Справа № 473/489/16-к
ВИРОК
іменем України
"03" червня 2016 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0002851 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ, Миколаївської області, українця, громадянина України, не одружений, не працює, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

20.12.2001 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

18.06.2002 року Вознесенським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

07.04.2009 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

24.09.2009 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі;

02.11.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі;

18.11.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2015 року в період часу з 05.30 по 18.30 год., більш точний час в ході слідства не встановлено, ОСОБА_6 прибув на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи на території вказаного домоволодіння, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проник до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрав ноутбук марки «Lenovo G555» вартістю 3100 гривень, планшет марки «ICON BIT» моделі NT-0701S, вартістю 800 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 3900 гривень.

В частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 відносно злочину, вчиненого щодо потерпілої ОСОБА_11 , суд вважає його доведеним за цим епізодом та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, вчинена повторно, а не у приміщення, як зазначено в обвинувальному акті, з огляду на наступне. Обвинувачений ОСОБА_6 в цій частині обвинувачення свою вину визнав повністю та пояснив, щознайомий із співмешканцем ОСОБА_12 . Він прийшов до них додому, хвіртка та двері в будинок були не зачинені, він зайшов, взяв ноутбук та планшет, які потім продав на ринку.

Потерпіла ОСОБА_11 до суду не з`явилася, надала суду заяву (а.к.п.35), в якій просила розглядати провадження в її відсутності, зазначивши, що претензій до обвинуваченого в частині завданої шкоди вона не має.

В обвинувальному акті, затвердженому прокурором, вказано, і це не оспорювалося самим обвинуваченим, що ОСОБА_6 прибув на територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері проник до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрав ноутбук марки «Lenovo G555», планшет марки «ICON BIT» моделі NT-0701S. Житловий будинок, звідки було викрадено майно обвинуваченим, є житлом, а не приміщенням, - з огляду на положення абз.5 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», тому стороною обвинувачення помилково було зазначено, що крадіжка була вчинена із приміщення, а не з житла.

Крім того, на підставі наданих стороною обвинувачення доказів у вигляді письмових документів було встановлено, щозгідно з протоколом огляду місця події від 30.11.2015 року (а.к.п.75) ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 видав ноутбук «Lenovo G 555» із зарядним пристроєм.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.12.2015 року (а.к.п.76), в службовому кабінеті Вознесенського ВП ГУНП ОСОБА_14 добровільно видав планшет «ICON BIT», який, як пояснив ОСОБА_14 , йому приніс невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_15 .

Вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_11 майна була встановлена на підставі висновку товарознавчої експертизи №297 від 17.12.2015 року (а.к.п.79-87), згідно із яким залишкова середня ринкова вартість ноутбуку марки «Lenovo G 555», який був у використанні, станом на 27.11.2015 року становить 3100 грн. Середня ринкова вартість планшету марки «ICON BI» моделі NT-0701S, який був у використанні, станом на 27.11.2015 року становить 800 грн.

Постановою від 23.12.2015 року (а.к.п.88) ноутбук марки «Lenovo G 555» і планшет марки «ICON BIT» моделі NT-0701S були визнані речовими доказами та передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_11 (а.к.п.89).

ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення в тому, що 06 грудня 2015 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_6 з корисливих мотивів з метою викрадення чужого майна прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . Реалізуючи злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до приміщення житлового будинку, де із застосуванням психічного та фізичного насильства стосовно ОСОБА_8 , схопивши останню руками за шию, відкрито заволодів належними їй золотими сережками вагою 1,42 гр., 585 проби, вартістю 699 гривень, жіночим гаманцем зі шкірозамінника вартістю 120 гривень, двома жіночими сумками зі шкірозамінника вартістю 575 гривень кожна, на загальну суму 1150 гривень, всередині яких знаходились косметичні вироби, а саме: флакон парфумів марки «Valentino V» об`ємом 50 мл вартістю 500 гривень, флакон парфумів марки «Valentino V» об`ємом 75 мл вартістю 750 гривень, тіні для повік вартістю 300 гривень, олівець для губ вартістю 30 гривень, олівець для очей вартістю 25 гривень, рум`яна косметичні вартістю 200 гривень, туш для вій вартістю 120 гривень, крем для обличчя вартістю 300 гривень, що належить ОСОБА_8 , в результаті чого останній було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 4194 гривень.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, вчинене повторно.

