Справа № 201/6355/16-к
Провадження 1-кс/201/3879/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі : головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000110, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2016 у справі № 201/1937/16-к, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2148/16-к, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2149/16-к,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що в межах здійснення досудового слідства кримінального провадження № 0000110 накладено арешт ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2016 у справі № 201/1937/16-к на грошові кошти в сумі 5 320 000 російських рублів; ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2148/16-к на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк» (МФО 300465); ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2149/16-к на грошові кошті, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» (МФО 305299). Оскільки заявник не має наразі жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру йому не вручалося, обвинувальний акт не складався, останній просить скасувати арешт на належне йому майно.

Заявник та його представник у поданому клопотанні просили його задовольнити, розглянути за їх відсутності.

Прокурор та слідчий у жодне із призначених судових засідань (12.05.2016, 18.05.2016, 20.05.2016) не з`явилися попри те, що про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, докази чого наявні у матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Зважаючи на визначені ч. 2 ст. 174 КПК України строки розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею з урахуванням принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутність прокурора та слідчого.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2016 у справі № 201/1937/16-к накладено арешт на грошові кошти в сумі 5 320 000 російських рублів та банківські картки «Приват-Банку» № НОМЕР_1 , «ПриватБанку» № НОМЕР_2 , «ПромінвестБанку» № НОМЕР_3 , «УкрСибБанку» № НОМЕР_4 , «Сбербанку Росії» № НОМЕР_5 , «ПромінвестБанку» № НОМЕР_6 ), СИМ-картку мобільного оператора «Київстар», СИМ- картку мобільного оператора «Лайф», автобусний білет № НОМЕР_7 та заборонено розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2148/16-к накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 в АТ «Ощадбанк» (МФО 300465).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2149/16-к накладено арешт на грошові кошті, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» (МФО 305299).

У клопотаннях слідчого в ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна, що містяться у матеріалах клопотань про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000110, та в ухвалах суду зазначено, що підставою для вжиття таких заходів кримінального провадження є те, що група осіб, до складу якої входять ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та інші невстановлені на даний час особи, впродовж 2013-2016 років, використовуючи реквізити підприємств з ознаками фіктивності, які зареєстровані на території м. Дніпропетровська, м. Львова, м. Києва, м. Донецька, в порушення норм Податкового Кодексу України, незаконно завищують суми податкового кредиту з ПДВ шляхом документального оформлення безтоварних операцій по придбанню товарно-матеріальних цінностей, а також конвертують грошові кошти з безготівкової форми у готівку, яку в подальшому передають посадовим особам підприємств - вигодонабувачів, за вирахуванням процентної ставки за надані послуги.

Під час виконання доручення слідчого оперативними співробітниками ОУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області було встановлено, що до схеми конвертації та транспортування готівки, в тому числі іноземної валюти - російських рублів, причетний ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на ці обставини накладено арешт на гроші та предмети, вилучені 10.02.2016 під час огляду особистих речей ОСОБА_11 , на блокпосту №7, розташованому на 365-му кілометрі автомобільної траси М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварине», а саме: грошові кошти в сумі 5 320 000 російських рублів, а саме: 1000 (одна тисяча) купюр номіналом 5000 російських рублів; 38 (тридцять вісім) купюр номіналом 5000 російських рублів; 88 (вісімдесят вісім) купюр номіналом 1000 російських рублів; 15 (п`ятнадцять) купюр номіналом 500 російських рублів: 300 (триста) купюр номіналом 100 російських рублів; 45 (сорок п`ять) купюр номіналом 100 російських рублів, банківські картки «Приват-Банку» № НОМЕР_1 , «ПриватБанку» № НОМЕР_2 , «ПромінвестБанку» № НОМЕР_3 , «УкрСибБанку» № НОМЕР_4 , «Сбербанку Росії» № НОМЕР_5 , «ПромінвестБанку» №625400), СИМ-картку мобільного оператора «Київстар», СИМ- картку мобільного оператора «Лайф», автобусний білет № НОМЕР_7 та заборонено розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його; накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_8 в АТ «Ощадбанк» (МФО 300465); накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться та можуть надійти на усі рахунки відкриті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_8 в ПАТ «КБ «ПриватБанк» (МФО 305299).
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника слід зазначити, що сукупність даних, які містяться у матеріалах судового провадження, свідчить про те, що у кримінальному провадження № 0000110, яке 11.02.2014 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст 205 КК України, ОСОБА_3 не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим та іншою особою, яка несе відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння. Крім того, слід також звернути увагу на те, що у матеріалах за клопотанням відсутні будь-які дані про те, що злочинними діями завдана шкода, а також дані про те, що заявлено цивільний позов.

Таких даних прокурор і слідчий у ході розгляду клопотання не надали. При цьому зазначеними особами не надано жодних даних, які б підтверджували обґрунтовану необхідність подальшого арешту майна, оскільки як вбачається із досліджених матеріалів за клопотаннями про накладення арештів висновок органу досудового розслідування про доцільність накладення арешту зроблено виключно на підставі нічим не підтвердженого рапорту.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на це слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Зважаючи на викладене, вимоги клопотання про скасування накладеного арешту підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 132, 173, 174, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2016 у справі № 201/1937/16-к (провадження № 1-кс/201/1173/2016), скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2148/16-к (провадження № 1-кс/201/1271/2016), скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2016 у справі № 201/2149/16-к (провадження № 1-кс/201/1272/2016), скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1