Справа № 640/4787/16-к
н/п 1-кс/640/3045/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

В ході досудового слідства встановлено, що у березні 2016 року, точна дата не встановлена в ході досудового розслідування, ОСОБА_6 , який перебував у скрутному матеріальному становищі, став обмірковувати шляхи його покращення. Усвідомлюючи, що в інший, крім злочинного, спосіб отримати гроші він не зможе, та будучи обізнаним в тому, що за місцем мешкання у його знайомого ОСОБА_5 знаходяться гроші, ювелірні вироби та інші коштовні речі, ОСОБА_6 вирішив заволодіти ними шляхом вбивства останнього.
Під час розроблення плану, спрямованого на реалізацію його злочинного умислу, ОСОБА_6 усвідомив, що один може не справитись з потерпілим і вирішив запропонувати ОСОБА_4 прийняти участь у скоєнні злочину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 на початку березня 2016 року, точна дата не встановлена в ході досудового розслідування, зустрівся з ОСОБА_4 та запропонував прийняти участь у скоєнні вбивства ОСОБА_5 з метою заволодіння майном останнього. ОСОБА_6 , який перебував у скрутному матеріальному становищі, усвідомлюючи, що таким чином може заробити значну суму грошей, погодився прийняти участь у скоєнні злочину, про що повідомив ОСОБА_6 .
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вступили у злочинну змову, спрямовану на скоєння вбивства ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном.
ОСОБА_6 , який був обізнаним про розпорядок дня ОСОБА_5 , запропонував прибути до потерпілого в той час, коли той буде знаходитись в квартирі сам, шляхом удушення вбити його та заволодіти майном. Крім того, ОСОБА_6 , який неодноразово бував в гостях у ОСОБА_5 , запропонував заздалегідь подзвонити потерпілому та домовитись про зустріч. ОСОБА_4 підтримав пропозицію ОСОБА_6
12 березня 2016 року протягом дня ОСОБА_6 , діючи у межах злочинного умислу групи з метою забезпечення доступу до житла, зателефонував ОСОБА_5 та попросив зустрітись із ним та його знайомим. ОСОБА_5 , який повністю довіряв ОСОБА_6 та не відчував у його словах та поведінці будь-якої загрози своїм життю та здоров`ю, погодився зустрітись із ними.
12.03.2016 біля 23.00, реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прибули за місцем мешкання ОСОБА_5 - до квартири АДРЕСА_2 . Упевнившись в тому, що потерпілий знаходиться в квартирі сам і їх діям не зможуть завадити сторонні особи, ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір групи, дочекався зручного моменту, коли ОСОБА_5 не очікував нападу, обхватив його шию одною рукою та став душити. Другою рукою ОСОБА_6 утримував ОСОБА_5 за тіло. В цей час ОСОБА_4 , діючи узгоджено із співучасником згідно з розробленим планом, утримував руки ОСОБА_5 та обв`язав його ноги халатом. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з метою забезпечення реалізації свого злочинного умислу обмежили свободу пересування потерпілого та не дали йому можливості вивільнитись і залишити місце події або покликати на допомогу. Здавлювати органи шиї потерпілого ОСОБА_7 продовжував до того часу, доки ОСОБА_5 не перестав подавати ознаки життя.
Упевнившись в тому, що ОСОБА_5 мертвий, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи узгоджено, із корисливих мотивів, відповідно до розробленого ними плану, обшукали приміщення квартири ОСОБА_5 та викрали ювелірні вироби та гроші, що належали потерпілому.
Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину з викраденим зникли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.
08.04.2016 з метою відшукання майна потерпілого, відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова від 05.04.2016 проведено обшук за місцем тимчасового проживання ОСОБА_4 - в домоволодінні АДРЕСА_1 , під час якого вилучено каблучку із металу жовтого кольору із вставками каміння білого та чорного кольорів, однак, судом не було прямо надано дозвіл на її вилучення. Таким чином, відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України вилучена під час обшуку в домоволодінні АДРЕСА_1 каблучка є тимчасово вилученим майном.
Прокурор вважає, що є достатні підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на вилучену під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 каблучку шляхом фактичного позбавлення будь-яких осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися нею до вирішення питання про їх повернення.
Підставами для прийняття такого рішення прокурор вважає, по-перше, той факт, що, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, вказана каблучка може зберігати на собі сліди, які можуть бути використані як доказ, та, по-друге, незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість їх використання в суді та під час досудового слідства (для проведення відповідних експертних досліджень) внаслідок того, що майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення або пошкодження.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.
При розгляді клопотання у судовому засіданні прокурор його підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_4 , власник майна, та його захисник адвокат ОСОБА_8 , надали суду заяву про розгляд клопотання слідчого про арешт вилученого у нього майна без його участі, покладаючи його вирішення на розсуд суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, 09.04.2016 р. підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення збереження доказової інформації, яка була отримана під час проведення 08.04.2016 р. обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 на речах, володільцем яких є ОСОБА_4 , а саме: каблучки із металу жовтого кольору із вставками каміння білого та чорного кольорів, - що зберегла на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, - на це майно слід накласти арешт.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: каблучку із металу жовтого кольору із вставками каміння білого та чорного кольорів шляхом фактичного позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або інших осіб можливості володіти, користуватися та розпоряджатися нею.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1