Проте, під час судового розгляду сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, як того вимагає ч.1 ст.94 КПК, не було доведено вчинення ОСОБА_6 саме відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що поєднаний з проникненням у житло, вчиненого повторно з огляду на наступне.

Ні потерпіла ОСОБА_8 , ні обвинувачений ОСОБА_6 в своїх показаннях не підтвердили пред`явленого обвинувачення, а потерпіла взагалі заперечувала застосування відносно неї будь-якого насильства. Інших доказів на підтвердження цього стороною обвинувачення надано не було.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 щодо злочину, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_8 , пояснив, що зайшов до будинку, взяв телефон, поклав його до кишені і пішов, пояснивши, що віддасть телефон в обмін на гроші. Лефтер сказала: «Золото зняти?», він сказав «Знімай» та в обмін на сережки, які подарувала ОСОБА_16 його мама, віддав тій телефон. Виходячи з будинку, взяв 2 сумки, які висіли на дверях, Лефтер цього не бачила, сумки були не нові, в них були помада, пудра, парфумів не було. Відійшовши 10 метрів від будинку, викинув сумки. Сережки, які дала йому ОСОБА_16 , свідок ОСОБА_17 здала до ломбарду.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що ввечері близько 5 години прийшов ОСОБА_18 . Писаревські в той час були в магазині. Ніхто не дзвонив, вона почула, що відчинились двері і подумала, що то ОСОБА_19 прийшли з магазину. Потім побачила ОСОБА_18 в дверях. Вона була в будинку сама, не помітила як зайшов ОСОБА_18 , схопив телефон, який заряджався біля телевізора, який вона дивилася. Вона йому запропонувала віддати сережки в обмін на те, щоб він повернув їй телефон. Ці сережки їй подарувала мати ОСОБА_18 , вона їх йому віддала, а він повернув телефон. Силу обвинувачений відносно неї не застосовував. Просив грошей, оскільки грошей не було, вона віддала сережки. На той момент, коли ОСОБА_18 потрапив до будинку, двері були не зачинені, він зайшов, проте вона не помітила як. Коли ОСОБА_18 йшов з будинку, він забрав 2 сумки, одна її, а інша - Писаревської, в яких були косметика, парфуми. Зникнення сумок вона помітила потім, коли він пішов з будинку. Відразу слідом за ним не ходила, викликала міліцію. Нічого із викраденого їй не повернули.

З ОСОБА_18 вона знайома з лютого 2015 року, після того, як він звільнився з місць позбавлення волі, оскільки вона на той момент винаймала житло у його матері. Того вечора, коли стався злочин, ОСОБА_18 прийшов до неї вдруге, спочатку приходив та пропонував придбати куртку, дублянку, вона відмовилася, він пішов, а потім прийшов через півтори-дві години. Стверджувала, що сережки вона віддала йому добровільно.

Свідок ОСОБА_20 , яка є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_6 , пояснила, що на прохання ОСОБА_6 вона здала до ломбарду золоті сережки, які, як той пояснив, належать його мамі. Більше нічого реалізувати ОСОБА_18 її не просив.

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 07.12.2015 року було оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_4 , нічого вилучено не було (а.к.п.90).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2015 року (а.к.п.91-92) потерпіла ОСОБА_8 серед наданих чотирьох фотознімків на фото №4 впізнала ОСОБА_6 , яким, згідно із довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання, є ОСОБА_6 (а.к.п.93).

