Дата документу Справа № 0807/2985/2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28 липня 2016 року місто Запоріжжя

№пр. 11/778/30/16

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_1 доповідача і головуючого, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі
прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7

за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , судді ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , справа №1/311/2/2016).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
на підставі листа заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 від 2 березня 2012 року до Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла на розгляд кримінальна справа №771112 відносно -

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, місті Енергодарі і там же зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст.146, ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Кіровоградській області, місті Знаменка, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст.146, частинами 2,3,4 ст.190 КК України;

ОСОБА_14 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у Кіровоградській області, Олександрійському районі, зареєстрованого і проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого за частинами 2,3,4 ст.190 КК України;

ОСОБА_15 , 1972 року народження,

обвинуваченої за ч.5 ст.27 і ч.4 ст.190 КК України.

Досудове слідство у справі було здійснено за нормами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Згідно обвинувальному висновку
у період з січня 2010 року по початок травня 2011 року, ОСОБА_16 , діючи у складі організованої злочинної групи, спільно з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і за попередньою змовою з нотаріусом ОСОБА_15 , шляхом обману і зловживання довірою заволодів і придбав право на майно потерпілих на загальну суму 703663 грн., тобто в особливо великому розмірі (т.17).

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 4 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2012 року, справу було направлено на додаткове розслідування (т.16 а.с.12-14, 68-71).

16 серпня 2012 року, слідчий СУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_17 своєю постановою матеріали справи відносно ОСОБА_15 виділив в окреме провадження (№771112-А), вмотивувавши це рішення тим, що вона з 15 серпня 2012 року знаходиться на лікуванні у кардіологічному відділенні, що перешкоджає закінченню провадження в справі (т.16 а.с.209-210).

3 вересня 2012 року до суду першої інстанції надійшла для розгляду справа щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 за тими ж статтями обвинувачення (т.17 а.с.230).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року кримінальна справа щодо зазначених вище осіб направлена на додаткове розслідування прокурору Запорізької області з мотивів неповноти і неправильності досудового слідства, що не може бути усунено в судовому засіданні.

За висновками суду
є неправильним у обвинувальному висновку зазначення того, що злочини обвинуваченими вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_18 особою, яка не притягається до кримінальної відповідальності за цим обвинувальним висновком. Такий недолік обвинувального висновку тягне не тільки порушення права на захист обвинувачених, а й ОСОБА_19 особи в ньому зазначеної;

обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 є неконкретним, оскільки не конкретизований спосіб шахрайства - шляхом обману чи зловживання довірою;

органами слідства не встановлені обставини на підтвердження того, що злочини вчинювалися попередньою змовою групою осіб і організованою групою.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_20 просить про скасування цього рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду посилаючись на таке:

право на захист обвинувачених не порушено;

є порушенням здійснення попереднього розгляду справи не суддею, а колегією суддів, тобто незаконним складом суду, рішення якого про направлення справи на додаткове розслідування раніше вже скасовувалося апеляційним судом 25 листопада 2015 року;

в ухвалі не зазначені, які слідчі дії необхідно провести при додатковому слідстві;

після внесення відповідних відомостей до ЄРДР, орган досудового розслідування звернувся до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_15 .

При здійсненні апеляційного розгляду:

прокурор ОСОБА_4 підтримав доводи апеляції і просив її задовольнити з підстав в ній зазначених. За його поясненнями
обвинувальний акт відносно ОСОБА_21 знаходиться на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області вже не менш, як шість місяців, станом на цей час судове провадження не закінчено;

адвокат ОСОБА_6 підтримав рішення суду першої інстанції, стверджує про неповноту досудового слідства в частині повного встановлення фактичних обставин справи. За його поясненнями, кримінальне провадження щодо ОСОБА_18 знаходиться на розгляді суду з липня 2014 року.

За наслідками розгляду здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції суд не вбачає підстави до задоволення апеляції виходячи з такого.

Шахрайство полягає у протиправному заволодінні майном або придбанні на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. З постанов про притягнення ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , як обвинувачених і з обвинувального висновку щодо них не вбачається, які ж саме інкриміновані їм злочинні дії вчинені шляхом обману потерпілого, а які шляхом зловживання довірою потерпілого. Саме ця неконкретність обвинувачення є порушенням права обвинувачених на захист. Тому, висновок місцевого суду про неповноту встановлення цих обставин справи і неправильність досудового слідства є обгрутованим, законним і вмотивованим.

Встановлення обставин справи для визначення того, яким чином вчинено злочин - за попередньою змовою групою осіб чи організованою групою, обов`язок слідчого, передбачений статтею 64 КПК України (1960 р.). Невиконання вимог цієї процесуальної норми і роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями" (2005.12.23, № 13), місцевим судом правильно віднесено до неконкретності пред`явлено обвинувачення.

