Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4.,
прокурора ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001115 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року, який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року залишено без змін, та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, а також за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на зазначений вирок апеляційного суду,

у с т а н о в и в:

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, востаннє - за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 січня 2014 року й остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років 7 місяців.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 17 травня 2014 року приблизно о 23.30 год., перебуваючи по АДРЕСА_2, вихопив з рук потерпілої ОСОБА_7 жіночу сумочку, в якій знаходилися мобільний телефон, гроші, одяг, косметичка та банківська картка й з місця події зник, тобто повторно відкрито заволодів майном потерпілої на загальну суму 2300 грн, заподіявши останній матеріального збитку на вказану суму.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 24 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року - без змін.

Одночасно за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора цей же вирок місцевого суду скасував у частині призначеного засудженому покарання і ухвалив новий вирок від 24 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 цього Кодексу до призначеного за цим вироком покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 січня 2014 року й остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. У решті вирок місцевого суду залишив без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень щодо нього. Доводить свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення та вважає, що згідно з п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України всі наявні у провадженні докази є недопустимими. Також вважає, що слідчий безпідставно відмовив йому у залученні захисника.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку та ухвали апеляційного суду. Мотивує тим, що ухвалення апеляційним судом в одному провадженні двох рішень (вироку та ухвали) щодо однієї особи за одним і тим же обвинуваченням суперечить вимогам кримінального процесуального та є неприпустимим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка вважала, що вирок та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у цьому суді, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 434 КПК України участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу, не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази. Встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 405 КПК України передбачено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до статей 370, 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право його скасувати повністю чи частково та ухвалити новий, який повинен бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким і не повинно містити положень, які би суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

З матеріалів провадження вбачається, що 25 грудня 2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалено вирок щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.

На вказаний вирок засуджений ОСОБА_6 та прокурор подали апеляційні скарги, які апеляційний суд розглянув в одному провадженні, однак постановив два різних за своєю суттю й змістом судових рішення.

Так, за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6, апеляційний суд постановив ухвалу від 24 березня 2015 року, якою скаргу засудженого залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо нього - без змін.

У той же час, за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд цей же вирок місцевого суду в частині призначеного засудженому покарання скасував і ухвалив новий вирок від 24 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 цього Кодексу до призначеного за цим вироком покарання частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 січня 2014 року й остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Таким чином, апеляційний суд, у порушення норм кримінального процесуального закону, щодо однієї особи, в рамках одного кримінального провадження, за одними й тими ж фактичними обставинами постановив два рішення, перегляд яких судом касаційної інстанції передбачено різними нормами кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів постановлення у кримінальному провадженні двох рішень щодо однієї особи, за одними й тими фактичними обставинами справи суперечить вимогам кримінального процесуального закону і є неприпустимим.

За таких обставин, вирок та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати викладене та з урахуванням доводів сторін (у тому числі висловлених у касаційних скаргах) ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно вимог КПК України.

Оскільки рішення апеляційного суду підлягають скасуванню, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційна скарга засудженого, зважаючи на його вимоги, - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436-438 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу засудженого - задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1ОСОБА_2ОСОБА_3