Вартість викраденого у ОСОБА_8 майна підтверджено довідками про ПП « ОСОБА_21 » та комерційного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.к.п.94-96). Факт належності потерпілій ОСОБА_8 сережок підтверджено биркою на виріб ФОП « ОСОБА_22 » (а.к.п.195).

Відповідно до листа від 14.01.2016 року №4/мвс/ повне товариство «Ломбард сіндікат-плюс, Гульцов та компанія» на запит Вознесенського ВП ГУНП повідомлено (а.к.п.97), що ОСОБА_20 отримала фінансові послуги від ломбарду в якості фінансового кредиту під заставу золотих сережок 07.12.2015 року. У зв`язку із закінченням строку дії договору застави та надання кредиту, а також невиконанням ОСОБА_20 умов договору, щодо обов`язку повернення суми кредиту ломбарду, предмет застави був реалізований у Державну скарбницю України.

З огляду на досліджені за цим епізодом докази, показання обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 , суд вважає доведеним лише факт таємного викрадення ОСОБА_6 з будинку, де проживала ОСОБА_8 - жіночого гаманця із шкірозамінника вартістю 120 гривень, двох жіночих сумок із шкірозамінника вартістю 575 гривень кожна, на загальну суму 1150 гривень, всередині яких знаходились косметичні вироби, а саме: флакон парфумів марки «Valentino V» об`ємом 50 мл вартістю 500 гривень, флакон парфумів марки «Valentino V» об`ємом 75 мл вартістю 750 гривень, тіні для повік вартістю 300 гривень, олівець для губ вартістю 30 гривень, олівець для очей вартістю 25 гривень, рум`яна косметичні вартістю 200 гривень, туш для вій вартістю 120 гривень, крем для обличчя вартістю 300 гривень, що належали ОСОБА_8 на загальну суму 3495 грн.

Натомість як обвинувачення в частині того, що 06 грудня 2015 року приблизно о 17.30 год. ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до приміщення житлового будинку, де із застосуванням психічного та фізичного насильства стосовно ОСОБА_8 , схопивши останню руками за шию, відкрито заволодів належними їй золотими сережками вагою 1,42 гр., 585 проби, вартістю 699 гривень доведено не було.

Враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, суд вважає, що дії ОСОБА_6 за цим епізодом слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

ОСОБА_6 також було пред`явлено обвинувачення в тому, що він 21 грудня 2015 року приблизно о 22 год. 00 хв. з корисливих мотивів та метою вчинення розбійного нападу прибув до домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Реалізуючи злочинний умисел, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном і грошовими коштами ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до житлового будинку АДРЕСА_4 , де із застосуванням психічного насильства та погрозою застосування фізичного насильства, за допомогою ножа, який тримав в районі горла потерпілої, здійснив напад на малолітню ОСОБА_10 , 2004 р.н., яка на той час перебувала в будинку. При цьому ОСОБА_6 відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 300 грн. та належним їй майном, а саме: ноутбуком марки «Lenovo Idea Pad z575» вартістю 7500 грн., мобільним телефоном марки «S-TELL 2-02» вартістю 399 грн., на загальну суму 8199 грн.

Стороною обвинувачення вказані дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Проте, під час судового розгляду сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, як того вимагає ч.1 ст.94 КПК України, не було доведено застосування обвинуваченим ОСОБА_6 ножа, а також не доведено, що мав місце саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вину за пред`явленим обвинуваченням визнав частково, заперечуючи застосування ножа під час вчинення злочину стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_10 та пояснив, що 20 чи листопада чи грудня, після 9 години вечора він прийшов на АДРЕСА_4 . Переліз через огорожу, двері до будинку були відчинені, його зустріла дитина, якій він сказав, щоб вона не боялася, він її не стане чіпати. Проте вона злякалася. Він став питати де ОСОБА_23 (Лефтер) та її мама, забрав ноутбук, оскільки дитина сказала, що її мати буде через годину, він сказав, що через годину буде розмовляти із мамою. Ноутбук був на столі, він його від`єднав, з тумбочки взяв телефон, який на той момент подзвонив, це був телефон дитини, якій він сказав, що сам набере маму та забрав телефон і пішов. Заперечував, що окрім ноутбука і телефону взяв ще й гроші. Ноутбук Писаревської продав, телефон Писаревської свідок ОСОБА_17 віддала чи продала на ринку.