При поверненні справи на додаткове розслідування, у постанові, суд (суддя) зобов`язані зазначити підстави повернення справи на додаткове розслідування і можуть вказати, які слідчі дії повинні бути проведені при додатковому розслідуванні (ч.3 ст.246 КПК України (1960 р.)). Тому, відповідні твердження прокурора про необґрунтованість оскарженої ухвали у зв`язку із не зазначенням в ній переліку слідчих дій, які підлягають виконанню, є безпідставними.

Згідно ч.2 ст.17 КПК України (1960 р.), кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, можуть розглядатися в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб. Такі злочини інкриміновані обвинуваченим. Тому, прийняття судом колегіального рішення не є підставою для висновку про незаконність складу суду про що стверджує прокурор в апеляції.

За вимогами -

ч.2 ст.26 КПК України (1960 р.), - виділення справи допускається тільки у випадках, які викликаються необхідністю, коли це не може негативно відбиватися на всебічності, повноті і об`єктивності дослідження і вирішення справи;

ч.4 ст.217 КПК України (2012 р.), - матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

Виділення матеріалів відносно нотаріуса ОСОБА_15 в окреме провадження негативно вплинуло на повноту досудового слідства із врахуванням такого.

Інститут співучасті (статті 26-31 КК України) дозволяє обґрунтувати кримінальну відповідальність не тільки осіб, які безпосередньо вчинили злочин (виконавців), а й осіб, які є співучасниками і які тією чи іншою мірою причетні до злочину і його вчинення організаторів, підбурювачів, пособників. За допомогою цього інституту вирішуються питання і про відповідальність (підстави, межі та ступінь) осіб, які беруть участь у вчинені злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року N 7 звертається увага на те, що при визначенні ступеню тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виділенням щодо нотаріуса ОСОБА_15 матеріалів в окреме провадження орган досудового слідства позбавив себе можливості врахувати особливості інкримінованих обвинуваченим злочинів, визначити роль кожного зі співучасників та характер і ступінь тяжкості наслідків в залежності від ролі кожного зі співучасників.

Приймаючи рішення про виділення відносно ОСОБА_15 матеріалів в окреме провадження орган слідства не врахував того, що за наявності підстав для зупинення провадження у справі щодо одного з обвинувачених він мав керуватися вимогами статті 26 КПК України (1960 р.) і в разі неможливості закінчення справи щодо обвинувачених - зупинити провадження в усій справі.

Стосовно до матеріалів цього провадження, вмотивування органом досудового слідства рішення про виділення щодо ОСОБА_15 матеріалів в окреме провадження - дотриманням розумних строків розгляду провадження є непереконливим із врахуванням того, що:

порушені вимоги статті 26 КПК України (1960 р.) що, в свою чергу, позбавляє суди першої інстанції прийняти справедливі рішення за висунутими обвинуваченнями -

за правилами КПК України (1960 р.) - обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 Василівським районним судом Запорізької області;

за правилами КПК України (2012 р.) - обвинуваченій ОСОБА_15 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

Об`єднання кримінальної справи, закінченої за правилами КПК України (1960 р.) і кримінального провадження, закінченого за правилами КПК України (2012 р.), - виключено. Ця ситуація штучно створена самими органами досудового розслідування.

За практикою Європейського суду з прав людини, при визначенні дотримання розумних строків розгляду проваджень, насамперед приймається до уваги тримання обвинувачених під вартою (див.: серед багатьох інших рішення від 2003.12.11 р. у справі "Янков проти Болгарії").

На цей час обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 під вартою не знаходяться. За матеріалами, наданими прокурором, не знаходиться під вартою і обвинувачена ОСОБА_15 .

Із врахуванням всіх наведених обставин апеляційний суд приймає рішення про залишення апеляції прокурора без задоволення і залишення в силі рішення місцевого суду про направлення справи на додаткове розслідування, що, безумовно потягне за собою:

внесення відповідних відомостей до ЄРДР;

виконання органом досудового розслідування вимог ухвал місцевого суду і апеляційного суду;

при наявності до того підстав, складання обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 з дотриманням вимог статті 291 КПК України (2012 р.), зокрема пункту 5 частини 2 цієї норми;

можливість об`єднання кримінальних проваджень для забезпечення виконання завдань кримінального провадження, встановлених статтею 2 діючого кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись статтями 362, 365, 366, 379 КПК України (1960 р.), апеляційний суд ухвалив:
ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 залишити без зміни, а апеляцією прокурора ОСОБА_8 без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3