Провадження № 1-в/317/1220/2016
Справа № 317/4217/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благовіщенка Куйбишевського району Запорізької області, українця, громадянина України, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.10.2009 року Апеляційним судом Запорізької області за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

засудженого 22.02.2010 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ст. 246, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05.02.2016 р. зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 10.01.2009 по 10.03.2010 р.р. з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі,-

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі мотивоване тим, що 17.07.2016 р. рішенням адміністративної комісії Біленьківської виправної колонії № 99 УДПтС України в Запорізькій області йому було відмовлено в застосуванні заохочувальної пільги, передбаченої ст. 82 КК України, у зв`язку з чим комісією було порушено ст. 3 Конституції України, Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р., ст. 82 КК України. Керуючись ст.ст. 2, 21, 22, 142 КПК України, просить розглянути відносно нього правильність рішення вищевказаної комісії. Вважає, що своєю добросовісною, чесною працею і позитивною поведінкою він довів, що твердо став на шлях виправлення і готовий чесно і добросовісно працювати в виправному центрі в колективі та приносити користь державі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що став на шлях виправлення, 19.10.2016 р. уклав у колонії шлюб, працює з квітня 2016 року в промисловій зоні. Участі у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою та програмах диференційованого виховного впливу, роботі самодіяльних організацій не приймає. Зазначив, що у серпні 2016 року йому не поставили заохочення, хоча мали б поставити. У 2014 році приймав участь в роботі самодіяльної секції, але якої саме не пам`ятає. Послався на те, що за вироком суду позову не має. Зазначив, що раніше він не визнавав вину за ст. 115 КК України, а зараз визнає. Чому раніше не визнавав вину пояснити не може. Підтвердив, що під час відбування покарання мав спробу суїциду. У липні 2016 року мав намір голодувати, оскільки йому не ставили заохочення за роботу та не виплачували заробітну плату.

Захисник засудженого ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання засудженого з підстав на які посилається засуджений.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_5 не у повній мірі став на шлях виправлення. Засуджений мав 10 стягнень, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, має нестійку поведінку, систематично порушує умови відбування покарання, працює в промисловій зоні з квітня 2016 року.

Прокурор ОСОБА_3 висловила думку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. Зазначила, що є певні позитивні зрушення, зокрема створення сім`ї засудженим. Однак враховуючи характеристику засудженого, наявність стягнень, несплаченого цивільного позову, вважала за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника адміністрації колонії ОСОБА_4 , висновок прокурора ОСОБА_3 , суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Строк, визначений ч. 4 ст. 82 КК України, необхідний для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під становленням на шлях виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосоване, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно наданої суду характеристики від 24.10.2016 р., підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.01.2009 року. Під час тримання у Вільнянському слідчому ізоляторі порушень вимог тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 25.01.2009 р. тримався у Запорізькому слідчому ізоляторі, за час тримання характеризувався посередньо, допустив чотири порушення вимог режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника слідчого ізолятору. Стягнення накладені до набуття вироком законної сили. Заохочень не мав. З 25.11.2009 р. відбував покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99. За період відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 28.01.2010 р. тримався в Вільнянському слідчому ізоляторі, за час тримання характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав. З 05.04.2010 р. знову відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99, характеризується посередньо, допустив шість порушень вимог режиму відбування покарання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів, спробі вчинити суїцид, перешкоджанні проведенню огляду та у тому, що без дозволу адміністрації виносив харчі з їдальні. Дані стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має шість заохочень правами начальника відділення СПС та три заохочення правами начальника установи. На виробництві установи працевлаштований різноробочим. З іншими засудженими підтримує стосунки як позитивної, так і негативної спрямованості. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вид. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт з благоустрою ставиться безвідповідально. Участі в організації виховних заходів у відділенні не приймає. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій засуджених. Прагне підвищення наявного загальноосвітнього рівня, у 2016 році закінчив ДНЗ «Біленьківський навчальний центр № 99» та здобув професію «швачка 2-го розряду». Під час відбування покарання засуджений був поставлений на профілактичний облік як схильний до суїциду, підстав для зняття з профілактичного обліку немає. За вироком суду має позов 2425,50 грн., який не відшкодовано.

16.07.2015 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення.

15.07.2016 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не стає на шлях виправлення.

В характеристиці адміністрація колонії вказує, що засуджений ОСОБА_5 не в повній мірі став на шлях виправлення, тому застосовувати до нього заохочувальну норму, передбачену ст. 82 КК України, передчасно.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має дев`ять заохочень, мав десять стягнень, які погашені та зняті у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що протягом часу відбування покарання заохочення ОСОБА_5 чергуються зі стягненнями. З 26.03.2012 по 06.11.2015 р.р. він взагалі не заслуговував на заохочення. Останні два заохочення датовані 12.07.2016 р. та 30.09.2016 р., тобто безпосередньо передують розгляду даного клопотання. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом усього періоду відбування покарання.

З особової справи засудженого судом встановлено, що 23.04.2016 року засудженим порушено Правила внутрішнього розпорядку з приводу чого складено постанову про накладення дисциплінарного стягнення від 28.04.2016 р. Хоча згідно даної постанови до засудженого застосовано захід у вигляді профілактичної бесіди, яка не є дисциплінарним стягнення, однак сам факт порушення враховується судом. Заслуговує уваги й те, що за фактом даного порушення засуджений категорично відмовився писати письмові пояснення.

Крім того, суд враховує, що засуджений не приймає участі у роботі самодіяльних організацій засуджених, в організації виховних заходів, що проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, працює в промисловій зоні лише з квітня 2016 року. Посилання засудженого на те, що у 2014 році він приймав участь в роботі самодіяльної секції не знайшли свого доказового підтвердження в матеріалах особової справи.

Суд не може не врахувати, що згідно рапорту, який міститься в особовій справі засудженого, 12.07.2016 р. з ОСОБА_5 проведено бесіду психолого-профілактичного характеру, оскільки він висловлював намір почати голодування. У даному рапорті психолог ВСВПР зазначає, що морально-психологічний стан не є стабільним, з різкими та непередбачуваними нападами агресії. У засудженого ОСОБА_5 загальний емоційний стан характеризується нестабільністю, різкою зміною настрою та поведінки, що робить не точним прогнозування його дій в умовах відбування покарання.

Також суд враховує, що засуджений, згідно попередньої характеристики від 13.07.2016 р., яка міститься в матеріалах особової справи, участі у суспільному житті, роботах по благоустрою місця позбавлення волі, програмах диференційованого виховного впливу не приймає, на профілактично-виховні заходи реагує посередньо, у відношенні до представників адміністрації колонії грубості не проявляє, але їх вимоги виконує тільки під наглядом.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, до виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується.

На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення і заслуговує заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для заміни засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про те, що він став на шлях виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 336, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1