Ухвала іменем україни 18 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000088, за касаційною скаргою з уточненнями засудженої ОСОБА_5 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня

2015 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки

с. Чепелів Щорського району Чернігівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, фактично вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однобічність та неповноту судового розгляду кримінального провадження, просить змінити судові рішення та перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 128 КК України. Вказує, що вона відчувши реальну загрозу своєму життю, оборонялась від протиправних дій потерпілого, який стягнув її з ліжка взявши за волосся та став погрожувати розправою при цьому розмахуючи ножем перед її обличчям. Стверджує, що відібравши у ОСОБА_9 ніж, вона з метою захисту витягнула руку на рівні плеча, із зажатим в кулак ножем, та почала їм розмахувати, щоб останній не підходив, але він смикнувся вперед і наштовхнувся на ніж. Зазначає, що потерпілий часто бив її та погрожував вбивством, проте вбивати його вона наміру не мала, а також покинути приміщення вона не могла, оскільки в цей час в будинку знаходився її син.

Вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8

(вісім) років.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про стягнення на його користь з ОСОБА_5 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вироком суду також вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 , 10 березня 2015 року приблизно о 23.00 год. знаходячись в буд.

АДРЕСА_1 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, пов`язаних із висловлюванням образ в її адресу, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою вбивства, нанесла ОСОБА_9 один удар ножем у верхню ліву частину грудної клітини в область серця, від якого потерпілий одразу помер. Відповідно до висновку експертизи, ОСОБА_9 заподіяно проникаюче колото-різане ушкодження грудей з ушкодженням серця (ушкодження лівого шлуночка серця), яке є тяжким тілесним ушкодженням та має прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті останнього.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року вирок районного суду залишено без зміни.
Заслухавши доповідь судді; думку засудженої, яка частково підтримала касаційну скаргу та просила перекваліфікувати її дії на

ст. 119 КК України і пом`якшити покарання; захисника, який просив змінити судові рішення перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 на ст. 119 КК України і пом`якшити їй покарання; потерпілого, який не підтримав касаційну скаргу засудженої та просив судові рішення залишити без зміни; прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженої; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти та однобічності досудового і судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи засудженої про те, що вона відчуваючи реальну загрозу своєму життю та обороняючись від протиправних дій потерпілого перевищила межі необхідної оборони, та спричинила ОСОБА_9 необережне тяжке тілесне ушкодження, а також те, що вона вчинила вбивство через необережність, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Як визначено у ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту

(ч. 3 ст. 36 КК).

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості

ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_9 за обставин, установлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтованим сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які суд дослідив, належно оцінив і детально виклав у вироку.
В обґрунтування своїх висновків, суд поклав показання самої засудженої, яка вину у вбивстві ОСОБА_9 визнала частково та не заперечувала, що смерть останнього настала внаслідок застосування нею ножа, однак вбивати його вона не хотіла. В день вчинення злочину, повернувшись від сусідки вона лягла спати і прокинулась від того, що потерпілий стягнув її за волосся з ліжка. Між ними відбулась сварка, в результаті якої у ОСОБА_9 опинився в руках ніж, яким він розмахував перед її обличчям. Відібравши у потерпілого ніж, вона зажавши його у правій руці витягнула її на рівні власного плеча, при цьому потерпілий знаходився на відстані близько двох метрів він неї, і коли ОСОБА_9 смикнувся вперед, рефлекторно смикнулась її рука та потерпілий наштовхнувся на ніж.
Допитаний у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_10 , пояснив, що коли прийшов папа ( ОСОБА_9 ), мама ( ОСОБА_5 ) прокинулась, вони сварились на кухні. Мама повернулась з кухні і знову лягла спати, папа стягнув маму з ліжка, потім папа йшов на маму з ножем, мама відібрала ніж і папа наштовхнувся на ніж.
Разом з тим, суд розцінив показання неповнолітнього свідка, як такі, що продубльовані від дорослих, оскільки ОСОБА_10 з часу затримання ОСОБА_5 проживав з бабусею, яка спілкувалась після злочину із засудженою та могла звернуту увагу дитини на те, що він має казати в суді. Крім того, дитина, в силу свого віку, не могла застосувати такий мовний зворот : «наштовхнувся на ніж».
Крім того, у судовому засіданні було відтворено відеозапис проведеного слідчого експерименту від 18 березня 2015 року за участю ОСОБА_5 та встановлено, як засуджена безпосередньо вказувала про обставини вчинення злочину. В результаті чого суд першої інстанції встановив, що між засудженою і потерпілим виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після слів потерпілого «давай, вбий мене», завдала чоловіку прицільний удар кухонним ножем у грудну клітину.
Свідок ОСОБА_11 , який був присутній під час проведення слідчого експерименту в якості понятого, пояснив суду, що засуджена на експерименті детально розповідала про обставини вчинення злочину та продемонструвала, яким чином потерпілий отримав ножове поранення, тощо.
Допитана в суді ОСОБА_12 , яка є фельдшером та приїжджала на місце події, підтвердила, що поранення у потерпілого могло утворитись внаслідок цілеспрямованого удару ножем з достатньою силою, при цьому, якщо б він наштовхнувся на ніж та впав, як стверджує ОСОБА_5 , він би опинився обличчям на підлозі, однак ОСОБА_9 лежав на спині.
При встановленні знаряддя вчинення злочину та способу заподіяння потерпілому смерті, суд обґрунтовано здійснив посилання на: протокол огляду місця події від 11 березня 2015 року з фотоілюстрацією, з яких вбачається, що в одній із кімнат будинку АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_13 , який лежить на спині, обличчям до гори та на грудях якого зліва веретеноподібне ушкодження, вниз від якого нашарування крові, також під час огляду в будинку виявлено два ножі; висновки експертиз №36 та №600, щодо визначення типу, виду виявлених ножів, наявності на них слідів крові та поту, а також їх групової належності.
Факт того, що ОСОБА_5 умисно завдала ОСОБА_9 удар ножем, від якого потерпілий помер на місці події, також підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 38, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є проникаюче колото-різане ушкодження грудей з ушкодженням серця (лівого шлуночка серця) та гострою крововтратою. Таке тяжке тілесне ушкодження має прямий причинно-наслідковий зв`язок із настанням смерті потерпілого та не відповідає можливості утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню.

