ун. № 759/3767/15-к
пр. № 1-кп/759/45/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0009454 за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_4 відбулася зміна прізвища відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 від 14.05.2016) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, має середню освіту, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої фізичною особою-підприємцем, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

сторони кримінального провадження прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_11 , інші учасники потерпіла ОСОБА_12 , представник потерпілого: ОСОБА_13 , -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_10 12.10.2014 приблизно о 21 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля буд. № 26 по вул. Зодчих в м. Києві, заподіяла необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження ОСОБА_12 за наступних обставин. Так, ОСОБА_10 12.10.2014 приблизно о 21 год., повертаючись до місця свого проживання до кв. АДРЕСА_2 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустріла ОСОБА_12 , під час розмови з якою між ними виник словесний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою. В ході даного конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 виникла бійка. В ході даної бійки ОСОБА_10 , відчуваючи до ОСОБА_12 раптово виниклу неприязнь, обома руками взявши ОСОБА_12 за верхній одяг, в який остання була одягнута, повалила ОСОБА_12 на землю, впавши на її зверху.
За таких обставин у ОСОБА_12 мала місце закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломо-вивиху гомілково-ступневого суглобу (трьохкісточкового перелому внутрішньої, зовнішньої та задньої кісточок великої та малогомілкової кісток), яка за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, а також підшкірної гематоми в цій ділянці.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину за наведених вище обставин не визнала у повному обсязі та показала, що 12.10.2014 приблизно о 21 год. вона приїхала додому близько 21 год. та побачила свого чоловіка ОСОБА_14 , який сидів з потерпілою ОСОБА_12 на лавочці, розпиваючи спиртні напої. Вона підійшла до ОСОБА_14 та вибила у нього з руки стаканчик з горілкою. Після чого останній вдарив її по обличчю. ОСОБА_12 в цей час відійшла на сусідню лавочку, на якій сиділи свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Потім ОСОБА_12 підскочила до неї з криками, схопивши за светр та за волосся, а також прокусивши їй палець. При цьому остання поводила себе неадекватно. Вона хотіла відштовхнути потерпілу, однак біля лавочки нерівна поверхня, там лежало каміння, а в потерпілої було нестійке взуття і остання, зачепившись за цей камінь, впала, потягнувши її (обвинувачену) на себе. Тілесних ушкоджень потерпілій вона не заподіювала.

Разом з тим, підтвердила наявність словесного та фізичного конфлікту з потерпілою за ініціативою останньої, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, висновок експерта не оспорює. Зазначила, що в той день вона вживала спиртні напої близько першої години дня: випила коктейль, до якого входить апельсиновий сік та горілка 50 г. До дитини потерпілої вона не підходила, остання сама підходила до її, щоб подивитись, бо вона (обвинувачена) була вся в крові, оскільки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 її побили. Ніхто крім ОСОБА_16 та ОСОБА_15 не бачив як вона впала на ОСОБА_12 . А також безпосередніми очевидцями даного конфлікту були: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які бачили вказану подію з квартир свого будинку з першого, другого та третього поверху відповідно. Вважає, що слідчий не зафіксував того, що потерпіла разом з її чоловіком розпивали спиртні напої. При цьому потерпіла кожного вечора налаштовувала її чоловіка ОСОБА_14 проти неї.

Примиритися з потерпілою намагалася, щоб припинити кримінальне провадження. Однак, остання наполягала на конкретній сумі відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень. Такої суми в неї не було, згодна була віддавати частинами, що не влаштовувало потерпілу.