Малолітня потерпіла ОСОБА_10 , допитана в присутності законного представника ОСОБА_9 та практичного психолога гімназії №1 ОСОБА_24 (яка висловила сумніви в частині достовірності показань малолітньої потерпілої про наявність у нападника ножа), пояснила, що того дня ОСОБА_8 пішла о 5 год. вечора, а мати пішла до бабусі десь о 8 год. вечора. Вдома вона була сама, почула, що хтось в будинку ходить в інших кімнатах. Вона відчинила двері і підсудний, тримаючи ніж у неї під шиєю, почав питати де вони зберігають гроші. Вона набрехала, що грошей в будинку немає, хоча знала, що 300 грн. лежать в тумбочці під телевізором. Він її водив за руку по будинку, шукаючи гроші. В спальні знаходився комп`ютер і він почав дивитись де відключається зарядний пристрій. Вона пішла в залу, і коли повернулася, підсудний її штовхнув та забрав комп`ютер. В результаті того, що він її штовхнув, у неї з кишені випав телефон, який він також забрав. Казав, що прийде через годину, але не прийшов.

Далі малолітня потерпіла ОСОБА_10 також пояснила, що підсудний приходив до Лефтер. Коли вона різко відчинила двері, він одразу приставив їй ніж до горла, ніж був кухонний та їм не належав, вона дуже сильно злякалася, на питання чи є гроші, набрехала, що немає, хоча було 300 грн., які він потім знайшов в тумбочці під телевізором. Коли ходили по будинку, він ніж тримав у неї біля горла. Ніж прибрав, коли прийшов до комп`ютера, поклав його на стіл та від`єднав зарядний пристрій. Де потім дів ніж ОСОБА_18 , вона не бачила.

ОСОБА_18 сказав, що повернеться через годину, щоб мати дала йому грошей за комп`ютер. Коли ОСОБА_18 пішов, вона розплакалась, потім заснула. Коли прийшла мама, вона розповіла їй про те, що сталося. Потім мама десь пішла, а вона лягла спати. Коли мама повернулася, то вони разом із ОСОБА_16 поїхали до міліції.

В будинку по вул.Пушкінській вони живуть з осені 2015 року. Через 2,5 місяці, після того як вони почали там жити, з ними стала проживати ОСОБА_16 , до якої приходила мати ОСОБА_18 та просила повернутися її назад.