Таким чином, висновки експертизи повністю спростовують твердження засудженої, про те, що потерпілий міг сам наштовхнутися на ніж, та свідчать про те, що до ножа було застосовано значну силу з боку ОСОБА_5 , а тому вона розуміла наслідки своїх дій.

Експертизою також встановлено, що потерпілий перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння (концентрація етанолу в крові 3,7 г/л, тяжке отруєння алкоголем), у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що для відібрання у нього ножа засуджена не докладала великих зусиль.

А, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які бачили засуджену одразу після вчинення злочину, пояснили суду, що видимих тілесних ушкоджень на ній, які б могли свідчити про бійку із потерпілим та застосуванням останнім до ОСОБА_5 фізичної сили, не було.
З урахуванням викладеного та встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку, що дії потерпілого не могли створити реальну та безпосередню загрозу (не утворювали суспільно небезпечного посягання) заподіяння шкоди ОСОБА_5 , а тому вважати, що вона завдаючи удар ножем ОСОБА_9 зі значною силою, перебувала у стані необхідної оборони, підстав не має.
Доводи засудженої про те, що вона оборонялась від протиправних дій потерпілого та перевищила межі необхідної оборони, а також те, що вона спричинила ОСОБА_9 неумисне тяжке тілесне ушкодження, та, що вона вчинила вбивство через необережність, повно та всебічно були перевірені апеляційним судом і обґрунтовано відхилені, оскільки суперечать доказам, зібраним у справі.
Апеляційний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності, перевірив усі наведені на захист засудженої доводи та обґрунтовано дійшов висновку, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_9 .
При цьому, в ухвалі суду зазначено, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність оборони з боку ОСОБА_5 , оскільки вона відібрала ніж і напад зі сторони потерпілого припинився, а згідно із протоколом огляду місця події, слідів боротьби не виявлено, всі речі знаходяться на місцях, що спростовує твердження засудженої про напад на неї ОСОБА_9 , а також те, що вбивство вчинено з необережності.
З такими висновками судів погоджується і колегія суддів, оскільки вони належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Враховуючи те, що вина засудженої у вмисному вбивстві ОСОБА_9 , повністю доведена та підтверджується ретельно перевіреними і належним чином оціненими доказами, підстав для перекваліфікації дій засудженої на ст. 119 КК України (вбивство через необережність) або на ст. 128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження), з огляду на те, що суб`єктивна сторона цих злочинів характеризується необережною формою вини, колегія суддів також не вбачає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із вироку, при призначенні засудженій

ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого також погодилась колегія апеляційного суду, в повному обсязі врахував, тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженої, яка за місцем проживання характеризується формально позитивно, раніше не судима, стан її здоров`я, обставинами, які пом`якшують покарання. Також, суд визнав те, що ОСОБА_5 не переховувалась від органів досудового розслідування, вжила заходів для виклику швидкої допомоги на місце злочину, приймала участь у слідчих експериментах, чим сприяла встановленню істини по справі, має малолітню дитину. Обставиною, яка обтяжує покарання засудженій суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, про призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції

ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому у розмірі наближеному до мінімального.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419

КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженої відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу з уточненнями засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 щодо ОСОБА_5 залишити

без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3