АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1612/15-к Номер провадження 11-кп/786/880/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1ст.187 Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року по кримінальному провадженню № 0000386 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Білики Миргородського району, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, судимого:

- 27 березня 2008 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186,69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнений за відбуттям покарання 7.07.2009 року;

- 4 лютого 2011 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.296, ч.2ст.162, ч.3 ст.185, 395 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. За постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 вересня 2012 року замінено обмеженням волі на 2 роки 1 місяць 25 днів та звільненого за відбуттям покарання 28 жовтня 2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

з участю прокурора: ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого: ОСОБА_7 , обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
До апеляційного суду звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення його підзахисним інкримінованого злочину. На думку захисника, судом не було встановлено факт нападу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілого ОСОБА_9 .. З цього приводу показання останнього непослідовні, а упізнання обвинуваченого потерпілим відбулося після спілкування його з працівниками міліції. До того ж, його підзахисний не міг розмахувати ножем, так як за 36 днів до події злочину йому була проведена операція після розриву правого ключичного з`єднання. Свідок ОСОБА_10 , на ім`я якого було здано в скупку мобільний телефон потерпілого, оговорив його з метою ухилитися самому від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Захисник вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчинення злочину, а також свідка ОСОБА_11 , яка підтверджувала його показання, та медичні документи про його стан здоров`я. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до медичних документа з метою отримання і дослідження доказів, що спростовують вину його підзахисного. Суд також не взяв до уваги наданий стороною захисту витяг із медичної карти Миргородської районної лікарні, який, на думку захисника, підтверджує позицію захисту, що ОСОБА_6 фізично не міг тримати у правій руці ніж, а отже, вчинити розбійний напад.

Інші учасники судового провадження вирок місцевого суду не оскаржували.
Вироком Кременчуцького районного суду від 05.10.2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, та засуджено на 3 роки позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 вчинив злочин за таких обставин.

1 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 з метою заволодіння грошима та іншим майном потерпілого ОСОБА_9 прослідував за останнім з м. Кременчука до с. Бурти Кременчуцького району. Там він на АДРЕСА_2 близько 22 години, розмахуючи ножем перед потерпілим та погрожуючи застосувати насильство, небезпечне для його життя і здоров`я, примусив останнього передати йому сумку та куртку, з яких він вилучив мобільний телефон марки «Nokia 6060» вартістю 500 гривень та гроші в сумі 130 гривень. Після цього з місця вчинення злочину зник, а майном потерпілого розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляції, прокурора ОСОБА_8 , яка пропонували залишити вирок районного суду без змін, а апеляцію захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів знаходить, що вона задоволенню не підлягає з наступних мотивів .

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні та викладеними у вироку.

Так, у судовому засіданні стороною обвинувачення були надані докази, які викривають обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. А саме, потерпілий засвідчив у судовому засіданні, що саме обвинувачений ОСОБА_6 в с.Бурти Кременчуцького району першого травня 2015 року близько 22-ї години напав на нього та, погрожуючи ножем, заволодів його мобільним телефоном і грошима в сумі 130 грн.. Як засвідчив потерпілий, у цей день він в м. Кременчуці грав у карти на гроші. Там же був і обвинувачений ОСОБА_6 , який спочатку проводив його до потяга, а потім, коли він вийшов на зупинці в с. Бурти, раптово знову з`явився, напав на нього та заволодів його телефоном і грошима.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , хоча й заперечував факт розбійного нападу на потерпілого, однак підтвердив показання останнього про те, що він також був у м. Кременчуці, де потерпілий з іншими особами грав у карти на гроші. Він також визнав, що знайомий зі свідком ОСОБА_10 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання, убачається, що потерпілий серед інших осіб упізнав ОСОБА_6 як особу, яка увечері 1 травня 2015 року, погрожуючи застосуванням ножа, заволоділа належним йому телефоном «Nokia 6060» вартістю 500 гривень та грошима в сумі 130 гривень. Як видно, вказана слідча дія була проведена відповідно до вимог ст.228 КПК України. При цьому ОСОБА_6 , як особа, що підлягала упізнанню, пред`являвся разом з іншими трьома особами однієї з ним статі та за зовнішніми ознаками істотно не відрізнявся від інших учасників цієї слідчої дії, що наглядно видно за долученими до кримінального провадження фототаблицями (а.с.84-86), а тому з цього приводу доводи апеляції щодо порушення вказаної норми закону безпідставні.

