Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/701/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 153 (118) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження 0000442 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Бобринецького районного суду від 17 червня 2015 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України, внесений в ЄДРДР за № 0000442 від 29.08.2014 року, повернуто прокурору Бобринецького району Кіровоградської області для усунення порушень вимог КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції вказав, що у обвинувальному акті не конкретизований та чітко не відображений мотив злочину, тобто що саме спонукало обвинувачених до вчинення дій зазначених в обвинувальному акті, та яка мета даних злочинів, не зазначена також і форма вини. Виходячи з мотиву і мети визначальним є суб`єктивне ставлення особи до настання від своїх дій суспільно небезпечних наслідків, при насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом - задоволення такої пристрасті, шляхом застосування фізичного насилля до потерпілого охоплюється умислом винного. Мотив і мета діяння винного відіграють важливу роль у вирішенні питання про відповідальність за вчинення злочину. В даному випадку мотив та мета впливають безпосередньо на кваліфікацію злочинів, а також свідчать про зміст, характер та спрямованість умислу винних осіб.

Проте, в обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, в акті не викладені фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, умисел вини в діях обвинувачених не мотивований, що є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувальний акт не містить посилання на мотив, мету вчинення злочинів, не описано детально способу вчинення злочину, та кваліфікації, яким саме чином, ким та кому було задоволено статеву пристрасть неприродним способом, чи була мета вчинення вказаних злочинів заволодіти транспортним засобом. Крім того, в обвинуваченні зазначається, що злочині дії були вчинені з метою помсти, дана обставина також не конкретизована прокурором, тобто залишається незрозумілим чи злочин, який кваліфіковано за ч. 2 ст. 153 КК України було вчинено з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом чи з метою помсти, дані обставини не конкретизовані в обвинувальному акті, що може призвести до невірної кваліфікації злочину.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що постановляючи ухвалу, суд в описовій частині вказав, що «до Бобринецького районного суду Кіровоградської області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України», в той час як в порядку ст. 291 КПК України процесуальним прокурором до Бобринецького районного суду супровідним листом скеровано лише обвинувальний акт, реєстр матеріалів кримінального провадження та розписки обвинувачених, захисників, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України надання інших документів до початку судового розгляду забороняється, а порядок надання матеріалів кримінального провадження регламентовано ст. 317 КПК України.

Суд зазначив, що відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті. Разом з тим, в інкримінованому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинуваченні чітко та детально викладено обставини за яких було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України, що в повній мірі відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, «суд вважає, що у формулюванні обвинувачення повинні бути чітко відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні..», проте відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюється кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Дослідження доказів наданих сторонами здійснюється безпосередньо в ході судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що порядок проведення підготовчого судового засідання чітко регламентований ст. ст. 314- 316 КПК України, суд вийшов за межі наданих повноважень, оскільки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернення обвинувального акту відбувається, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, де чітко визначено перелік вичерпних вимог до обвинувального акту, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вказує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Враховуючи те, що ст. ст. 291, 314, 315 КПК України не містять посилань на обов`язковість відображення обставин, що підлягають доказуванню, тому суд необґрунтовано та безпідставно послався в своїй ухвалі на положення ст. 91 КПК України, що недопустимо при підготовчому судовому засіданні.

Також, необґрунтованим є посилання суду на те, що «обвинувальний акт не містить посилання на мотив, мету вчинення злочинів, не описано детально способу вчинення злочину, та кваліфікації, яким, саме чином, ким та кому було задоволено статеву пристрасть неприроднім, способом, чи була мета вчинення вказаних злочинів заволодіти транспортним засобом. Крім того, в обвинуваченні зазначається, що злочинні дії були вчиненні з метою помсти, дана обставина не конкретизована прокурором, тобто залишається незрозумілим чи злочин кваліфіковано за ч. 2 ст. 153 КК України було вчинено з метою задоволення статевої пристрасті неприроднім способом чи то з метою помсти, дані обставини не конкретизовані в обвинувальному акті, що може призвести до невірної кваліфікації злочину....». В ухвалі вказано, що мотив - це усвідомлена спонука особи, яка викликала в неї намір вчинити злочин. Разом з тим, мотив - це не просто спонука до дій, а спонукання усвідомлене, обумовлене бажанням досягнути певної мети, що в повній мірі узгоджується з діями обвинувачених та відображає, що вони діяли саме умисно та цілеспрямовано, як вказано в обвинувальному акті «з метою помсти», а в чому виражалася дана помста доцільно встановлювати в ході судового розгляду, шляхом дослідження доказів, як то допиту сторін так і шляхом вивчення письмових документів та речових доказів. викладенні обвинувачення за ч. 2 ст. 153 КК України, що умисел спрямований на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприроднім способом над ОСОБА_10 та детально описано спосіб вчинення злочинів, із зазначенням кваліфікації як за ч. 2 ст. 1 53 КК України так і за ч. 2 ст. 189 КК України, де вказано всі кваліфікуючі ознаки, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Тому недоцільним є посилання суду на вірність чи невірність кваліфікації, оскільки це не є предметом розгляду на підготовчому судовому засіданні, так як суд у відповідності до ст. 291 КПК України вивчаючи обвинувальний акт мав перевірити взагалі її наявність з посиланням на положення закону і статті (частини статті).

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу, у яких зазначено вичерпний перелік відомостей.
Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складання обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, які він має містити, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.
Так, повертаючи обвинувальний акт прокурору стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд вказав, що відповідно до пункту 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті. Проте, на переконання колегії суддів. в інкримінованому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинуваченні, чітко та детально викладено обставини за яких було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України, що відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що у формулюванні обвинувачення повинні бути чітко відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюється кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Дослідження доказів наданих сторонами здійснюється безпосередньо в ході судового розгляду по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце складання обвинувального акта.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання фактично дав оцінку доказам кримінального провадження та фактичним обставинам кримінального правопорушення, які відповідно із вимогами ст. 368 КПК України вирішується судом у нарадчій кімнаті за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Під час підготовчого провадження, суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору виключно з причин невідповідності процесуальним вимогам, однак не вправі на даній стадії вирішувати питання правильності формулювання обвинувачення та давати оцінку фактичним обставинам кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону органом досудового розслідування, під час подання до суду першої інстанції обвинувального акту, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом.

За вказаних обставин доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 189 КК України, внесений в ЄДРДР за № 0000442 від 29.08.2014 року, повернуто прокурору Бобринецького району Кіровоградської області для усунення порушень вимог КПК України - скасувати, обвинувальний акт повернути до Бобринецького районного суду Кіровоградської області на новий судовий розгляд, зі стадії підготовчого провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2