АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1602/16 Справа № 191/2549/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

27 липня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженому 6 разів, по даній справі засуджений: 07.12.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309,ч.1 ст. 263, ч.1 70, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку 22.04.2014 року, кінець строку 22.10.2019 року,-
в задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування до нього амністії.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 підпадає під заборони застосування амністії, передбачені статтями 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», як особа, яка вчинила умисний тяжкий злочин під час визначеного судом іспитового строку.

На зазначену ухвалу ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього Закон України «Про застосування амністії у 2014 році». В обґрунтування апеляційних вимог засуджений посилається на те, що на момент вчинення ним протиправних дій, вони не підпадали під кваліфікацію тяжких. Зазначає, що він був засуджений за злочини, які відносяться до злочинів легкого ступеню. Крім того, вказує на те, що на момент набрання Закон України «Про застосування амністії у 2014 році» чинності на його утриманні перебував батько вік якого перевищував 70 років та який був інвалідом 2 групи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор проти апеляційної скарги засудженого заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування, засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Статтею 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» із послідуючими змінами визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується. Разом з тим, вказаною нормою встановлено, що амністія не може бути застосована до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії», а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше був засуджений за вироком Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області від 25.11.2010 року за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2011 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України, на підставі ст. 71 ч.1 КК України приєднано покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 25.11.2010 року та остаточно призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, засуджений ОСОБА_7 знову вчинив тяжкий злочин до закінчення визначеного судом іспитового строку за попереднім вироком.

За таких обставин, виходячи із встановлених законом обмежень, підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає прийняте ним рішення обґрунтованим та належно мотивованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 85 КК України, ст.ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4