Справа № 127/7547/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.04.2016 місто Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 27.02.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001199 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця с. Кіровський, Джелтулакського району, Амурської області, Російської Федерації, пенсіонера, одруженого, з середньою загальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,-
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , маючи корисливий мотив, з метою отримання пільгової пенсії, 29.05.2001 року надав УПФ України в Замостянському районі м. Вінниці підроблені документи, що містили неправдиві відомості, а саме трудову книжку, довідку уточнюючу особливий характер роботи та довідку про заробітну плату. Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він фактично 29.07.1988 року був арештований та засуджений Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК СРСР на 4 роки позбавлення волі, звільнився 29.07.1992 року та не має права на отримання пільгової пенсії, бажаючи її отримати, подав трудову книжку з записами, що не відповідають дійсності про те, що він в період з 16.06.1971 року по 28.09.1996 року працював на підприємстві «Артіль старателів «Приполярьє», довідку уточнюючу особливий характер роботи №2176 від 30.09.1996 року з неправдивими відомостями про те, що він працював на підприємстві «Артіль старателів «Приполярьє» з 16.06.1971 року по 28.09.1996 року, що складає 25 рік 3 місяці 12 днів, у виробництві з добування дорогоцінних і кольорових металів підземним способом та довідку про заробітну плату №134 від 30.09.1996 року.
Таким чином, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння коштами, ввів в оману співробітників УПФ України в м. Вінниці, надавши вищевказані завідомо підроблені документи. На підставі поданих документів управлінням з 27.06.2001 року ОСОБА_4 було призначено пенсію на пільгових умовах, зі зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, в період з 27.06.2001 року по 31.03.2015 року ОСОБА_4 заволодів коштами УПФ України в м. Вінниці в сумі 325416,94 грн., завдавши своїми умисними діями УПФ України в м. Вінниці матеріальну шкоду у великому розмірі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинені злочину визнав частково. Суду повідомив, що він народився та працював в Росії все життя. В Україну приїжджав до дітей, оскільки з дружиною розлучений. Робив на шахті з 1971 року, а саме 16 червня 1971 року був прийнятий на роботу в «Артіль старателів «Приполярьє» учнем слюсаря, потім був там же слюсарем з ремонту шахтового обладнання по добутку дорогоцінних металів під землею. В це час він навчався у м. Варкуті, отримав кваліфікацію гірського монтажника, машиніста гірних машин, в зв`язку з чим був переведений у тому ж підприємстві на посаду машиніста комбайна з добичі дорогоцінних металів під землею. Там він працював по 1988 рік. З липня 1988 року по липень 1992 рік відбував покарання за вироком Іллінецького районного суду. Його затримали та обрали запобіжний захід 01.07.1988 року. З 1988 року відбував покарання спочатку в смт. Стрижавка, а потім його етапували для подальшого відбування покарання на поселення в Кежемський район в Росії. Закінчив відбувати покарання 29.07.1992 р. Відразу після відбування покарання, з 01.08.1992 року продовжив офіційну роботу на «Артілі старателів «Приполярьє» та працював на одній шахті на різних посадах до 28.09.1996 року. Одружився з першою дружиною ОСОБА_7 в 1975 р. та проживав до народження другої дитини, потім в другій половині 1984 р. розлучились, а в Україну приїжджав один раз на рік до своїх дітей та колишньої дружини. Почав працювати з червня 1971 року на шахті, свою трудову діяльність не змінював. Продовжив працювати і після відбуття покарання. Отже, з урахуванням неможливості виконувати роботу із-за перебування під слідством та відбування покарання з 01.07.1988 р. по 29.07.1992 р. загальний трудовий стаж його роботи в «Артіль старателів «Приполярьє» становить 21 рік 3 місяці 12 днів. Коли йому виповнилось 50 років, він прийшов в управління соціального захисту та надав документи. Разом з тим, йому повідомили, що в його наданих документах не вистачає довідки з роботи, а тому він зателефонував в Росію за місцем своєї роботи та попросив вислати довідку. Довідку вислали та він, не читаючи та не перевіряючи зазначені відомості в довідці, надав її до поданих документів. Записи в його трудовій книжці робив працівник підприємства, а що записували та хто не знає. Перед цим, він також звертався до