Справа № 369/4766/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1147/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 24.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
24 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_9

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої, прокурора, захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року, щодо, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, не працюючої, розлученої, з неповною середньою освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засудженої за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді десяти років позбавлення волі.
В С Т А Н О В ИЛ А:

За вироком суду, 08.02.2015 року близько 20 години ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , під час спільного розпиття спиртних напоїв, в ході суперечки, яка виникла на ґрунті неприязних відносин між нею та її співмешканцем ОСОБА_12 , маючи умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з метою реалізації вищевказаного умислу, кухонним ножем умисно нанесла один удар в область грудної клітки справа ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей з пошкодженням правого головного бронху та аорти, та крововтрати, від яких ОСОБА_12 помер на місці.
Згідно висновку експерта № 82 від 09.02-25.03.2015 року проникаюче колото-різане поранення правої половини грудей з пошкодженням правого головного бронху та аорти відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і має прямий причинний зв`язок з настанням смерті.
Відповідно до обвинувального акту від 8 лютого 2015 року ОСОБА_9 обвинувачувалась у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, однак які під час судового розгляду були перекваліфіковані на ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України та призначити їй покарання у виді 15-ти років позбавлення волі.
Вважає вирок суду незаконним в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд незаконно перекваліфікував дії обвинуваченої з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, оскільки вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України повністю доведена сукупністю доказів зібраних в матеріалах кримінального провадження.
Вказує, що суд при призначені покарання формально врахував, що засуджена вчинила особливо тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, під час досудового розслідування свою вину у вчиненному визнала повністю, про що свідчать протоколи її допитів, проте суду надала неправдиві покази, які спростовані іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, що свідчить про бажання обвинуваченої уникнути покарання за вчинений нею злочин.
В апеляційних скаргах обвинувачена та її захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити, в зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні умисного тілесного ушкодження потерпілому.

Обвинувачена вважає, що на досудовому слідстві та в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав суперечливі покази, що вказує на факт приховування ним дійсних обставин справи, за яких потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження. Крім того, суд не врахував, що у ОСОБА_13 на руках та підошвах була виявлена кров, що належить потерпілому. На думку апеллянта, суд не врахував її позитивні характеристики за місцем проживання та роботи. Обвинувачена звертає увагу суду на те, що під час досудового та судового слідства в Боярському ІТТ до неї застосовувалися погрози та тиск з боку працівників міліції.
Захисник ОСОБА_10 вважає, що суд неповно провів судове слідство, висновки суду, викладенні у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в результаті чого суд неправильно застосував щодо ОСОБА_9 норми закону про кримінальну відповідальність та виніс незаконний вирок. Вказує, що судом в основу вироку було покладено ті обставини, які не було підтверджено жодними доказами, з точки зору належності та допустимості. Стверджує, що судом не було встановлено ні мети, ні мотиву вчинення ОСОБА_14 умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому. Сторона захисту також зазначає, що слідством не було встановлено, що саме кухонним ножем, який було вилучено на місці скоєння злочину потерпілому було спричинено тілесне ушкодження, оскільки висновок експерта з даного приводу в матеріалах кримінального провадження відсутній. Вважає, що висновок суду про те, що саме вилученим ножем було спричинено поранення потерпілому, оскільки на ножі була кров потерпілого при тому, що ніж перебував там де був потерпілий і останній міг його торкатися після поранення, оскільки помер не одразу, є безпідставним. Крім того, при винесенні вироку судом не було взято до уваги той факт, що на руках у свідка ОСОБА_13 було виявлено кров потерпілого (висновок експерта № 76 від 18.02.2015 року) при тому, що у показах вказаний свідок взагалі заперечує будь-яку свою причетність до потерпілого під час і після його поранення.

Захисник ОСОБА_11 вказує, що суд безпідставно послався на покази потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , оскільки жоден із них не надав показів, які б підтверджували причетність ОСОБА_9 до пред`явленого їй обвинуваченого. Зазначає, що на досудовому та судовому слідстві фактично не перевірялася причетність до скоєного злочину громадянина ОСОБА_13 , який знаходився в квартирі в період отримання потерпілим колото-різаного поранення. Вважає, що висновок суду про причетність ОСОБА_9 до вбивства потерпілого, є необґрунтованим та побудований на припущеннях, оскільки ОСОБА_9 проживала спільно з потерпілим, готувала їжу на кухні, брала в руки кухонний ніж, безпосередньо була присутня на місці отримання потерпілим поранень, як до так і після злочину, тому на ножі та на місці злочину могли бути залишені її сліди не пов`язані із скоєнням злочину.