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , він на прохання обвинуваченого ОСОБА_6 дозволив здати у скупку на свій паспорт телефон «Nokia 6060». Убачається, що хоча останній, й не визнав факту здачі на ім`я ОСОБА_10 телефону, однак підтвердив, що свідок дійсно давав йому свій паспорт.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_12 вбачається, що у травні 2015 року до нього в кіоск зайшли два чоловіки, при цьому один із них за 50 грн. здав йому мобільний телефон«Nokia 6060». Дані про особу, що здала йому телефон він заніс до журналу з наданого йому паспорта.

Згідно з записами журналу прийому бувших у використанні мобільних телефонів ФОП ОСОБА_12 та гарантійним талоном на телефон «Nokia 6060», наданим потерпілим ОСОБА_9 , вбачається, що у названому журналі за серійним номером НОМЕР_1 значиться телефон, який був у власності потерпілого (а.с.81-83).

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 вбачається, що саме на його паспортні дані обвинувачений ОСОБА_6 здав до кіоску ФОП ОСОБА_12 мобільний телефон «Nokia 6060».

Доводи сторони захисту, що свідок ОСОБА_10 давав неправдиві показання, оговорюючи ОСОБА_6 у вчиненні злочину, нічим не підтверджуються та спростовуються показаннями потерпілого й іншими наведеними вище доказами.

Таким чином, сукупністю наведених вище доказів знайшли підтвердження показання потерпілого ОСОБА_9 про обставини розбійного нападу на нього обвинуваченим ОСОБА_6 , а тому вважати такі показання неправдивими, як на це вказується у поданій апеляці, немає підстав.

Що стосується доводів сторони захисту про неможливість фізично з боку обвинуваченого застосувати стосовно потерпілого ножа через перенесену незадовго до події злочину операцію правого плеча, як про це вказується у вироку суду, то вони безпідставні.

Як видно із наданого стороною захисту витягу із медичної карти хворого №2331/242 на ім`я ОСОБА_6 , останній дійсно перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі з 23.03. по 6.04. 2015 року, де був прооперований після консолідуючого розриву правого ключичного зчленування та був виписаний у задовільному стані. Однак, як видно із матеріалів кримінального провадження, і це визнав у судовому засіданні сам обвинувачений та підтвердив потерпілий, такий стан здоров`я не завадив ОСОБА_6 через 24 дні після виписки з лікувального закладу прибути із Миргородського району до м. Кременчука та 1 травня відвідати кафе, пити там спиртні напої, та грати у карти. Крім того він на велосипеді на прохання інших гравців їздив до магазину по горілку, а потім протягом ночі пересуватися околицями міста, що без сумніву змушувало його здійснювати активні рухи обома руками. Отже, наданий стороною захисту доказ не може бути взятий судом до уваги як підтвердження позиції обвинуваченого про неможливість фізично погрожувати з його боку потерпілому ножем.

Судом першої інстанції розглядалося клопотання сторони захисту про витребування з Миргородської центральної районної лікарні медичної документації стосовно ОСОБА_6 , та обґрунтовано було відмовлено у його задоволенні за наявності наведеної вище сукупності доказів та встановлених у судовому засіданні об`єктивних обставин вчиненого злочину.

З наведених підстав, колегія суддів не знайшла за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної експертизи для визначення можливості обвинуваченого розмахувати ножем 1 травня 2015 року.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 187 КК України як розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном.

Призначаючи ОСОБА_6 міру покарання, місцевий суд, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та конкретні обставини справи.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд обґрунтовано у межах, передбачених санкцією частини 1 ст. 187 КК України, дійшов правильного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 із застосуванням покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений законом. Таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

у х в а л и л а :
Апеляцію захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року стосовно нього, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 - з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4