керівництва «Артілі старателів «Приполярьє» з проханням надати йому відповідні документи, які необхідні будуть йому в майбутньому для призначення пенсії, проте не пам`ятає який це був рік. З ОСОБА_8 , його теперішньою дружиною, одружився в м. Вінниці більше 20 років тому, а познайомились в м. Вінниці, коли він приїжджав до колишньої дружини та дітей, на при кінці 1984 році. Пенсія йому нарахована правомірно та він має право на неї, оскільки стаж переривався лише на 4 роки, а саме в період з липня 1988 р. по липень 1992 р., коли він знаходився під слідством та відбував покарання, тобто на момент звернення за призначенням пільгової пенсії він на неї мав право. На його запит йому надіслали довідку в 2001 році.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 звернувся особисто за призначенням пенсії та надав посвідку на проживання, трудову книжку з записами, про те, що він в період з 16.06.1971 року по 28.09.1996 року працював на підприємстві «Артіль старателів «Приполярьє», довідку уточнюючу особливий характер роботи №2176 від 30.09.1996 року та довідку про заробітну плату №134 від 30.09.1996 року. Пакет наданих ОСОБА_4 документів не викликав підозри, в зв`язку з чим було нараховано пільгову пенсію відповідно до наданих документів. ОСОБА_4 призначена пільгова пенсія відповідно до списку №1 із можливістю зменшення на 10 років пенсійного віку. Питання щодо призначення пенсії відносно особи вирішується комісією відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того зазначила, що раніше призначали пенсію не Управління Пенсійного фонду, а управлінням соціального захисту населення. Крім того зазначила, що ОСОБА_4 міг звернутися за оформленням пільгової пенсії і в 1996 році, а не в 2001 році. ОСОБА_4 використав своє право на призначення йому пенсії, зменшуючи пенсійний вік. На сьогоднішній день не підтверджено стаж роботи ОСОБА_4 . В заяві при зверненні на призначення пенсії було передбачено, щоб заявник самостійно вказував статтю, яку до нього мали б застосувати. Для підтвердження інформації про достовірність поданих документів, ними було зроблено запити на які стали надходити відповіді, що не всі особи, які надали довідки про їх стаж роботи на «Артіль старателів «Приполярьє», там працювали. Було також у відповідях на запит зазначено, що підприємство ліквідовано в 2003 році, а тому, коли виявлялись факти недостовірності наданої особою інформації, матеріали пенсійної справи передавалися в юридичний відділ, які в свою чергу передавали їх в УМВС для подальшого розслідування. ОСОБА_4 і без вказаних чотирьох років мав необхідний стаж. Крім того, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 з 05.04.2001 р. була призначена пенсія за віком на пільгових умовах на підставі п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 відповідно до Списку N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою КМ СССР № 10 від 26.01.1991 р. При цьому, свідок ОСОБА_9 підтвердила те, що УПФ України у Вінницькій області намагалось провести перевірку документів поданих обвинуваченим для призначення йому пільгової пенсії за віком в частині зазначення інформації щодо його стажу та заробітної плати, однак це виявилось неможливим. Також ОСОБА_9 підтвердила і той факт, що в УПФУ в м. Вінниці відсутні жодні документи, які підтвердили б факт відсутності в ОСОБА_4 фактичного стажу роботи на артілі старателів «Приполярье» строком в 21 рік 3 місяці і 12 днів, а також недостовірність іншої інформації щодо строку та характеру праці, зазначеної в трудовій книжки, в довідці, уточнюючій особливий характер праці, необхідної для призначення пільгової пенсії №2176 від 30.09.1996 р. та довідці про заробітну плату № 134 від 30.09.1996 р. щодо розміру його заробітної плати за період роботи з 01.01.1981 р. до 31.12.19985 р. Вказала, що ОСОБА_4 мав право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 відповідно до Списку N 1 за наявності в нього 50 років та стажу роботи на артілі старателів «Приполярье» строком в 21 рік 3 місяці і 12 днів.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_4 її колишній чоловік, перебувала з ним в шлюбі з 1975 по кінець 1984 р.р. Познайомилась з ОСОБА_10 в 1970 році, коли вона працювала касиром на залізниці, а помічником машиніста в Усурійському відділенні Дальносхідної залізниці ОСОБА_4 ніколи не працював. Відносини у шлюбі були не найкращі. При цьому, вона знає те, що за час шлюбу ОСОБА_4 працював на підприємстві «Артілі старателів «Приполярьє» в шахті слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного обладнання, а також машиністом електрокомбайна. Проживали вони разом в цей період в м. Івделі. Коли вона з ним розлучилась, то ОСОБА_4 приїжджав до дітей та в подальшому їхав назад на роботу в Росію. В жовтні 1996 році він приїжджав до дітей. Крім того зазначила, що в кінці 1984 року він одружився знову на іншій жінці та постійно проживав в . в м. Івдель, Свердловської обл., РФ. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що він проходив курси в м. Воркуті. Після розлучення ОСОБА_4 самостійно надавав кошти на утримання дітей. Крім того зазначила, що ОСОБА_4 відбував покарання в Стрижавській ВК з липня 1988 по липень 1992 рік, вона у нього в цей період була на побаченнях.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_4 її чоловік, з яким вона офіційно одружена з 1993 року, проте знайомі вони з кінця 1984 року. Починаючи з 1984 року вона працювала та їздила то в м. Вінницю то в м. Івдель на побачення з ним. При цьому, ОСОБА_4 весь цей час продовжував жити й працювати м. Івдель в шахті на «Артілі старателів «Приполярьє» слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного обладнання, а також машиністом електрокомбайна. Крім того зазначила, що ОСОБА_4 був засуджений в липні 1988 році до покарання у виді 4 років позбавлення волі та відбував покарання в Стрижавській ВК протягом 2 років, а потім його етапували в Росію та він там звільнився в липні 1992 року. В подальшому він поїхав працювати в м. Івдель, де працював до вересня 1996 року. Коли познайомилась з ОСОБА_4 , то працювала на « ОСОБА_11 », а розрахувалась з зазначеного підприємства в 1994 році та поїхала на постійне місце проживання в м.Івдель. ОСОБА_4 спілкувався зі своїми дітьми, а коли переїхав в жовтні 1996 року на постійне проживання в м. Вінницю, то він запрошував дітей до себе в гості разом із колишньою дружиною. ОСОБА_4 , працюючи на півночі, мав відпустки, які продовжувалась протягом 2 місяців, то він приїжджав в м. Вінницю до дітей.
З досліджених в судовому засіданні доказів наданих стороною обвинувачення, а саме висновку експерта № 408-П від 24.12.2014 року, вбачається, що відбиток печатки «Артель старателей «Приполярье»», який міститься у наданому на дослідження документі: «Справка уточняющая особый характер работы труда необходимые для назначения льготной пенсии» от 30.09.1996 № НОМЕР_1 , видана на имя ОСОБА_12 предприятием Артель старателей «Приполярье», нанесений за допомогою кліше, що виготовлений з дотриманням фабричних технологій. Відбитки печатки « ОСОБА_13 старателей «Приполярье»», які містяться у наданому на дослідження документі: «Справка о заработной плате ОСОБА_12 » от 30 сентября 1996 №134, нанесені не однією і тією ж печаткою «Артіль старателів «Приполярье», а різними.
Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10.03.2015 року вилучену пенсійну справу № 136482 на ім`я ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
З оглянутого речового доказу (пенсійної справи на ім`я обвинуваченого) вбачається, що 29.05.2001 року з заявою про призначення пенсії звернувся особисто ОСОБА_4 , що підтверджується оригіналом вказаної заяви.
До вказаної заяви ОСОБА_4 долучено копію трудової книжки, уточнюючу довіку та довідку про заробітну плату.
Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.10.2014 року вилучені під час проведення обшуку дві трудових книжки на ім`я ОСОБА_4 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та постановлено зберігати в матеріалах кримінального провадження.
З довідки уточнюючої особливий характер роботи, необхідний для призначення пільгової пенсії №2176 від 30.09.1996 року, що міститься в пенсійній справі та подана ОСОБА_4 до пенсійного фонду, вбачається, що вона містить відомості про те, що ОСОБА_4 працював під землею повний робочий день з 16.07.1971 року наказ №2086 від 16.06.1971 р. по 28.09.1996 року наказ № 298а від 28.09.96 р., що складає 25 рік 3 місяці 12 днів у виробництві з добування дорогоцінних і кольорових металів шахтним способом під землею з повним робочим днем, слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного устаткування, а також машиністом ел.комбайна, що передбачено списком першим, розділом І, пунктом 1010000.
З довідки №134 від 30.09.1996 року, що міститься в пенсійній справі та подана ОСОБА_4 до пенсійного фонду, вбачається, що вона містить відомості про те, що обвинувачений проходив службу в артелі старателів «Приполярьє» в м.Івдень Свердловської області в період з 16.06.1971 р. по 28.09.1996 р. з середньомісячною заробітною платою 583 руб. 50 коп. та щомісячно проводились відрахування в пенсійний фонд.