Не дивлячись на невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину відносно потерпілої ОСОБА_12 , її вина у вчиненому за викладених вище обставин підтверджується усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 показала, що 12.10.2014 приблизно о 21 год. вона з своїм чоловіком та малолітньою донькою перебувала на дитячому майданчику. До них підійшли ОСОБА_19 та ОСОБА_17 . Через 20 хвилин підійшов чоловік обвинуваченої ОСОБА_14 разом зі своєю малолітньою дитиною. Вони спілкувалися, алкогольних напоїв не вживали. Її чоловік ОСОБА_18 з ОСОБА_17 пішли заносити додому мангал. На дитячій площадці залишились: на одній лавочці вона, ОСОБА_19 і ОСОБА_14 чоловік обвинуваченої; на сусідній ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . В цей час на дитячий майданчик прибігла обвинувачена, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та вдарила її кулаком по обличчю, а також вдарила свого чоловіка ОСОБА_14 кулаком по обличчю. В свою чергу останній також вдарив обвинувачену по обличчю. Між обвинуваченою та чоловіком останньої ОСОБА_14 зав`язалася бійка. Її чоловік з ОСОБА_17 підійшли саме в той час, коли обвинувачена із своїм чоловіком билися: вони качалися по землі, ОСОБА_14 бив обвинувачену головою об дерево. В свою чергу обвинувачена вдарила ОСОБА_14 по обличчю і розбила останньому окуляри, після чого бійка між ними закінчилася. Розборонити обвинувачену і її чоловіка намагалися: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 . Після закінчення бійки чоловік обвинуваченої забрав свого малолітнього сина та відійшов в іншу сторону. В цей час обвинувачена нецензурно висловлювалася на адресу всіх присутніх на дитячому майданчику, кидала сумку в обличчя ОСОБА_19 , а також підійшла до їхньої малолітньої дитини та вдарила її по затилку. Побачивши цю картину, вона (потерпіла) зіскочила з лавки та підбігла до обвинуваченої. Остання, схвативши обома руками за куртку, перекинула її через бедро та впала на неї (потерпілу) зверху. Місцевість, де відбувались події, не рівна, а також там був пісок, сухе листя, трава.

У судовому засіданні потерпіла та її представник заявлений цивільний позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також підтримали обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а саме за ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що 12.10.2014 у вечірній час вона із своєю матір`ю ОСОБА_15 та малолітньою дитиною перебували на дитячому майданчику, де також перебували: потерпіла, її малолітня дитина, чоловік обвинуваченої ОСОБА_14 із своїм малолітнім сином та ОСОБА_19 . На деякий час вона відійшла до магазину. Повернувшись назад, стала свідком бійки між обвинуваченою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, та її чоловіком ОСОБА_14 : ОСОБА_14 бив обвинувачену по обличчю, а також ногою по тілу, від нанесених ударів обвинувачена впала та вдарилась об дерево. Обвинувачена була дуже агресивна, кричала на всіх, нецензурно висловлюючись, кидалась сумкою, паспортом, розбила окуляри своєму чоловікові. Вона бачила як обвинувачена вдарила дитину потерпілої по голові, від чого дитина впала. В цей час потерпіла підскочила до обвинуваченої. Остання схватила обома руками потерпілу за куртку та повалила її на землю, впавши зверху, а також вчепилась за її волосся. Після чого потерпіла не змогла самостійно встати на ноги, її відвезли до лікарні. Вони всі намагалися заспокоїти обвинувачену, ОСОБА_17 відтягнув її від потерпілої, однак обвинувачена вкусила його за палець.