Також потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_18 ходив за нею по кімнатах, тримаючи ніж у неї біля горла. Коли підійшли до тумбочки, тримав її за руку, а ніж поклав на підлогу. За яку руку її брав - не пам`ятає, ніж був під горлом, він щось шукав, спочатку вони підійшли до курточок, у яких він шарився, ніж тримав, а її руку відпустив, а іншою рукою шарив по курточках. Оскільки ОСОБА_18 тримав ніж, відійти можливості у неї не було. Потім знову взяв її за руку, повів до зали, ніж поклав на килим на підлозі, з тумбочки дістав гроші та поклав їх собі у куртку. Взяв ніж і вони пішли до комп`ютера, де ніж він поклав на стіл. ОСОБА_18 відкрив верхню панель та дивився де відімкнути зарядний пристрій. Вона відімкнула шнур, а далі він вже мав справу до комп`ютера. Коли він її штовхнув, у неї з кишені випав телефон, ніж він поклав собі в куртку до кишені. Після того що сталося, вона пішла за ним, щоб подивитися куди він буде йти, побачила, що він перестрибнув через огорожу і все.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що коли вона прийшла додому, відчинила двері своїм ключем, дитина була вся в сльозах і сказала, що дядя, який приходив до Лефтер, украв телефон, ноутбук та гроші. Вона зачинила двері та пішла шукати ОСОБА_18 . Взяла таксі і почала шукати свої речі. В таксі зустріла співмешканку ОСОБА_18 . Таксист порадив її звернутись до міліції, вона спочатку не хотіла, а потім погодилась. В міліції сказали, що через відсутність експерта нікому відібрати відбитки, потім вона привела дитину до міліції, а пізніше вони пішли з експертами до неї додому. Дитина повідомила їй, що до ОСОБА_16 приходив дядя, і коли дитина відчинила двері, ОСОБА_18 приставив їй ніж до горла та почав питати де мама зберігає гроші. ОСОБА_18 викрав ноутбук, який вона придбала в кредит, гроші та телефон. Із викраденого їй повернули лише ноутбук. В момент, коли стався злочин, вона їздила до своєї матері, а де була ОСОБА_16 , - вона не знає. Ніж, який використовував ОСОБА_18 - їм не належить, то був кухонний ніж.

Свідок ОСОБА_20 , яка є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_6 , пояснила, що одного разу, коли вона їхала до свого батька та сиділа в машині, ОСОБА_25 схопила її за куртку та почала питати де знаходиться ОСОБА_18 та вимагати, щоб він повернув ноутбук і телефон. Це було о 6-7 годині вечора, десь за місяць до нового року.

За клопотанням захисника обвинуваченого (а.к.п.52) ухвалою суду від 22.02.2016 року (а.к.п.55-56) було призначено психологічну експертизу, проведення якої було доручено експерту-психологу Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ, на вирішення якої було поставлено наступні питання:

1.чи має підекспертна особа ОСОБА_10 індивідуально-психологічні особливості, що суттєво вплинули на характер її свідчень у справі?

2.чи не властива неповнолітній ОСОБА_10 підвищена навіюваність?
3.чи не спостерігається у неповнолітньої ОСОБА_10 схильність до фантазування?
4.чи має залежність оцінка неповнолітньою ОСОБА_10 ситуації від впливу з боку батьків та інших дорослих?
Згідно із журналом судового засідання від 22.02.2016 року (а.к.п.53-54) потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_26 були присутні в судовому засіданні та в їх присутності суд оголошував ухвалу суду про призначення експертизи.
Супровідним листом від 23.02.2016 року №473/489/16-к/2082/16-вих копію ухвали суду було направлено для виконання до Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ (а.к.п.57).
В порядку виконання ухвали суду експертом було заявлено клопотання від 09.03.2016 року (а.к.п.142) про надання додаткових матеріалів, необхідних для надання висновку судово-психологічної експертизи, в якому експерт просив забезпечити можливість судово-психологічного огляду підекспертної ОСОБА_10 в приміщенні МВ ОНДІСЕ 27.04.2016 року о 10-00 год.; надати змістовні характеристики з місця навчання та проживання на ОСОБА_10 ; довідки щодо психічного стану підекспертної ОСОБА_10 .
Згідно з повідомленням, направленим судом на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 01.04.2016 року №473/489/16-к/3595/16-вих (а.к.п.157), малолітню потерпілу та її законного представника було повідомлено про необхідність з`явитись до експертної установи з відповідними документами для проведення експертизи. Із вказаного повідомлення суду вбачається, що його було вручено законному представнику ОСОБА_9 під особистий підпис, але вона вказала на повідомленні що відмовляється від явки своєї дитини до експерта.
Виконуючи клопотання експерта, судом було отримано довідку Вознесенської ЦРЛ від 05.04.2016 року (а.к.п.189) про те, що ОСОБА_10 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.
Також за запитом суду були наданохарактеристики на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ЗОШ №10 (а.к.п.137, 193), психолого-педагогічну характеристику ЗОШ №10 (а.к.п.138-139, 191-192), психолого-педагогічну характеристику Вознесенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 (а.к.п.145, 190), які були отримання судом в порядку виконання клопотання експерта від 09.03.2016 року (а.к.п.142) про надання додаткових матеріалів та які мали бути використані під час проведення експертизи.
Оскільки потерпілі фактично ухилилися від проведення експертизи, вказані характеристики були досліджені в судовому засіданні та встановлено, що згідно психолого-педагогічної характеристики ЗОШ №10 (а.к.п.138-139, 191-192) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчалась у Вознесенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №10 з 1 класу, 01.09.2010 року. Серед інших рис дитини було зазначено про схильність до нечесної поведінки, яка виражена в учениці на рівні вище середнього. Під даною вадою особистісного розвитку мається на увазі схильність до брехні, тобто свідоме утвердження ученицею неправди або заперечення того, що відповідає дійсності.