З повідомлення Вінницької установи виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області № 4/1136 від 16.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 05.04.1989 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ст.. 42 КК України (в ред. 1960 р.) на 4 роки позбавлення волі ВТК суворого режиму з конфіскацією особистого майна. У Вінницькому слідчому ізоляторі (№1) перебував з 02.08.1988 року по 30.03.1989 року. Вибув 30.03.1989 року до Стрижавської ВК (№81) Вінницької області для подальшого відбування покарання.
Довідкою Стрижавської ВК УДПтС України у Вінницькій області (№81) підтверджено, що ОСОБА_4 відбував покарання в Стрижавській ВК №81 за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 26.01.1989 року за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того зазначено, що 19.11.1990 року був етапований до Кежемського УМСТУ МВД РСФСР.
З повідомлення та довідок, наданих Управлінням Пенсійного Фонду України вбачається, що ОСОБА_4 призначено пільгову пенсію по списку №1 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того зазначено, що в разі призначення пенсії ОСОБА_4 на загальних підставах, без врахування довідки про заробітну плату, видану підприємством артіль старателів «Приполяр`є», розмір пенсії був би призначений на рівні мінімального та сума переплати за даний період склала б 121358,04 грн.
Сукупність вищенаведених доказів свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів доведена стороною обвинувачення належними та допустимими доказами у справі.
Так, в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечив, що він дійсно з 1988 по 1992 рік відбував покарання за вчинений злочин, а тому у вказаний проміжок часу не працював на «Артіль старателів «Приполярье».
Вказані показання обвинуваченого повністю узгоджуються з повідомлення Вінницької установи виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області № 4/1136 від 16.02.2015 року та довідкою Стрижавської ВК УДПтС України у Вінницькій області (№81), згідно яких ОСОБА_4 відбував покарання в Стрижавській ВК №81 за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 26.01.1989 року за ч.3 ст. 81, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а потім 19.11.1990 року був етапований до Кежемського УМСТУ МВД РСФСР.
В той же час, подана ОСОБА_4 до управління соціального захисту населення для отримання пенсії довідка уточнююча особливий характер роботи №2176 від 30.09.1996 року та трудова книжка містять відомості про те, що ОСОБА_4 працював в «Артілі старателів «Приполярье» під землею повний робочий день у виробництві з добування дорогоцінних і кольорових металів шахтним способом під землею з повним робочим днем, слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного устаткування, а також машиністом ел.комбайна, що передбачено списком першим, розділом І, пунктом 1010000.
Таким чином, ОСОБА_4 , достовірно знаючи те, що він з 1988 по 1992 рік на зазначеному підприємстві не працював, особисто подав для нарахування пенсії документи, що містили неправдиві відомості щодо його роботи в «Артілі старателів «Приполярье» у вказаний проміжок часу, в зв`язку з чим йому було призначено пенсію на пільгових умовах на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка в виплачувалась йому до часу виявлення злочину.
Оцінюючи показання обвинуваченого щодо того, що він мав право на отримання пільгової пенсії навіть без врахування зазначеного стажу, оскільки пропрацював більше 21 року на підземних роботах суд звертає увагу на наступне.
Розгляд кримінального провадження відповідно до ст. 337 КПК України відбувається у межах обвинувального акту. З обвинувачення ОСОБА_4 слідує, що стороною обвинувачення не ставиться йому в провину те, що він взагалі не працював на зазначеному підприємстві, не оспорюється факт того, що ОСОБА_4 працював там з 1971 по 1996 рік, за виключенням періоду з 1988 по 1992 рік. Єдине, що ставиться в провину ОСОБА_4 це факт того, що він подав для нарахування пенсії документи, що містили неправдиві відомості щодо роботи ОСОБА_4 з 1988 ро 1992 рік, оскільки у вказаний час він відбував покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно працював в «Артіль старателів «Приполярье», на підземних роботах 21 рік 3 місяці та 12 днів, повний робочий день у виробництві з добування дорогоцінних і кольорових металів шахтним способом під землею з повним робочим днем, слюсарем по ремонту та обслуговуванню технологічного устаткування, а також машиністом ел.комбайна та мав право на отримання пільгової пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, ОСОБА_4 подав для отримання пенсії довідку №2176 від 30.09.1996 р., уточнюючу особливий характер праці, необхідної для призначення пільгової пенсії та трудову книжку, що містили неправдиві відомості про його роботу у вказаному підприємстві з липня 1988 по 1992 липень рік зі стажем роботи 25 років 3 місці та 12 днів.
