Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/527/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000419 стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2016 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Просторе Новгородківського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно зі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 2 роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави, судові витрати по справі, пов`язані із залученням експертів для проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи в сумі 614,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Кіровоградської обласної лікарні за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 понесені витрати в сумі 4 617, 28 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за таких обставин.

Так, 11.05.2014 року приблизно о 04 год. 30 хв. ОСОБА_9 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, що забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ - 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби на автодорозі «ТІ 207» Кіровоград - Єлизаветградка, на території Кіровоградського району, Кіровоградської області, зі сторони м. Кіровоград в напрямку с. Високі Байраки, не доїжджаючи 1 км 350 м до знаку с. Високі Байраки, в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д) ПДР (п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, в повній мірі не контролюючи свої дії через стан алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, котра виявилась у вологому стані проїзної частини, через наявність дощу. При цьому, порушуючи вимоги п.12.1 ПДР, відповідно до яких під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив його занос з виїздом на праве узбіччя щодо напрямку свого руху, з подальшим перекиданням у кюветі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ - 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми шийного відділу хребта, крайового перелому останнього відростку 7 шийного хребця, перелому зубовидного відростку 2 шийного хребця зі зміщенням уламків; саден та гематом обличчя, шиї, підконюнктивального крововиливу правого ока, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 959 від 17.10.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.
В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин справи, просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, без застосування вимог ст. 75 КК України. На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України під час апеляційного розгляду просить дослідити докази, які характеризують обвинуваченого: відомості про наявність притягнення до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_9 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Так, на думку прокурора, районний суд не звернув увагу на те, що внаслідок порушення ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху потерпілому спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Більш того, надаючи характеристику обвинуваченому, суд взагалі залишив поза увагою ту обставину, що починаючи з 10.05.2015 року ОСОБА_9 на протязі дня та ночі систематично вживав алкогольні напої, при цьому допускаючи на протязі доби умисне порушення вимог п. 2.9 (а) ПДР України. Наведена обставина може характеризувати ОСОБА_9 виключно, як особу схильну до систематичного порушень правил безпеки дорожнього руху. Окрім того прокурор вважає, що районним судом не прийнято до уваги та не знайшли свого відображення у рішенні суду факти притягнення на протязі останніх трьох років ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, у тому числі тричі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, з накладенням стягнення у виді адміністративного арешту. При цьому районний суд призначив обвинуваченому ОСОБА_9 занадто м`яке додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік, тоді як останній систематично допускає порушення правил безпеки дорожнього руху, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, і вчинив злочин також перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Також, прокурор зазначає, що застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_9 вимоги ст. 75 КК України, районний суд належним чином не вмотивував своє рішення, обмежившись твердженням, що останній характеризується позитивно.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши думку потерпілого ОСОБА_7 , який не погодився з апеляційною скаргою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, та ніким із учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюється.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані районним судом за, як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Апеляційні ствердження прокурора про те, що ОСОБА_9 на протязі останніх трьох років тричі притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є такими, що не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з роздруківки, наданої УДАІ УМВС України в Кіровоградській області 04.09.2014 року, ОСОБА_9 останній раз притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 11.04.2010 року (а.с.129-130).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: скоєння необережного злочину обвинуваченим, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд першої інстанції належним чином врахував особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, те, що останній має на утриманні двох малолітніх дітей, а також позицію потерпілого ОСОБА_7 під час судового розгляду, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, через що обґрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування до останнього покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, із застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Тому, за вказаних обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, та залишає вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4