Справа № 349/171/16-к
Провадження № 11-кп/779/228/2016
Категорія ч.3 ст.185КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000016, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, за участю: прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рогатинського районного суду від 26 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року і за сукупністю вироків за правилами, передбаченими у ст.72 КК України, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання - три роки один місяць позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому постановлено обчислювати з часу його фактичного затримання, після звернення до виконання вироку Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року.

Відповідно до вимог ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні органом досудового розслідування чи судом першої інстанції не застосовувався.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, повторно, поєднаного з проникненням у приміщення.

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

27 січня 2016 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір на викрадення чужого майна, через хвіртку зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_10 , що в селі Чагрів, Рогатинського району, Івано-Франківської області, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відщеплення гачкоподібної защіпки, якою замикались двохстворчаті дерев`яні ворота гаражу, незаконно проник в середину приміщення, звідки викрав бензопилу марки «Кентавр БП-4520Н», вартістю 1 500 гривень, належну потерпілому.

В своїй апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_6 покликається на те, що було порушено його право на захист, оскільки внаслідок тривалого часу вживання наркотичних засобів знаходився на замісній терапії в медичному закладі і під час розгляду провадження в суді, перебуваючи під впливом наркотичного препарату «Метадон», не усвідомлюючи значення своїх дій, відмовився від захисника та визнав вину у скоєнні крадіжки, якої насправді не вчиняв. Зазначає, що судом не були з`ясовані дані щодо стану його здоров`я, так як лікувався від наркотичної залежності і страждає психічним захворюванням. Також звертає увагу суду на те, що жодних повісток про виклик в судове засідання не отримував і був доставлений в суд першої інстанції працівником поліції без законних на те підстав. Просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями та просять її задовольнити;

- прокурори заперечили доводи апеляційної скарги, вирок суду вважають законним і обґрунтованим та просять залишити його без змін.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При розгляді кримінального провадження суд першої інстанції зобов`язаний дотриматись як норм матеріального так і норм процесуального права, в тому числі забезпечити обвинуваченому право на захист. Проте суд вимог закону належно не виконав, не забезпечив обвинуваченому права на захист, що в подальшому потягло за собою і ряд інших порушень закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом досліджувалися надані прокурором в судовому засіданні докази, що характеризують особу обвинуваченого. Згідно довідки №7 КО «Бурштинська центральна міська лікарня», виданої 05.02.2016

року, ОСОБА_6 перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога з приводу діагнозу: F-11.22. (а.с.26 )

Вказаний діагноз свідчить про розлади психіки та поведінки особи внаслідок вживання психоактивних речовин.

Суд першої інстанції залишив поза своєю увагою вказаний доказ та допустився порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.20 КПК України, щодо забезпечення права обвинуваченого на захист.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок своїх фізичних або психічних вад (німі, глухі, сліпі, тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права.

Зважаючи на відомості, зазначені у згаданій довідці медичної установи, проведення будь-яких процесуальних дій чи судового засідання з такою особою, за відсутності захисника, є порушенням її права на захист.

Право на правову допомогу - це гарантована Конституцією України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги.

Право особи на захист, гарантоване §3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є однією із складових передбаченого цією статтею права кожного на справедливий судовий розгляд.

В ході апеляційного розгляду було задоволено клопотання обвинуваченого і забезпечено йому право на захист шляхом призначення захисника у передбаченому законом порядку.

Захисником апеляційній інстанції було надано ряд документів, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 з січня 2016 року знаходився на програмі замісної підтримуючої терапії у лікаря-нарколога Бурштинської ЦРЛ, і 26 лютого 2016 року (безпосередньо перед судовим засіданням) прийняв 25 мг препарату «Метадол», про що розписався в листку призначень наркотичних препаратів, а також з 12.01.2016 року до 14.01.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Облпсихлікарні №2.

Орган досудового розслідування не дотримався вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, даних щодо особи обвинуваченого, зокрема, його психічного стану, належно не дослідив, що й призвело до порушення як органом досудового розслідування так і судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону в частині забезпечення обвинуваченому права на захист.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові від 24 жовтня 2003 року № 8 п.13 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» роз`яснив, що під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Окрім того, як вбачається з тексту вироку, суд розглянув кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, взявши до уваги заяву ОСОБА_6 про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що в даному випадку є недопустимим, зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого та відомості лікувальних закладів.

Колегія суддів вважає, що в зазначеному випадку погодження обвинуваченого на розгляд справи у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, не можна вважати добровільним.

У відповідності до пункту 1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо, зокрема, встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу .

Колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було порушено п.4 ч.2 ст.412 КПК, оскільки судове провадження здійснено за відсутності захисника, коли його участь є обов`язковою.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.314 КПК України в частині неналежного повідомлення його про дату, час і місце проведення підготовчого та в подальшому судового засідання є слушними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при таких обставинах вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід врахувати наведене, дати належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам, також врахувати інші доводи обвинуваченого, наведені ним в апеляційній скарзі і доповненнях до неї, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 376, 419 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями задовольнити.

Вирок Рогатинського районного суду від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2