АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 11-сс/796/2813/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: cm. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу з розслідування злочинів, скоєних працівниками прокуратури управління з розслідування у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури та інформаційної безпеки Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 .
Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

Накладено арешт на майно, вилучене 14 липня 2016 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 :
- мобільний телефон марки «IPhone», IMEI НОМЕР_1 ;
- грошові кошти в сумі 700 доларів США;
- банківську пластикову картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ;
- оптичний диск з написом на ньому ОСОБА_12 ;
- флеш-накопичувач «DT101 G2», 16 Gb;

- ноутбук марки «HP», серійний номер R52G31WS3RA,шляхом заборони розпорядження та користування зазначеним майном.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що з огляду на кваліфікацію дій ОСОБА_11 та конкретні обставини справи, наведені слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні обґрунтування, вважає наявними підстави для задоволення клопотання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його знищення чи втрати.
Також вважає, що посилання сторони захисту на належність вилучених під час обшуку мобільного телефону та ноутбука співмешканці ОСОБА_8 не спростовує того, що вказані речі можуть містити інформацію про кримінальне правопорушення та мати доказове значення в кримінальному провадженні. Зокрема, як зазначено в клопотанні останньої, вилучений мобільний телефон вона передала у користування ОСОБА_8 . В свою чергу, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладено на майно будь-якої особи, що передбачено ч. 3 ст. 170 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 подала в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу з розслідування злочинів, скоєних працівниками прокуратури управління з розслідування у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури та інформаційної безпеки Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 .
Своє прохання представник обґрунтовує тим, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України в повному обсязі, оскільки містить лише перелік майна, що належить арештувати без посилання на конкретні підстави та мету накладення арешту. Також, слідчим не долучені документи, які підтверджують право власності на майно, конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування, чи розпорядження підозрюваним таким майном.
Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_8 має у власності лише 1/2 будинку за адресою АДРЕСА_1 , а відповідно до тексту оскаржуваної ухвали арешт накладено на весь будинок, без будь якої аргументації порушення прав іншого власника.Тому апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також захисник вважає, що клопотання слідчого містить в собі лише припущення, що вилучене майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, без посилання на конкретні обставини справи, а доводи слідчого щодо позбавлення сторони обвинувачення використовувати їх в якості речових доказів у кримінальному провадженні в разі незастосування заборони використання та розпорядження цим майном є необґрунтованими.
Крім того звертає увагу на те, що клопотання сторони обвинувачення не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, однак слідчим суддею його не було повернуто прокурору для усунення недоліків. Звертає увагу на те, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно надійшло до суду 15 липня 2016 року, а слідчий суддя розглянула його лише 05 серпня 2016 року, тобто з порушенням вимог ч. 1 ст.172 КПК України щодо строків розгляду таких клопотань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника особи, власника майна захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга особи, власника майна не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, в провадженні відділу з розслідування злочинів, скоєних працівниками прокуратури управління з розслідування у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури та інформаційної безпеки Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001508від 15 липня 2015 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , обіймаючи посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та запобігання корупції прокуратури Автономної Республіки Крим, діючи за попередньою змовою групою осіб з прокурором вказаного відділу прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_13 упродовж липня 2015 року - лютого 2016 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, під час зустрічей висловив прохання підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000094 ОСОБА_14 передати йому неправомірну вигоду в сумі 45 000 доларів США, що згідно офіційно встановленого Національним Банком України курсу валют становило 945 тисяч гривень і складало особливо великий розмір, оскільки більше, ніж у п`ятсот разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян, за вирішення питання у кримінальному провадженні №0000094 про зміну підозрюваному ОСОБА_14 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а також за зміну кваліфікації його дій з ч. 1 ст. 111 КК України на ч. 1 ст. 110 КК України, укладення угоди про визнання винуватості з визначенням покарання, не пов`язаного із позбавленням волі до завершення досудового розслідування.
В подальшому, на прохання ОСОБА_14 сума неправомірної вигоди була зменшена до 15 000 доларів США.

14 липня 2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 вилучене наступне майно:
- мобільний телефон марки «IPhone», IMEI НОМЕР_1 ;
- грошові кошти в сумі 700 доларів США;
- банківську пластикову картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ;
- оптичний диск з написом на ньому ОСОБА_12 ;
- флеш-накопичувач «DT101 G2», 16 Gb;

- ноутбук марки «HP», серійний номер R52G31WS3RA.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, підозрюваному ОСОБА_15 на праві приватної спільної часткової власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

15 липня 2016 року слідчий звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 і на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ,посилаючись на те, що незастосування заборон використання та розпорядження цими активами призведе до необхідності їх повернення особі у якої вони були вилучені, та тим самим позбавить сторону обвинувачення використовувати їх в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні та довести вину осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно підозрюваного перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи прокурора, думку підозрюваного і його захисника, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення /цивільний позов/, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, яке було вилучено за місцем проживання ОСОБА_8 згідно протоколу обшуку від 14 липня 2016 року, та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вони відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у право власності ОСОБА_8 та інших осіб з потребами кримінального провадження.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу /відчуження, знищення, приховання/ на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний будинок, речі і грошові кошти, на які просить накласти арешт слідчий, можуть бути знищені, передані або відчужені, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить ОСОБА_8 , апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна, обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу з розслідування злочинів, скоєних працівниками прокуратури управління з розслідування у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури та інформаційної безпеки Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях стосовно працівників прокуратури Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 .
Накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження вказаним майном.

Накладено арешт на майно, вилучене 14 липня 2016 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 :
- мобільний телефон марки «IPhone», IMEI НОМЕР_1 ;
- грошові кошти в сумі 700 доларів США;
- банківську пластикову картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ;
- оптичний диск з написом на ньому ОСОБА_8 ;
- флеш-накопичувач «DT101 G2», 16 Gb;

- ноутбук марки «HP», серійний номер R52G31WS3RA, шляхом заборони розпорядження та користування зазначеним майном залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4