Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/471/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олевська кримінальне провадження № 0000635 по обвинуваченню :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоозерянка, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Органи досудового розслідування обвинувачують ОСОБА_4 у тому, що він 5 вересня 2014 року близько 11 год. 00 хв. виконуючи військові завдання у с. Луганське, Артемівського району Донецької області, де під час огляду нежилої споруди, в одній із кімнат виявив ручну наступальну гранату РГД-5, яка є боєприпасом та корпус ручної оборонної гранати Ф-1, який споряджений вибуховою речовиною тротилом, де в нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне поводження з ними.

Того ж дня, 5 вересня 2014 року близько 11 год. 10 хв. реалізуючи свій злочинний умисел сержант ОСОБА_4 в порушення вимог 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без передбаченого Положенням про 1 дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (далі - Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженого наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (далі - Інструкція) дозволу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, перебуваючи у вказаній нежилій споруді с. Луганське, Артемівського району, Донецької області шляхом привласнення знайденого, придбав ручну наступальну гранату РГД-5, яка відповідно до висновку експерта №4/41 від 19 листопада 2014 є боєприпасом та корпус ручної оборонної гранати Ф-1, який відповідно до висновку експерта №4/40 від 19 листопада 2014 року споряджений вибуховою речовиною тротилом, які поклав до особистого розгрузочного жилету, В який був одягнений, тобто вчинив незаконне придбання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законним дозволу.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам. 05 вересня 2014 року у період близько з 11 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. переніс ручну наступальну гранату РГД-5, яка є боєприпасом та корпус ручної оборонної гранати Ф-1, який споряджений вибуховою речовиною тротилом, транспортувавши їх безпосередньо при собі у розгрузочному жилеті з с. Луганське, Артемівського району. Донецької області до пункту дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , де поклав їх до сумки з особистими речами, чим вчинив незаконне носіння бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, в період часу з 05 вересня 2014 року по 25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вимогам Положення та Інструкції, зберігав наступальну гранату РГД-5, яка є боєприпасом та корпус ручної оборонної гранати Ф-1. який споряджений вибуховою речовиною тротилом в особисто визначеному ним місці, а саме в сумці з особистими речами на території військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив незаконне зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, в період 25 по 26 жовтня 2014 року сержант ОСОБА_4 під час збирання особистих речей, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій. без передбаченого законом дозволу, тобто і всупереч вимогам Положення та Інструкції, помістив гранату РГД-5 та корпус гранати Ф-1. що знаходились в сумці до кабіни автомобіля на якому разом із своїм підрозділом вибув із зони проведення антитерористичної операції (території військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , транспортувавши в такий спосіб їх, чим вчинив незаконне носіння бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Після чого, тобто у період з 26 жовтня 2014 року до 13 год. 00 хв. 27 жовтня 2014 року прибувши за адресою свого проживання ( АДРЕСА_1 ) сержант ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій. без передбаченого законом дозволу, тобто всупереч вимогам Положення та Інструкції зберігав за місцем свого проживання ручну наступальну гранату РГД-5, яка є боєприпасом та корпус ручної, оборонної гранати Ф-1, який споряджений вибуховою речовиною тротилом, чим вчинив незаконне зберігання бойового припасу та вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

27 жовтня 2014 року о 13 год. 00 хв., під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , працівниками міліції у ОСОБА_4 виявлено та вилучено вказаний бойовий припас та вибухову речовину.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе у вчиненому злочині передбаченого ч.1 ст.263 КК України визнав повністю та надав суду показання, що 5 вересня 2014 року близько 11 год. 00 хв. виконував військове завдання у АДРЕСА_3 , під час якого в одній із кімнат нежилого приміщення знайшов ручну наступальну гранату РГД-5 та корпус ручної оборонної гранати Ф-1 після чого поклав до свого розгрузочного жилету пізніше переніс знайдені речі до пункту дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , та поклав до сумки з особистими речами де вони зберігались з 05 вересня 2014 року по 25 жовтня 2014 року. Під час збирання особистих речей з 25 по 26 жовтня 2014 року перемістив гранату РГД-5 та корпус гранати Ф-1 до кабіни автомобіля на якому разом із своїм підрозділом вибув із зони проведення антитерористичної операції (території військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 , до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , після прибуття до свого місця проживання зберігав гранату та корпус гранати дома. Пізніше зазначені речі були вилучені працівниками міліції.

Суд дослідивши та оцінивши докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності, незалежно від визнання своєї винуватості обвинуваченим, вважає, що винуватість обвинувавченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України недоведена прокурором в судовому засіданні виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі-Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 2 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умов доведеності її вини.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно частини 1 статті 92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі "Козинець проти України", заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі "Яременко проти України", заява N 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

З огляду на викладене суд критично оцінює докази органів досудового розслідування, які мають сумніві у їх достовірності, а саме висновок експерта № 4/40 від 19.11.2014 року в якому зазначено, що предмет схожий на корпус гранати Ф-1 , що вилучений в ході проведення ОРЗ від 27.10.2014 року в смт. Новоозерянка по вул Соціалістична 7/10 в ОСОБА_4 , являється корпусом ручної оборонної гранати Ф-1, який споряджений зарядом вибухової речовини та придатний до вибуху, оскільки експертом досліджувався корпус гранат із написом «0.107-29-73.Т» (а.с.46), а відповідно до протоколу огляду місця події (а.с.104) вилучалось тіло гранати без пристрою для запалу з написом «107 20-70», тобто експертиза проводилася зовсім іншого предмета який не вилучався у обвинуваченого.

Аналогічно суд відхиляє докази органів досудового розслідування, які мають сумніві у їх достовірності, а саме висновок експерта № 4/41 від 19.11.2014 року в якому зазначено, що предмет схожий на гранату РГД-5, що вилучений в ході проведення ОРЗ від 27.10.2014 року в АДРЕСА_1 в ОСОБА_4 , являється ручною наступательною гранатою РГД-5 та відноситься до боєприпасів і придатний до вибуху, оскільки експертом досліджувався предмет схожий на гранату РГД-5 із написом «192-78 Т» (а.с.59, 61), а відповідно до протоколу огляду місця події (а.с.104) вилучалась граната з написом «144-78», тобто з наведеного слідує, що експертиза проводилася зовсім іншого предмета який не вилучався у обвинуваченого.

Зазначені обставини вказують на те, що органами досудового розслідування не доведено факт, що саме ті речі, які були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_4 є бойовими припасами та вибуховими речовинами і являється корпусом ручної оборонної гранати Ф-1 та гранатой РГД-5.

Зазначені вище докази сторони обвинувачення як докази винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України судом відповідно до ст. 94 КПК України визнаються сумнівними та не достовірними і суд приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази "поза розумним сумнівом", які б доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373 ч. 1 п. 2, 368-370, 374, 376 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправдати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський райсуд на протязі тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1