінку доказів, які були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій, тобто вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статті 369 цього Закону щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які оскаржуються прокурором. У зв`язку з наведеним доводи касаційної скарги в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.

Відповідно до ст. 323 КПК 1960 року як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 327 КПК 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові , коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчинені злочину доведена. Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також, коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. При цьому виправдувальний вирок відповідно до ч. 1 ст. 327 КПК України 1960 року повинен бути мотивованим судом.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про виправдання ОСОБА_5 у вчиненні у злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України у зв`язку з відсутністю відсутності події злочину ґрунтується на ретельно перевірених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст. 65 КПК 1960 року доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та

інші обставини, що мають значення для правильного вирішення.
Висновок суду про відсутність в діянні ОСОБА_5 події злочину ґрунтується на ретельно перевірених у судовому засіданні доказах.
Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про визнання ОСОБА_5 виправданим у пред`явленому йому органами досудового слідства обвинуваченні відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням усіх даних, що мали бути взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події, та ґрунтуються на зібраних й належним чином проаналізованих доказах.

Колегія суддів погоджується з висновками районного та апеляційного судів, що сплачені 150000 грн бюджетних коштів приватному підприємцю ОСОБА_6 за проданий ним бульдозер не є матеріальними збитками.

Зважаючи на досліджені докази, надані стороною обвинувачення, суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність у матеріалах справи об`єктивних даних, які б свідчили про перевищення ОСОБА_5 своїх службових повноважень та вчинення ним службового підроблення, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що він не вчинив жодної незаконної дії, за наявності якої настає кримінальна відповідальність, передбачена ч. 3 ст. 366 та ч. 2 ст. 366 КК України, а тому правильно виправдав його за цими нормами закону.

У касаційній скарзі прокурора не наведено інших доводів, які не були б предметом дослідження суду апеляційної інстанцій та свідчили б про незаконність ухвалених щодо ОСОБА_5 судових рішень і спростовували б висновки цього суду.

Перевіркою встановлено, що при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_5 апеляційний суд відповідно до ст. 377 КПК України 1960 року навів у своєму рішенні суть зазначених у апеляційній скарзі прокурора доводів, аналогічних доводам касаційної скарги, ретельно їх перевірив, проаналізував і навів детальні мотиви прийнятого рішення, спростувавши твердження сторони обвинувачення про безпідставність виправдання підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування судових рішень, як про це зазначено у касаційній скарзі прокурора, не встановлено.

Керуючись статями 394- 396 КПК України 1960 року, пунктів 11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення» КПКУкраїни 2012 року, колегія суддів

постановила:

Вирок Буського районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2016 року щодо ОСОБА_5 , залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3