Номер провадження: 11-кп/785/768/16
Номер справи місцевого суду: 509/1182/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року про звільнення від кримінальної відповідальності
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Овідіополь Одеської області, українки, громадянки України, не заміжньої, що має середню освіту, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної за ч.2 ст.190 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №00000721,
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що вона, шляхом обману, переслідуючи умисел, направлений на незаконне заволодіння індивідуальним нерухомим майном, належним ОСОБА_8 (1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ), як спадщина, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_9 , звернулася до виконкому Овідіопольської селищної ради із заявою про призначення її опікуном над ОСОБА_8 та 17.03.1994 року відповідно до рішення Овідіопольської селищної ради №47 була призначена такою.

В подальшому, ОСОБА_7 , після відкриття спадщини у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, знаючи, що повинна захищати інтереси малолітньої на той час ОСОБА_8 , як спадкоємця по закону, 20.07.1994 року, на підставі рішення Овідіопольської селищної ради №44 одержала на своє ім`я свідоцтво на право власності на весь будинок АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_8 , як рідна донька померлого ОСОБА_9 , спадщину за законом не одержала, а все майно перейшло у власність ОСОБА_10 .

29.11.2001 року, рішенням №217 виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради, ОСОБА_7 провела поділ вже належного їй житлового будинку в рівних частках між нею, померлим ОСОБА_9 та своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_11 .

На підставі зазначеного рішення, 23.12.2001 року на прізвище ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 видано свідоцтво про право власності на 1/3 частини житлового будинку, яке зареєстровано в Овідіопольському РБТІ 28.01.2004 року.

30.01.2004 року ОСОБА_13 подарувала свою частку житлового будинку своєму синові ОСОБА_11 , що підтверджується договором дарування за реєстровим №309, посвідченого нотаріусом від 30.01.2004 року.

11.02.2004 року Овідіопольським РБТІ на підставі зазначеного договору за ОСОБА_11 зареєстровано право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Встановлено, що відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області в рамках виконавчого провадження №42408384 за виконавчим листом від 10.02.2014 року по справі № 509/3733/13-ц була проведена оцінка вказаного нерухомого майна, вартість якого складає 114 763 грн., що являється значною шкодою, так як в 188 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

З таких підстав, 31.03.2016 року ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ч.2 ст.190 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року було задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 та підозрювану ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито.

Не погоджуючись із ухвалою суду, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. У разі скасування оскарженої ухвали та повернення кримінального провадження для нового розгляду, просить направити його до іншого суду, оскільки раніше вона неодноразово заявляла відводи всьому суддівському складу Овідіопольського районного суду, проте вони не були задоволені.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд 1-ої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що злочинні дії ОСОБА_7 здійснювала у 1994 року, і що саме з цього часу має відраховуватись перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Потерпіла ОСОБА_8 переконана, що злочинні дії по заволодінню її власністю підозрювана ОСОБА_7 закінчила здійснювати лише у 2015 році, і, на її думку, саме з цього часу має відраховуватись перебіг строків давності. Крім того, потерпіла вважає, що дії підозрюваної ОСОБА_7 мають бути кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України, а органом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не було проведено всіх необхідних слідчих дій.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 вказує про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги і просить залишити ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілу ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, підозрювану ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення і просила залишити ухвалу суду 1-ої інстанції без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст.285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» встановлено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Якщо органи дізнання або досудового слідства зазначені обставини не встановили, а суд при попередньому чи судовому розгляді справи не може усунути допущену ними неповноту або неправильність, справу необхідно направити на додаткове розслідування з дотриманням вимог ст. 246 або ст. 281 КПК

Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону та вказівок вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Так, склад злочину, передбачений ст.190 КК України (шахрайство) за своєю конструкцією є матеріальним, тобто злочин вважається закінченим з моменту настання суспільно небезпечних наслідків.

Тобто, шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Саме з моменту закінчення злочину і розпочинається перебіг строків давності звільнення особи від кримінальної відповідальності, встановлених ст.49 КК України.

Разом з тим, органом досудового розслідування не були достеменно встановлені всі ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, що інкримінується підозрюваній ОСОБА_7 , а саме не встановлено коли ОСОБА_7 шляхом обману заволоділа майном потерпілої ОСОБА_8 , тобто не встановлено з якого моменту даний склад злочину вважається закінченим.

Також органом досудового розслідування не було проведено оцінку вартості спірного майна, яким незаконно заволоділа підозрювана ОСОБА_7 , на момент закінчення складу злочину, що в свою чергу викликає сумнів в обґрунтованості кваліфікації її дій за ч.2 ст.190 КК України, та не встановлено коли потерпіла ОСОБА_8 набула право власності на ? частину спірного будинку після смерті її батька.

Крім того, підозрювана ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду фактично не визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, що викликає сумнів у добровільності її позиції щодо закриття кримінального провадження стосовно неї з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з пунктів 1 та 2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, а також невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_7 допустив неповноту судового розгляду, яка виразилась в недосліджені обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що в свою чергу призвело до невідповідності висновків суду 1-ої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

З цих підстав Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до пунктів 1 та 2 ч.1 ст.409 КПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України.

Кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для проведення досудового розслідування, під час якого необхідно усунути вказані недоліки.

В свою чергу вимоги потерпілої ОСОБА_8 в частині направлення кримінального провадження до іншого суду не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_14 та підозрювану ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.190 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_14 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_7 у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження повернути керівнику Іллічівської місцевої прокуратури для проведення досудового розслідування.

В решті вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4