Вислухавши доповідь судді, думки прокурорів, обвинуваченої та захисників в підтримку поданих ними апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Винність ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який вона засуджена підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Зокрема, показами потерпілої ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 , які в судовому засіданні показали, що ОСОБА_9 співмешкала з ОСОБА_16 , жили вони дуже погано, часто билися; показами свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що ОСОБА_9 зловживала спиртними напоями, вступала в бійку з потерпілим, висновком експерта № 2-04/254,32-04/255 від 14.05.2015 року, згідно якого виявлена на кухонному ножі під час огляду місця події кров за сукупністю генетичних ознак може належати потерпілому ОСОБА_12 , висновком експерта № 3-02/145 від 11.02.2015 року, відповідно до якого на вилученому під час огляду місця події від 08.02.2015 року ножі виявлено слід папілярного візерунку руки ОСОБА_9 , даними слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 та іншими доказами.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 спів мешкала з потерпілим на протязі майже двох років, конфлікт виник на побутовому ґрунті, одразу ж після завдання удару ножем потерпілому ОСОБА_9 обвинувачена звернулася до сусідки ОСОБА_18 з проханням викликати невідкладну медичну допомогу, намагалася надати допомогу потерпілому та перебувала біля нього до приїзду працівників міліції.

Смерть ОСОБА_12 згідно висновку експерта наступила від проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудей з пошкодженням правого головного бронху та аорти і розвитком крововтрати.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, (ч.2 ст. 121КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачена під час завдання удару ножем усвідомлювала, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але не мала умислу на вбивство свого співмешканця ОСОБА_12 , а тому її дії вірно перекваліфіковано з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

У зв`язку з цим, доводи прокурора про скасування вироку на тих підставах, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину, особі засудженого, внаслідок м`якості не можна визнати обгрунтованими.

Зважаючи на вищевикладене апеляційні скарги обвинуваченої та захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 щодо неповноти та однобічності досудового і судового слідства, яка перешкоджала суду винести законний та обґрунтований вирок слід визнати безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку судом в повному обсязі досліджені зібрані докази, які належним чином проаналізовані та відповідно оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Посилання обвинуваченої та захисників на недотримання вимог кримінального процесуального закону при збиранні доказів також є непереконливими, оскільки при перевірці кримінального провадження в суді апеляційної інстанції таких порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які б могли бути підставою для визнання тих чи інших доказів неналежними, недопустимими чи недостатніми для прийняття рішення не виявлено.

Перевіркою доводів обвинуваченої та захисників про застосування до ОСОБА_9 незаконних методів ведення досудового слідства встановлено, що вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Більше того всі слідчі дії з ОСОБА_9 проводилися за участю захисника, при цьому ніяких заяв та скарг від обвинуваченої не надходило. Даних про те, що захисник неповно виконував свої обов`язки, у матеріалах провадження немає.

Твердження захисників про те, що обвинуваченням не доведено, що саме ножем, який був вилучений на місці пригоди спричинено потерпілому тілесне ушкодження спростовуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

Всупереч доводам обвинуваченої та захисників органами досудового слідства та судом перевірялась версія причетності ОСОБА_13 до вбивства ОСОБА_12 , однак не знайшла свого підтвердження, про що наведено у вироку суду.

Що стосується виявлення на руках та підошві правого ботинку ОСОБА_13 слідів крові, про що вказує захист, то дані обставини не впливають на законність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Також на думку апеляційного суду є безпідставними доводи захисника ОСОБА_10 щодо невстановлення судом мети та мотиву злочину.

Заперечення обвинуваченої та захисників проти обвинувачення детально розглядалися судом і спростовані наведеними у вироку доказами.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, про що порушується питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду, зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_9 судом в повній мірі дотримано не було, що призвело до призначення обвинуваченій покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження хоч ОСОБА_9 вчинила тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння на побутовому грунті, проте вона раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, характеризується позитивно, страждає хронічними захворюваннями, має на утриманні малолітню дитину 2005 року народження, батька інваліда 2 групи, безробітну матір, які перебувають в складному матеріальному становищі та потребують допомоги.

За вказаних даних про особу обвинуваченої та обставин вчинення злочину, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И ЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченої, захисників та прокурора задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.
Визначене обвинуваченій місцевим судом покарання пом`якшити.
Вважати ОСОБА_9 засудженою до покарання у виді 8 років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.
Головуючий:
Судді: