Дата документу Справа № 310/863/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/727/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/863/16-к
Категорія: ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_8 , в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного йому покарання та ухвалити новий вирок, яким застосувати ст. ст. 69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю три роки, так як, на його думку, покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та його особі.

Апелянт вважає, що при призначенні йому покарання суд не врахував, що він повністю визнав себе винним та розкаявся у вчиненому злочині, просив суд його строго не карати, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має повну загальну середню освіту, офіційно не одружений, проте має неповнолітню дитину, шкода потерпілому відшкодована, допомагав слідству і суду розібратися в ситуації та встановити істину у справі, наміру ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність не має.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.09.2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обраний відносно ОСОБА_8 , залишений без змін та продовжений до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Ввироком суду вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий:

- 22.09.2015 року Бердянським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Як вказано у вироку суду, 08 січня 2016 року, приблизно о 08 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_7 , та застосовуючи фізичну силу, шляхом ривку, вихопив з лівої руки належний їй мобільний телефон «Nokia 105» вартістю 515 грн. 90 коп., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «МТС» вартістю 50 грн. 00 коп., на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 40 грн. 00 коп., а всього на суму 605 грн. 90 коп.

Після цього ОСОБА_8 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на свій власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 605 грн. 90 коп.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, потерпілу, які заперечували проти скарги обвинуваченого, просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується матеріалами провадження та ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також не оспорюються і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий 22.09.2015 року Бердянським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком, ним було вчинено через три місяці п`ятнадцять днів після ухвалення попереднього вироку, тобто він вчинив його в період іспитового строку.

Відповідно ж до вимог ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 КК України, - за сукупністю вироків

Доводи скарги ОСОБА_8 про те, що суд не повною мірою взяв до уваги, що він повністю визнав себе винним та розкаявся у вчиненому злочині, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має повну загальну середню освіту, офіційно не одружений, проте має неповнолітню дитину, шкода потерпілій відшкодована, є необґрунтованими, оскільки суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні йому покарання, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а інші обставини, на які він посилається у скарзі, не завадили йому вчинити тяжкий злочин.

Крім того, посилання ОСОБА_8 в скарзі на те, що він має неповнолітню дитину, не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах провадження відсутні такі відомості.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання, пом`якшення покарання та призначення покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4