Ухвала
іменем україни

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0001657 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодноразово судимого, востаннє за вироком від 16 березня 2011 року за ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць, звільненого 16 квітня 2013 року після відбуття строку покарання,

засуджено: за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років; за пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі; за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно до довічного позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в умисних убивствах, вчинених у будинку АДРЕСА_1 за таких обставин.
28 липня 2014 року в період із 11.00 по 12.00 год. ОСОБА_7 вживав спиртні напої зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 , і між ними виникла суперечка, а потім сварка. Близько 12.00 год. під час сварки ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного вбивства потерпілої схопив зі столу кухонний ніж, яким ударив ОСОБА_8 у грудну клітину, від чого остання впала на підлогу. Після чого ОСОБА_7 завдав потерпілій, яка лежала на підлозі на спині, двох ударів ножем у тулуб. Коли ОСОБА_8 стала чинити опір, ОСОБА_7 , подолавши його, ударив потерпілу ножем ще п`ять разів у тулуб. У результаті вказаних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_8 померла на місці події протягом короткого проміжку часу.
Цього ж дня близько 12.10 год. до будинку зайшла знайома потерпілої ОСОБА_8 жінка, особу якої в ході досудового розслідування не було встановлено, і, побачивши труп ОСОБА_8 , почала кричати. ОСОБА_7 з метою приховати вбивство ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за спиною вказаної жінки, затулив їй рота і з метою її вбивства кухонним ножем завдав різаної рани на передній поверхні шиї з ушкодженням трахеї, від чого потерпіла померла на місці події.
12 серпня 2014 року в період із 09.00 до 15.00 год. ОСОБА_7 виживав у будинку з ОСОБА_9 спиртні напої, під час чого почав до останньої залицятись, але потерпіла відмовилася вступати із ОСОБА_7 у статевий зв`язок. Через це близько 15.00 год. ОСОБА_7 з метою вбивства ОСОБА_9 схопив господарський ніж і завдав ним останній численних ударів у тулуб, у результаті чого від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла на місці події.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і призначити нове розслідування кримінального провадження, оскільки, на його думку, зібрані докази не підтверджують його винуватості у вчиненні вбивств ОСОБА_8 та невстановленої жінки, у чому він себе під час досудового слідства обмовив, не бажаючи викривати ОСОБА_10 , яка вчинила ці вбивства. Визнає, що вбивство ОСОБА_9 вчинив він.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який просив задовольнити скаргу частково та змінити судові рішення (перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 з пунктів 9, 13 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на пункти 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК і призначити на цим законом та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК покарання у виді довічного позбавлення волі), обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисних убивств ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленої жінки місцевий суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі статтями 370, 374 КПК.

Засуджений у касаційній скарзі визнає, що саме він вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 .

Його доводи про те, що умисні вбивства ОСОБА_8 та невстановленої жінки вчинила ОСОБА_11 сестра ОСОБА_8 на грунті ревнощів, були перевірені судами і не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, про вчинення всіх умисних вбивств саме ОСОБА_7 свідчать такі належні та допустимі докази, як: показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дані, що містяться у протоколах огляду місця події від 16 серпня 2014 року, у протоколі додаткового огляду місця події від 17 серпня 2014 року, у протоколі слідчого експерименту від 17 серпня 2014 року, у висновках судово-медичних та судово-криміналістичних експертиз. Ці докази узгоджуються між собою та доповнюють один одного.

Поведінка ОСОБА_7 після вчинених вбивств, у тому числі вбивств ОСОБА_8 та невстановленої жінки, беззаперечно свідчить про його причетність до цих злочинів (витягнув трупи з будинку і сховав у різних місцях, про що правоохоронним органам стало відомо саме від нього; своїй матері ввечері 15 серпня 2014 року повідомив про три «гріхи», що лежать у городі та балці; матері вбитої ОСОБА_8 ввечері 28 липня 2014 року збрехав, що її дочка забрала свій паспорт і залишила його, поїхавши до родичів в смт Підгородню).

Про те, що ОСОБА_11 (сестра ОСОБА_8 ) не причетна до вбивства сестри та невідомої жінки, крім вищевказаного, свідчить її поведінка, коли вона 28 липня 2014 року на початку 14.00 год. (вже після вбивств) приходила з ОСОБА_9 до будинку ОСОБА_7 , стукала у двері, намагалася їх відчинити, і все це у присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Тому місцевий суд не мав підстав не вірити її показанням про непричетність до вбивств, відсутність вагітності від ОСОБА_7 , з яким жодних інтимних стосунків у неї не було.

Усі ці доводи засудженого, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за його апеляційною скаргою ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

Кваліфікація діяння ОСОБА_7 (в частині умисного вбивства ОСОБА_8 ) за ч. 1 ст. 115 КК є правильною.

Разом із тим, кваліфікуючи діяння засудженого і призначаючи покарання в частині умисного вбивства невідомої жінки та ОСОБА_9 , місцевий суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що залишилося поза увагою апеляційного суду.

Так, цей суд кваліфікував умисне вбивство ОСОБА_7 невідомої жінки за пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК як умисне вбивство з метою приховати інший злочин, скоєне особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, а умисне вбивство ним ОСОБА_9 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК як умисне вбивство, скоєне особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Між тим, суд мав кваліфікувати ці вбивства лише один раз за пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК, оскільки кваліфікацією за п. 13 охоплюються всі умисні вбивства, вчинені особою раніше, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116118 КК.

Також покарання не може призначатись окремо за кожним пунктом ч. 2 ст. 115 КК, що фактично зробив місцевий суд.

Про таке правило кваліфікації умисних вбивств та призначення за їх вчинення покарання зазначено в абз. 3 п. 17, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я», абз. 2 п. 20 постанови Пленуму цього суду від 24 жовтня 2003 року (з подальшими змінами) № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Таким чином, діяння ОСОБА_7 у вищевказаній частині обвинувачення підлягають перекваліфікації з пунктів 9, 13 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на пункти 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК, у зв`язку з чим вирок місцевого суду та ухвала апеляційного мають бути змінені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.

На думку колегії суддів, така перекваліфікація діяння засудженого не впливає на вид і розмір призначеного йому покарання, яке відповідає вимогам статей 64, 65 КК, адже обсяг обвинувачення не зменшується, і нових даних, які би свідчили про необхідність пом`якшення ОСОБА_7 покарання, не встановлено.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що призначення засудженому місцевим судом покарання у виді довічного позбавлення волі є достатньо мотивованим. Характер вчинених злочинів, спосіб, у який їх вчинено, в результаті чого загинуло три особи, наявність обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння), відсутність пом`якшуючих його обставин, а також те, що ОСОБА_7 має непогашені судимості і не вперше вчинив злочини проти особи, свідчать про його виключну суспільну небезпечність.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 04 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його діяння з пунктів 9, 13 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на пункти 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК і призначити за цим законом покарання у виді довічного позбавлення волі, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, пунктами 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК, остаточно у виді довічного позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3