Згідно із повідомленням №178 від 10.05.2016 року (а.к.п.171-172, 174-182) про неможливість надання висновку судово-психологічної експертизи в зв`язку з незадоволенням клопотання експерта №178 від 09.03.2016 року та не з`явленням підекспертної особи до місця проведення експертизи у визначений час, висновок судово-психологічної експертизи надати не виявилося можливим, про що експертом було направлено письмове повідомлення і залишено без виконання з вказаних причин ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.02.2016 року про призначення судово-психологічної експертизи відносно малолітньої ОСОБА_10 .
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не з`явилися для проведення експертизи, під час вирішення судом питання про її призначення, - ОСОБА_9 заперечувала проти цього. Крім того, ОСОБА_9 на повідомленні суду вказала, що відмовляється від експертного дослідження вже після винесення судом ухвали (а.к.п.157). Також після задоволення судом клопотання про проведення експертизи потерпілі припинили з`являтися до суду, не дивлячись на виклики (а.к.п.194) та жодних заяв про причини цього суду не надали.
Вказані обставини, малолітній вік потерпілої, що виключає можливість попередження її судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а також надані навчальними закладами характеристики на ОСОБА_10 , свідоме ухилення її законного представника від проведення судово-психологічної експертизи, призначеної судом, викликають обґрунтовані сумніви в правдивості показань потерпілої ОСОБА_10 , які жодними іншими доказами підтверджено не було.
Ухилення законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від участі її доньки ОСОБА_10 , яка є потерпілою, від участі в проходженні психологічної експертизи, призначеної судом, - є порушенням обов`язку потерпілого, визначеного п.2 ч.1 ст.57 КПК України, який передбачає, що потерпілий зобов`язаний: не перешкоджати встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за цим епізодом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Згідно ч.3 ст.370 КПК України суд ухвалює рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року у справі №5-15кс12 - правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає в точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченими кримінально-правовою нормою.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частина 1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Зокрема, ч.3 ст.337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, кваліфікованого стороною обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який згідно із п.65 рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» означає, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ у справі «Веренцов проти України» - п.86 (Заява № 20372/11) від 11 квітня 2013 року).

Так, показання потерпілої ОСОБА_10 про використання обвинуваченим ножа ніякими іншими доказами підтверджені не були. Натомість як саме цю обставину ОСОБА_6 не визнав, а тому всі сумніви, виходячи із принципу презумпції невинуватості, мають тлумачитися на його користь. Так, під час досудового розслідування органами розслідування не було виявлено, а відповідно не було визнано в якості речового доказу ніж, про який казала потерпіла ОСОБА_10 .

При оцінці доказів суд виходить із того. що відповідно до ч.2 ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. При вказаних обставинах, враховуючи малолітній вік потерпілої, її характеристики з місця навчання, ухилення від участі в проведенні психологічної експертизи, суд критично відноситься до її показань, наданих в ході судового розгляду.

У зв`язку з викладеним дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України та кваліфікувати їх як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно.

Така кваліфікація дій обвинуваченого відповідає наданим ним показанням, в яких він не заперечував, що дійсно в присутності малолітньої потерпілої ОСОБА_10 відкрито викрав ноутбук та телефон. Про це свідчать й інші докази за цим епізодом.

Так, згідно із протоколом огляду місця події від 21.12.2015 року (а.к.п.98) було оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_4 , де в кімнаті №2 було оглянуто телевізійну тумбу, шухляди якої знаходилися у відчиненому стані. В ході огляду було виявлено та вилучено у кімнаті №2 з зовнішньої поверхні шухляди телевізійної тумби 3 сліди.

Відповідно до довідки ФОП « ОСОБА_27 » від 24.12.2015 року (а.к.п.99) вартість бувшого у використанні ноутбука марки «Lenovo Idea Pad z 575» становить 7500 грн. та мобільного телефону марки «S-TELL2-02» - 399 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події від 27.01.2016 року (а.к.п.100) ОСОБА_28 добровільно видала ноутбук «Lenovo» із зарядним пристроєм.

Згідно з постановою від 26.01.2016 року (а.к.п.101) ноутбук марки «Lenovo Idea Pad z 575» було визнано речовим доказом і передано під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_9 (а.к.п.102).

З огляду на положення ст.85 КПК України є неналежним доказом, оскільки не підтверджує жодної із обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та передбачені ст.91 КПК України, в частині пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення висновок трасалогічної експертизи №34 від 13.01.2016 року (а.к.п.106-109), згідно із яким два сліди, вилучені під час огляду місця події в АДРЕСА_4 , були визнані не придатними для ідентифікації.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, - судом встановлено не було.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, - є вчинення злочину щодо малолітньої особи.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий за злочини проти власності, має не погашені і не зняті у встановленому порядку судимості (а.к.п.113-125); характеризується посередньо (а.к.п.130); на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.к.п.127-128), має ряд хронічних захворювань (а.к.п.196), а також те, що нові злочини він вчинив протягом часу, коли до нього не було застосовано запобіжний захід за попереднім вироком суду на час необхідний для набрання вироком законної сили, те, що злочини, які вчинив ОСОБА_6 відповідно до ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, наявність обтяжуючих покарання обставин, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих - суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 був засуджений 18.11.2015 року вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, вказаний вирок набрав законної сили, а нові злочини ОСОБА_6 вчинив відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 після ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.11.2015 року, - йому слід призначити покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими в ст.71 КК України.

Згідно із ч.2 ст.124 КПК України, яка передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, - стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають витрати за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 613,80 грн. (а.к.п.78), висновок якої визнано належним та допустимим доказом. Натомість як витрати за проведення трасологічної експертизи у розмірі 184,14 грн. (а.к.п.105), висновок якої на підставі ст.85 КПК України визнано неналежним доказом, - не підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільні позови потерпілими пред`явлено не було.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.185 КК України - у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

за ч.3 ст.186 КК України - у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі

На підставі ст.71 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.11.2015 року і призначити йому остаточно покарання у вигляді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі..

До вступу вироку в законну силу залишити обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м.Миколаєва.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати, починаючи з 21 грудня 2015 року згідно з протоколом затримання від 21.12.2015 року (а.к.п.110-111).

Зараховувати обвинуваченому ОСОБА_6 попереднє ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 21 грудня 2015 року.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 613,80 грн. витрат за проведення експертизи.

Речові докази по справі, а саме: ноутбук марки «Lenovo G555», планшет марки «ICON BIT» моделі NT-0701S, передані під розписку потерпілій ОСОБА_11 , - залишити останній як власнику; ноутбук марки «Lenovo Idea Pad z575», переданий під розписку потерпілій ОСОБА_9 , - залишити останній як власнику.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно оригіналу

Суддя: