Ухвала
іменем україни

12 липня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001032 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема, вказує на те, що апеляційний суд повернув ОСОБА_7 апеляційну скаргу безпідставно, оскільки вона відповідала вимогам ст. 396 КПК.

За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 185 КК на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Не погоджуючись із указаним вироком місцевого суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в межах строку апеляційного оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 через її невідповідність вимогам ст. 396 КПК залишено без руху і встановлено строк для усунення зазначених у ній недоліків апеляційної скарги.

У межах наданого строку ОСОБА_7 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції щодо оскарження зазначеного судового рішення, в апеляційному порядку проте зазначений суд ухвалою від 30 грудня 2015 року повернув вказану апеляційну скаргу, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки особа в установлений строк не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважав, що доводи скаржника є частково обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Право на апеляційне оскарження судових рішень гарантовано ст. 129 Конституції України, і як конституційна засада судочинства воно становить невід`ємну складову права на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 399 КПК суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 396 зазначеного Кодексу апеляційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліків апеляційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк.

У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після подання засудженим ОСОБА_7 апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції суддя-доповідач апеляційного суду, перевіривши скаргу, ухвалою від 16 грудня 2015 року на підставі частин 3, 4 ст. 399 КПК та з огляду на приписи п. 1 ч. 1 ст. 393, ч. 2 ст. 394 КПК відмовив у відкритті провадження в частині оскарження вироку на підставах відсутності потерпілих під час судового розгляду та неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за епізодом від 22 вересня 2014 року. В іншій частині цією ж ухвалою апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишив без руху і надав строк для усунення недоліків, оскільки скарга не відповідала вимогам ст. 396 КПК, тому що не містила обґрунтування таких порушень, визначених у статтях 411415 КПК, які тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Також усупереч вимогам ч. 6 ст. 396 КПК до скарги не було надано її копії в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження, інтересів яких стосується апеляційна скарга.

У межах наданого строку ОСОБА_7 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції стосовно оскарження вироку місцевого суду щодо нього.

Апеляційний суд ухвалою від 30 грудня 2015 року на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК повернув скаргу особі, яка її подала, у зв`язку з неусуненням зазначених в ухвалі від 16 грудня 2015 року недоліків у встановлений строк.
Проаналізувавши текст апеляційної скарги, поданої ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що суддя-доповідач апеляційного суду передчасно повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала, у зв`язку з неусуненням зазначених в ухвалі від 16 грудня 2015 року недоліків та не перевіривши при цьому ретельно її змісту на дотримання вимог ст. 396 цього Кодексу.

Зі змісту апеляційної скарги випливає, що ОСОБА_7 фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються його особи і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями ) з огляду на загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, принципи справедливості та достатності обраного покарання. ОСОБА_7 навів відповідні аргументи у чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення та прохання про бажане для нього судове рішення апеляційної інстанції (просив апеляційний суд застосувати до нього положення ст. 75 КК).

Зазначені підстави є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, а вимога ОСОБА_7 про виключення з мотивувальної частини вироку такої обтяжуючої покарання обставини, як рецидив злочину та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК відповідає положенням ст. 407 КПК.

Посилання апеляційного суду в оскаржуваному рішенні на те, що прохання апелянта не відповідає положенням закону, є необґрунтованим, оскільки загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про призначення заходу примусу й про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Отже, апеляційний суд ретельно не проаналізував наведених доводів ОСОБА_7 і належно не перевірив його апеляційної скарги стосовно дотримання вимог ст. 396 КПК, а тому передчасно повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала, у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі від 16 грудня 2015 року, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість постановленої ухвали.
За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час її постановлення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції зі стадії прийняття апеляційної скарги.

З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436438 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника. задовольнити

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3