Раніше вона не бачила конфліктів між обвинуваченою та потерпілою. Разом з тим, обвинувачена часто конфліктує, в т.ч. із своїм чоловіком, потерпілу знає наглядно. Потерпіла не наносила удари обвинуваченій. Вона не бачила, щоб в той вечір на дитячому майданчику хто-небудь вживав алкогольні напої. Обвинувачена просила її не приходити в судове засідання. Коли вона сказала, що прийде, то обвинувачена звинуватила її в отриманні хабаря від потерпілої.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що в жовтні 2014 року у вечірній час вона, її малолітня внучка, потерпіла із своїм чоловіком та малолітньою дитиною, а також інші сусіди перебували на дитячому майданчику. До них підійшов чоловік обвинуваченої ОСОБА_14 . Через деякий час вона почула якийсь звук, думала, що гілка зламалась, однак побачила потерпілу, яка трималась за щоку та відповіла, що це обвинувачена її вдарила. Поряд з ними був чоловік обвинуваченої ОСОБА_14 , який кричав, щоб обвинувачена заспокоїлась. В цей час обвинувачена, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, почала наносити удари своєму чоловікові сумкою, а він обвинуваченій. Вона забрала свою внучку і сина обвинуваченої та пішла додому. Діти почали вдома плакати і вона з ними знову вийшли на вулицю. Коли вона вийшла, то бачила як обвинувачена, в якої йшла піна з рота, з потерпілою билися на землі. Вона просила обвинувачену відпустити волосся потерпілої. Обвинувачена на її прохання не зважала і вона змушена була трохи притиснути обвинуваченій палець. Потерпіла сама не змогла встати, її відвезли до лікарні. Ініціатором даного конфлікту була обвинувачена, яку вона знає з дитинства, а потерпілу приблизно три роки. Вона не бачила, щоб обвинуваченій хтось наносив удари, крім її чоловіка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що є колишнім чоловіком обвинуваченої. 12.10.2014 приблизно о 21 год. він із своїм малолітнім сином перебував на дитячому майданчику, де також були: потерпіла із своїм чоловіком, малолітньою дитиною та сусідом ОСОБА_17 , які приїхали з природи. Вони всі разом розмовляли та розпивали алкогольні напої. В цей час на таксі приїхала обвинувачена, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшла та вибила ногою у нього з рук стаканчик з горілкою, а також долонею своєї руки нанесла удар потерпілій по щоці. Він намагався заспокоїти обвинувачену, але не зміг, остання розбила йому окуляри, а він, розсердившись, наніс обвинуваченій два удари долонею по щоці. При цьому обвинувачена нецензурно кричала до потерпілої. Далі потерпіла підійшла до обвинуваченої і вони почали битися. Він, забравши свою дитину, відійшов, оскільки вирішив, що вони самі мають розібратися.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що є чоловіком потерпілої. Безпосереднім очевидцем початку конфлікту він не був, оскільки разом із ОСОБА_17 заносив додому речі. Вийшовши на вулицю, побачив конфлікт між обвинуваченою та її чоловіком, які наносили один одному удари. ОСОБА_16 та ОСОБА_15 намагались заспокоїти обвинувачену, переконуючи останню, що він чоловік потерпілої. Однак обвинувачена, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, висловлювалась нецензурною лексикою як на його адресу, так і на адресу інших присутніх сусідів. Відійшовши від обвинуваченої, побачив як остання вдарила його малолітню дитину рукою по голові. Він одразу підбіг, однак обвинувачена схватила його дружину за куртку, перекинула через бедро і впала на останню зверху, вчепившись за волосся.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19 показали, що є сусідами як обвинуваченої, так і потерпілої і дали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_18 .

У судовому засіданні досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.10.2014, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 заявила про те, що 12.10.2014 близько 21 год. за адресою: м. Київ, вул. Зодчих, 26 їй було нанесено тілесні ушкодження;

- консультативне заключення Київського міського центру малоінвазивної травматології та ортопедії від 17.10.2014 та висновку експерта № 1968/е від 28.11.2014, відповідно до яких у ОСОБА_12 було виявлено: закриту травму лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломо-вивиху гомілково-ступневого суглобу, підшкірної гематоми в цій ділянці, які за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.11.2015, відповідно до якого потерпіла та обвинувачена кожна окремо вказали місце події та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій;

- висновком експерта № 2244/е від 11.02.2016, відповідно до якого у ОСОБА_12 мала місце закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді переломо- вивиху гомілково-ступневого суглобу (трьохкісточкового перелому внутрішньої, зовнішньої та задньої кісточок великої та малогомілкової кісток), підшкірної гематоми в цій ділянці.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони однократною складною травмуючою дією, за давністю утворення відповідають терміну 12.10.2014.
Дослідження морфологічних особливостей переломів великої та малої гомілкових кісток ОСОБА_12 , а також топографії силових напруг на них, при навантаженнях, які є критичними, дозволяє зробити висновок про те, що переломи внутрішньої, зовнішньої та задньої кісточок лівих великої та малої гомілкових кісток утворилися в результаті вираженого перерозгинання лівої стопи та її підвертання лівої стопи назовні.
Враховуючи вищезазначене, утворення травми лівого гомілково-ступневого суглобу у ОСОБА_12 можливе лише за однієї умови, згинання лівої нижньої кінцівки у лівому колінному суглобі, перерозгинання її у лівому гомілково-ступневому суглобі та підвертання стопи назовні при падінні ОСОБА_12 з вертикального положення тіла на площину зі співударянням лівим колінним суглобом та тилу лівої стопи об контактуючу поверхню приземлення, що не виключається:
- внаслідок самостійного падіння ОСОБА_12 з вертикального положення тіла на площину при відповідних зазначених умовах;
- за обставин, на які вказує ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту (внаслідок падіння на неї обвинуваченої ОСОБА_23 ), при цьому ОСОБА_12 зазначає про чітке положення її лівої нижньої кінцівки;
- за обставин, на які вказує обвинувачена ОСОБА_23 , а саме внаслідок падіння її на ОСОБА_12 , хоча в протоколі проведення слідчого експерименту за її участю не зазначається про положення лівої нижньої кінцівки ОСОБА_12 .
Утворення закритої травми лівого гомілково-ступневого суглобу у ОСОБА_12 «від удару тупими предметами», «внаслідок впливу маси тіла ОСОБА_23 на тіло ОСОБА_12 у лежачому положенні» виключається.
Вказана закрита травма лівого гомілково-ступневого суглобу за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Показання свідка ОСОБА_20 суд визнає недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України вказаний доказ не був відкритий стороні обвинувачення, а також потерпілій та її представнику. Згідно ч. 11 та ч. 12 вказаної статті сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_22 , однак у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, оскільки явку вказано свідка до суду забезпечено не було, а також не надано будь-яких підтверджень про виконання стороною захисту вимог ч. 11 ст. 290 КПК України.

Оцінюючі різні версії подій, які повідомили потерпіла та обвинувачена на предмет їх достовірності, суд визнає достовірною версію потерпілої, показання якої відповідають наведеним вище і встановленим судом фактичним обставинам вчинення ОСОБА_4 злочину, оскільки вищевказані показання потерпілої ОСОБА_12 є логічними, послідовними, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному. Тому вказані докази є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим суд кладе їх в основу вироку.

Невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочинних дій відносно потерпілої ОСОБА_12 суд розцінює як захисну позицію, що має на меті уникнення покарання за скоєне. Доводи сторони захисту про те, що потерпіла сама впала, оскільки мала нестійке взуття та була не рівна поверхність (земельна ділянка), а також потягнула на себе обвинувачену не підтверджено матеріалами даного кримінального провадження.

Оскільки потерпіла та її представник в судовому засіданні підтримали обвинувачення ОСОБА_4 у раніше пред`явленому обсязі за ч.1 ст.122 КК України, суд приходить до висновку, що дана кваліфікація дій обвинуваченої не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, виходячи з наступного.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, передбачає наявність прямого або непрямого умислу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Під час судового розгляду не було встановлено достатніх даних на підтвердження саме суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_10 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винної: до кримінальної відповідальності притягується вперше, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована фізичною особою-підприємцем, за місцем проживання скарг на поведінку обвинуваченої не надходило, на консультативних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також те, що обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_10 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_10 вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_10 в межах санкції, передбаченої ст. 128 КК України, з урахуванням думки потерпілої та її представника у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

В судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали свої позовні вимоги щодо відшкодування майнової та моральної шкоди та просили стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої майнову шкоду в розмірі 11 125 (одинадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень та моральну шкоду у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь кожного з підсудних в її заподіянні, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, належних доказів того, які саме ліки призначалися для лікування потерпілої і чи відповідають вони лікам, придбаним на підставі фіскальних чеків, потерпілою та її представником суду не надано (а.к.п. 19-30). У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 суд враховує, що вона була заподіяна потерпілій саме діями обвинуваченої, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілій заподіяно фізичний біль та шкоду її здоров`ю (ці обставини підтверджуються висновками експерта № 1968/е від 28.11.2014 та № 2244/е від 11.02.2016), а також виходячи з обставин та характеру отриманого потерпілою ОСОБА_12 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тривалістю лікування, враховує характер та обсяг її душевних страждань, а також враховує вік, стан здоров`я та майновий стан обвинуваченої та, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

Щодо відшкодування витрат на залучення представника для надання юридичних послуг, то згідно із ч. 2. ст. 120, п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України ці витрати несе потерпілий і вони належать до процесуальних витрат. Однак, згідно із ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Матеріалами даного кримінального провадження підтверджено витрати на залучення представника для надання юридичних послуг у сумі 3 000 (три тисячі) гривень (а.к.п. 32). У зв`язку з чим, ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, за яким призначити їй покарання у виді громадських робіт строком двісті годин.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 12 000 (дванадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3 000 (три тисячі) гривень процесуальних витрат за надання юридичних послуг. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1