Отже, саме в цій частині, тобто щодо зазначення стажу роботи ОСОБА_4 на «Артілі старателів «Приполярье» довідка №2176 від 30.09.1996 р. та трудова книжка містять неправдиву інформацію, яка явно суперечать дійсним обставинам справи, оскільки сукупністю інших доказів у справі підтверджено, що ОСОБА_4 з 29.07.1988 по 29.07.1992 р.р. відбував покарання у виді позбавлення волі.
Щодо довідки про заробітну плату ОСОБА_4 № 134 від 30.09.1996 р., то остання містить достовірну інформацію в частині зазначення розміру заробітної плати ОСОБА_4 під час його роботи в «Артілі старателів «Приполярье», оскільки ОСОБА_4 у вказаному не обвинувачується та стороною обвинувачення вказаний факт не оспорюється та не спростований належними та допустимими доказами у справі.
Тобто, ОСОБА_4 хоча і мав право на отримання пільгової пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте особисто надав документи, що містять неправдиві відомості, про що свідчать письмові докази та оглянуті речові докази у справі.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що право ОСОБА_4 на отримання пільгової пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», значення для кваліфікації його дій не має, оскільки ОСОБА_4 була призначена та виплачувалась пенсія на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі наданих ним документів, які містили неправдиві відомості про його стаж роботи з 1988 по 1992 рік.
З пенсійної справи також вбачається, що на підставі поданих ОСОБА_4 неправдивих документів, з 27.06.2001 року обвинуваченому призначено пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з вказаного періоду по 31.03.2015 року ОСОБА_4 нараховано 325416,94 грн.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_4 використовуючи підроблені документи, ввів в оману працівників пенсійного фонду та заволодів чужим майном. Сукупність доказів досліджених судом доводить винуватість обвинуваченого, є достатньою для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складів злочинів та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 КК України, як вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах; за ч.4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно довідки ВОНД «Соціотерапія» №539-м від 24.02.2015 року ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в зазначеній установі не перебуває.
Відповідно до довідки КЗ «ВОПНЛ ім. Ющенка» № 20-1015 від 04.03.2015 року ОСОБА_4 на обліку в зазначеній установі не перебуває.
З вимоги ІЦ УМВС України у Вінницькій області вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності притягувався, проте на даний час в силу ст. 89 КК України вважається не судимим.
З характеристики за місцем проживання обвинуваченої вбачається, що ОСОБА_4 проживає разом з дружиною та за час проживання скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило. Зі слів сусідів характеризується позитивно.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 раніше в силу ст. 89 КК України, не судимий, вчинив сукупність злочинів, а саме злочин невеликої тяжкості та тяжкий корисливий злочин, вину у вчиненні злочинів визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, шкоду, завдану злочином, не відшкодував.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу, а за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_4 використано завідомо підроблені документи шляхом подання їх до пенсійного фонду 29.05.2001 року, що підтверджується заявою ОСОБА_4 про призначення пенсії з додатками. Таким чином, вказаний злочин обвинуваченим вчинено більш ніж 13 років тому.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Аналогічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності встановлений ст. 48 КК України (в редакції 1960), що діяв на час вчинення ОСОБА_4 зазначеного злочину.
Зважаючи на вказане, санкцію ч. 4 ст. 358 КК України та приписи ч. 5 ст. 74 КК України, згідно яких особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України, суд приймає рішення про звільнення ОСОБА_4 від покарання призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_14 раніше, в силу ст. 89 ККУ, не судимий, вину у вчиненні злочинів визнав, щиро розкаявся та вважає за можливе застосувати положення ст. 75,76 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
При вирішенні цивільного позову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування шкоди завданої злочином в сумі 325416,94 гривень, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З позову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці вбачається, що сума в 325416,94 гривень складається з переплаченої пенсії ОСОБА_4 , яка була нарахована на підставі наданих обвинуваченим недостовірних документів.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що цивільний позов слід задоволити, виходячи з того, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому завдана шкода у вказаному розмірі.
Крім того, вирішити питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 49, 74, 190, 358, Прикінцевими та Перехідними Положеннями КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 гривень. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 190 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки.
На підставі п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов потерпілого Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування шкоди завданої злочином задоволити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці 325416,94 гривень матеріальної шкоди, завданої злочином.
Речовий доказ у справі, а саме пенсійну справу № 136482 на ім`я ОСОБА_4 повернути Управлінню Пенсійного фонду України в м. Вінниці.
Речові докази у справі, а саме дві трудові книжки на ім`я ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 .
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: