АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Кпиєва від 26 вересня 2016 року,

за участь: скаржника представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, подане в порядку глави 17 КПК України.
В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначає, що особа, яка звернулася з клопотанням, не довела наявності правових підстав для накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалити нову, якою, в межах кримінального провадження № 00007969 від 12 серпня 2016 року, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 з метою запобігання протидії рейдерству негативним наслідкам розбійного нападу та упередження подальших суспільно-небезпечних діянь.
Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з грубим порушенням процесуальних норм законодавства, оскільки суддею були порушенні процесуальні норми КПК України.
Так, скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала не містить належного обґрунтування прийнятого рішення про відмову у накладенні арешту, оскільки не зазначено чому надані аргументи не є підставою для арешту вказаного майна. Крім того, слідчий суддя проігнорував необхідність дослідження всіх доказів та обставин пов`язаних із суспільно небезпечним діянням з боку колекторної компанії, що вплинуло на прийняття незаконного рішення, яке на думку ОСОБА_5 є несправедливим, необґрунтованим та таким, що допомагає рейдерству.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 , її представника ОСОБА_6 , які підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 являється власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 1998 року.
10 січня 2008 року, між Толочко та АКБ «Золоті ворота» був укладений договір іпотеки за умови якого, вищевказана квартира є предметом іпотеки на підставі інформаційної довідки право власності іпотеки зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо».
11 серпня 2016 року, до вказаної квартири з`явився представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо» з групою осіб організував розбійний напад на квартиру.
23 вересня 2016 року, ОСОБА_5 звернулася з клопотання до Голосіївського районного суду про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0007969, яке було внесено в ЄРДР 12 серпня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України - самоуправство, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки існує загроза її відчуження, що в майбутньому може призвести до неможливості або ускладнення її повернення,
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні вищевказану клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Фактичною підставою арешту майна є сукупність фактичних даних, що вказують на завдання кримінальним правопорушенням матеріальної та/чи моральної шкоди, з`явлення цивільного позову про її відшкодування або можливість з`явлення такого позову та накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду. Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами судового провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, оскільки ОСОБА_5 не входить до кола осіб, визначних ч. 1 ст. 171 КПК України, які вправі звертатися з відповідним клопотанням. Крім того, в поданому клопотанні, яке не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, відсутні передбачені законом мета і правові підстави для накладення арешту на вказане майно, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, подане в порядку глави 17 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3480/2016 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Доповідач: ОСОБА_1