АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/5437/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/426/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 серпня 2015 р. м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене 28.11.2012 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000058 відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселе Поле Софіївського
району Дніпропетровської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Дніпропетровського обласного управління ПрАТ «УПСК» на вирок суду Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2015 р.
Вироком суду, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 р., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 р.

На підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 р.,

На підставі ст. 76 КК України з покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році.» його звільнено від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», суд задовольнив у повному обсязі.
З Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди, стягнуто 14575,36 грн., на відшкодування моральної шкоди -13416 грн., на відшкодування витрат на правову допомогу - 65,97 грн., а всього стягнуто 28057,33 грн.
З ОСОБА_7 , на користь потерпілої ОСОБА_8 , стягнуто: 178 584 грн. - моральної шкоди, 421,23 грн. - витрати на правову допомогу, а всього стягнуто -179175,05 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів і про відшкодування процесуальних витрат.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_10
представник цивільного відповідача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить змінити рішення суду першої інстанції в частині цивільного позову, зменшивши суму моральної шкоди стягненої з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 з 178 584 грн. до 50 000 грн., в іншій частині, вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», просить скасувати вирок суду Тернівського району м. Кривого Рогу від 28.05.2015 р., в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.
За обставин встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступного злочину.
28.11.2012 р., близько 17. 25 год., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині дороги вул.23 Лютого, з боку вул. Косигіна, в напрямку вул. Червонознаменна м. Кривого Рогу. У цей час, попереду автомобіля на проїзну частину вийшла група неповнолітніх пішоходів, першою з яких, йшла пішохід ОСОБА_12 .

При цьому пішоходи перетинали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по дорожній розмітці 1.14.1 «Пішохідний перехід», наближаючись до полоси руху автомобіля.

Водій ОСОБА_7 , наближаючись до зазначеного пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, проявив неуважність до дорожньої обстановки, та діючи зі злочинною недбалістю, своєчасно не застосував заходів до зменшення швидкості та зупинки автомобіля, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 18.1 ПДР України.

Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем «ВАЗ 21093» в районі зупинки громадського транспорту «ПТУ-39» допустив наїзд на неповнолітню ОСОБА_12 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 була травмована та 03.12.2012 р., перебуваючи на стаціонарному лікування в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» померла.

Смерть ОСОБА_12 наступила від сполученої травми нижньої кінцівки, грудної клітини і голови з переломом кісток основи черепу, крововиливом під оболонки головного мозку, яка перебігала з пневмонією і ускладнилась набряком і дислокацією головного мозку.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України і наслідками - смертю неповнолітньої ОСОБА_12 , є прямий причинний зв`язок.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині цивільного позову, зменшивши суму моральної шкоди стягненої з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 з 178584 грн. до 50000 грн., в іншій частині, вирок суду залишити без змін.

ОСОБА_7 , вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 у розмірі 178 584 грн. не врахував принцип розумності і справедливості, стягнувши занадто велику суму моральної шкоди, не врахував суд і того, що він є пенсіонером, має на утриманні повнолітню дочку, яка являється інвалідом ІІ групи.

Цивільний відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду Тернівського району м. Кривого Рогу від 28.05.2015 р., в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Цивільний відповідач вважає вирок суду в частині цивільного позову незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Цивільний відповідач вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо цивільного позову, не врахував зміни до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та час укладення страхового полісу ОСОБА_7 .
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004р. № 1961-ІV, на теперішній час, діє зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 р. №5090-VІ.
Зазначеним законом були внесені зміни до Закону №1961-ІV, в ст.ст.9,22,23,24,26,26-1,27.
У відповідності до п.1 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень», Закон від 05.07.2012 р., №5090-VІ, набирав чинності через три місяці з дня його опублікування, крім підпунктів 13-21 пункту 2 розділу І цього Закону, які набирали чинності через шість місяців з дня опублікування зазначеного Закону.
У п.п. 13-16 п.2 розділу І Закону №5090-VІ, регламентовано зміни до ст.ст.22,23,24,26-1,27 Закону № 1961-ІV,
Цивільний відповідач звертає увагу, що Закон №5090-VІ від 05.07.2012 р., було опубліковано в газеті «Голос України» - 04.08.2012 р., №142 ,тому зміни до ст. 9 Закону № 1961-ІV, обов`язкових лімітів відповідальності страховика, набули чинності 04.11.2012 р., а зміни до ст.ст.22,23,24,26-1,27 Закону № 1961-ІV, щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, набули чинності - 04.02.2013 р.
Цивільний відповідач, вважає, що суд першої інстанції не врахував, що страховий поліс ОСОБА_7 укладено 05.01.2012 р., на строк дії з 12.01.2012 р. по 11.01.2013 р., тобто на момент події, 28.11.2012 р., діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV в редакції від 08.01.2012 р., і саме його необхідно застосовувати, оскільки поліс почав діяти з 12.01.2012 р., в період дії Закону № 1961-ІV, в редакції від 08.01.2012 р.
Суд першої інстанції, порушуючи закон, послався на ст.ст.9,24,27 Закону, який набрав чинності 04.02.2013 р.
Цивільний відповідач, вказує, що відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №5090-VІ, норми цього Закону не застосовуються до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були укладені, до набрання чинності, цим Законом.
Цивільний відповідач вважає, що згідно з нормами Закону №1961-ІV, в редакції від 08.01.2012 р., розмір моральної шкоди, що відшкодовується страховиком потерпілому, життю або здоров`ю якого заподіяна шкода внаслідок ДТП, не може перевищувати 2550 грн., оскільки обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, згідно п.9.3 ст. 9 Закону1961-ІV в редакції від 08.01.2012 р., становить 51000 грн. на одного потерпілого.
Як зазначає цивільний відповідач, потерпілому відшкодовується також і моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, при цьому, страховик відшкодовує не більше 5 відсотків ліміту, визначеному у п. 9.3 ст. 9 цього Закону.
Посилаючись на п.1.3 ст. 1 Закону1961-ІV в редакції від 08.01.2012 р., цивільний відповідач, вважає, що потерпілою є тільки ОСОБА_13 , життю якої заподіяно шкоду внаслідок ДТП, тому ОСОБА_8 не має право вимагати від ПрАТ «УПСК» відшкодування моральної шкоди і розмір такої моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн.
Тому, цивільний відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ПрАТ «УПСК», на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 13 416 грн.
Крім того, цивільний відповідач акцентує увагу, що страховик не може бути цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, оскільки обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено обвинуваченому, а із полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на його думку, суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину.
Крім того, цивільний відповідач вказує на порушення судом першої інстанції п.п. 37.1 та 27.5 ст. 27 Закону №1961-ІV, щодо права на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, яку мають право отримати особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.
Цивільний відповідач вважає, що витрати на поминальний обід, не відносяться до витрат, пов`язаних із похованням потерпілої, які відповідно до Закону №1961-ІV відшкодовує страховик.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, обвинувачений ОСОБА_7 , підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі, змінити вирок суду, зменшивши суму стягнутої з нього моральної шкоди до 50 000 грн., стосовно апеляційної скарги цивільного відповідача поклався на розсуд суду.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, захисник ОСОБА_10 , підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив змінити вирок суду, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_7 моральної шкоди до 50 000 грн., стосовно апеляційної скарги цивільного відповідача поклався на розсуд суду.
В судовому засіданні, апеляційної інстанції, представник цивільного відповідача, підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, щодо апеляційної скарги обвинуваченого поклався на розсуд суду.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, заперечувала проти задоволення, апеляційних скарг обвинуваченого і цивільного відповідача, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга цивільного відповідача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого повинна бути задоволена частково, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги цивільного відповідача, щодо порушення судом першої інстанції, норм матеріального та процесуального права, при розгляді цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, вважає за необхідне скасувати вирок суду, в частині цивільного позову і призначити новий розгляд, у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.
Згідно з вимогами ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України.
Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши обґрунтування висновків суду першої інстанції, щодо вирішення питання по цивільному позову, колегія суддів встановила наступне.
5.01.2012 р., між обвинуваченим ОСОБА_7 і ДОУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», укладено договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, це підтверджено полісом № АВ/0806947(ар. пр.120, т.2).
Строк дії поліса № АВ/0806947 з 12.01.2012 р. по 11.01.2013 р. (ар. пр.120, т.2).

Подія дорожньо-транспортної пригоди мала місце 28.11.2012 р., і наслідки цієї події - смерть неповнолітньої ОСОБА_13 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , настали у час дії Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004р. № 1961-ІV, з подальшими змінами.
05.07.2012 р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №5090-VІ, яким внесені зміни до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1961-ІV від 01.07.2004 р.
В новій редакції викладені ст.ст. 6,9,22,23,24,26,26-1,27.
Згідно п.1 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень, закон набрав чинності через три місяці з дня його опублікування, крім підпунктів 13-21 пункту 2 розділу І Закону, які набрали чинності через шість місяців з дня його опублікування.
Таким чином, частина змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 р. набрала чинності 04.11.2012 р., інша частина, тобто весь закон, набрав чинності - 04.02.2013 р.
Приведене вище, свідчить про те, що частина змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 р. була чинна на момент події, а інша частина змін, набрала чинності після сплину дії полісу № АВ/0806947- 11.01.2013 р.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами цивільного відповідача, що на день ухвалення оскаржуваного вироку, діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 р., № 1961-ІV, зі змінами, які були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 5090-VІ від 05.07.2012 р.
У відповідності до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №5090-VІ від 05.07.2012 р., встановлено, що норми цього Закону не застосовуються до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які укладені до набрання чинності цим законом, тобто договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між обвинуваченим і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 05.07.2012 р., укладався до набрання чинності змін до закону №1961-ІV від 01.07.2004 р.
Суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , послався на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на ст. 6, п.22.1 ст.22, п.24.1 ст. 24, п.24.2 ст. 24, п.24.3 ст. 24, п.27.4 ст.27, однак не вказав, яку редакцію закону він використовував.
Із тексту зазначених у вироку статей, вбачається, що вони, окрім ст. 6, викладені в новій редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 р., №5090-VІ, який частково набрав чинності на день події, а остаточно, набрав чинності 04.02.2013 р., після закінчення дії полісу № АВ /0806947 - 11.01.2013 р.
Згідно зі ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, за ч.2 цієї статті, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, ч.3 вказаної норми закону встановлює, що, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства,який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відносини, між обвинуваченим та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», виникли з моменту укладання між ними договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто з 05.01.2012 р., і відповідно, на той момент, вони регулювалися законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на час укладання договору.
Застосовуючи норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 р., у новій редакції, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №5090-VІ від 05.07.2012 р, який остаточно набрав чинності 04.02.2013 р., суд першої інстанції не обґрунтував, чому саме, він керувався цим законом, а не нормами попереднього закону, який діяв на момент укладення договору, цього ж стосується і посилання у вироку на ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яку суд виклав в іншій редакції Закону.
Колегія суддів, також, погоджується з доводами апелянта, у тій частині, що суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов потерпілої, в частині відшкодування майнової шкоди, у повному обсязі, не обґрунтував свого рішення, щодо стягнення на користь цивільного позивача витрат на придбання харчів для поминального обіду в сумі - 2284,54 грн., та витрат на поминальний обід у сумі-3680 грн., і ухвалив його в супереч ст. 1201 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи цивільний позов, не вказав якою редакцію Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він керувався при ухваленні рішення, і по суті не обґрунтував прийнятого рішення, як відносно вимог цивільного відповідача, так і відносно вимог обвинуваченого, ретельно не перевіривши їх доводи, та всебічно не з`ясувавши усі обставини на які посилаються сторони, тим сам, допустив істотні порушеннявимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку.

В апеляційній скарзі цивільного відповідача не ставиться питання про ухвалення нового вироку, в частині цивільного позову, тому апеляційний суд, не виходячи за її межі, приймає рішення про скасування вироку суду, в частині цивільного позову і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах сторін, які під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства, слід ретельно та повно перевірити, дати їм належну оцінку, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст.128, 404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок суду суду Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2015 р. у кримінальному провадженні №000058 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,в частині цивільного позову - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.

В решті рішення суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4