У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 11 лютого 2016 року заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

вироком Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 17 грудня 2012 року ОСОБА_3 засуджено: за пунктами 12, 13 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі; за частиною другою статті 185 КК до позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною другою статті 15, пункту 13 частини другої статті 115 КК до позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі частини першої статті 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі частини другої статті 71 КК, за сукупністю вироків, покарання, призначене ОСОБА_3 за вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 9 січня 2003 року, поглинуто довічним позбавленням волі.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19 березня 2012 року вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 задоволено частково. Судові рішення щодо ОСОБА_3 - змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з частини другої статті 15, пункту 13 частини другої статті 115 КК на частину першу статті 121 КК та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 70 КК, за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 12, 13 частини другої статті 115, частини другої статті 185, частини першої статті 121 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі частини другої статті 71 КК, за сукупністю вироків, покарання, призначене ОСОБА_3 за вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 9 січня 2003 року, поглинуто довічним позбавленням волі.

15 жовтня 2015 року захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_10 звернувся з заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_3 та клопотанням про поновлення пропущеного для подання заяви строку.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 жовтня 2015 року відмовлено захиснику ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви, а його заяву залишено без розгляду.

26 січня 2016 року засуджений ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року щодо нього з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати зазначену ухвалу касаційного суду.

Засуджений ОСОБА_3 зазначає, що касаційна інстанція безпідставно погодилася з висновками судів нижчої ланки щодо кваліфікації його дій за пунктами 12, 13 частини другої статті 115 КК. Вважає, що його дії щодо потерпілого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за частиною першою статті 121 КК.

Заяву про перегляд судового рішення засуджений ОСОБА_3 подав із пропущенням строку, передбаченого частиною першою статті 447 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). У заяві засуджений не порушує питання про поновлення цього строку.

Заслухавши суддю-доповідача та, перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу.

Частина шоста статті 447 цього Кодексу встановлює, якщо особа, яка подала таку заяву з пропущенням строку, встановленого частиною першою цієї статті, і не порушує питання про поновлення цього строку, то заява про перегляд судового рішення залишається без розгляду.

Судове рішення, стосовно якого ОСОБА_3 26 січня 2016 року подав заяву про перегляд, було ухвалено 23 жовтня 2014 року.

Отже, ОСОБА_3 подав заяву про перегляд Верховним Судом України судового рішення з пропуском установленого законом строку. Питання про поновлення цього строку ОСОБА_3 у своїй заяві не порушує.

За таких обставин заява ОСОБА_3 не підлягає розгляду.

Крім цього, згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 445 КПК України (в редакції Закону України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року) підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Визначений цією статтею перелік підстав для перегляду справ Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_3 не навів у своїй заяві відповідних обґрунтувань та не долучив до заяви копій різних за змістом судових рішень, в яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах. Фактично засуджений висловлює свою незгоду з рішенням суду касаційної інстанції щодо кваліфікації його дій за пунктами 12, 13 частини другої статті 115 КК, що не є предметом перегляду Верховного Суду України.

Враховуючи наведене в сукупності, заява засудженого має бути залишена без розгляду.

Керуючись статтями 444, 445, частиною шостою статті 447 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2014 року залишити без розгляду.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9