УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/5736/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 539 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2016 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 - головуючого,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , -
за участі: прокурора ОСОБА_5 ,
за участі: засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 , -
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2016 року за клопотанням засудженого ОСОБА_6 про зарахування попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та захисника в підтримання апеляційних скарг, міркування прокурора в заперечення цих доводів та про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд, -
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зараховання його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за вироком Запорізького обласного суду від 22 січня 1999 року за ст. ст. 93 ч. 2, п.п. "б". "г", "ж", 142 ч. 2, 193 ч. 3, 222 ч. 1, 222 ч. 3 КК України.
В апеляційніих скаргах ставиться питання про скасування цієї ухвали та постановлення нової ухвали про зарахування за правилами ч. 5 ст. 72 КК України попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_6 - строку перебування його СІЗО з 13 серпня 1996 року по 07 жовтня 1999 року. Посилаються на неправильне незастосування місцевим судом кримінального закону - ч. 5 ст. 72 КК України, яка підлягає застосуванню.
З матеріалів справи видно, що вироком Запорізького обласного суду від 22 січня 1999 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. ст. 93 ч. 2, п.п. "б". "г", "ж", 142 ч. 2, 193 ч. 3, 222 ч. 1, 222 ч. 3 КК України до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього особистого майна. Цим вироком не проводилося зарахування попереднього ув'язнення засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалою Верховного Суду України від 7 жовтня 1999 року цей вирок залишено без змін.
Ухвалою Запорізького обласного суду від 14 червня 2000 року цей вирок приведено у відповідність до Закону України від 22 лютого 2000 року та замінено ОСОБА_9 покарання у виді смертної карти на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 11 січня 2001 року ухвалу Запорізького обласного суду від 14 червня 2000 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Згідно довідки начальника Житомирської УВП №8, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в цій установі з 14 вересня 2001 року по теперішній час, початок строку відбуття покарання - з 13 серпня 1996 року. За перід відбування покарання в УВП засуджений ОСОБА_6 до слідчого ізолятору не переводився та до лікувальних закладів не направлявся.
Відповідно до положень ст. 51 КК України, довічне позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк є різними видами покарання.
За змістом КК України, в тому числі, ч. 5 ст. 72 цього Кодексу у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, що набрав чинності з 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі провадиться у разі засудження до позбавлення волі на певний строк.
Крім того, відповідно до положень ст. ст. 151, 151-1 КВК України щодо порядку і умов виконання та відбування покарання у виді довідчного позбавлення волі, останні зміни в ці положення вносилися Законом № 1186-VI від 8 квітня 2014 року, певні права засуджених до довічного позбавлення волі щодо зміни умов їх тримання (у тому числі право на помилування) пов`язується із фактичним відбуттям певного строку такого покарання без будь-якого зарахування попереднього ув'язнення.
За таких обставин суд першої інстанції законно та обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про зарахування попереднього ув'язнення у даному кримінальному провадженні.
Тому доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону є необгрунтованими.
Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, що є законною та обгрунтованою, немає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: