В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.11.2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001448 від 12.03.2013 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, студента вищого навчального закладу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, -
в с т а н о в и в :
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 за наступних обставин.

Так, згідно обвинувального акту, 10.03.2013 року о 20:30 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на чергуванні охоронником ПП «Фортеця-Гарант» рухався за кермом службового автомобілю «Geelly CK CBU», державний номер « НОМЕР_1 » разом із напарником ОСОБА_8 , від вулиці 600-річчя в м. Вінниці до паркувального майданчику гіпермаркету «Грош». В цей час проїзну частину переходив, раніше незнайомий ОСОБА_6 ОСОБА_4 разом із ОСОБА_9 . ОСОБА_6 , помітивши на дорозі ОСОБА_10 ,В та ОСОБА_9 , з метою уникнення зіткнення, зупинив автомобіль на проїзній частині дороги, після чого вийшов з автомобіля та звернувся до ОСОБА_4 . Під час розмови між вказаними особами виникла конфліктна ситуація з приводу дотримання правил дорожнього руху. ОСОБА_4 обурившись на зауваження ОСОБА_6 ударив ногою по передній частині бампера автомобіля, відламав автомобільний номерний знак і тримаючи його в руках, почав рухатись в сторону магазину «Грош». Побачивши це ОСОБА_6 пішов за ОСОБА_4 , але останній умисно наніс ОСОБА_6 один удар номерним знаком в область потилиці.

Відповідно до висновку експерта №1110 від 21.06.2013 року при судово-медичному огляді ОСОБА_6 12.03.2013 року було виявлене тілесне ушкодження: садно в потиличній ділянці голови справа. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_6 відноситься до легких тілесних ушкоджень, по давності утворення може відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 10.03.2013 року, виникло від дії тупого твердого предмета з обмежуючою контактуючою поверхнею.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винну у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, дав суду показання, що він раніше не був знайомий з потерпілим ОСОБА_11 . 10.03.2013 року, біля 20:00 години, він з ОСОБА_9 повертався з ТЦ «Мегамол» та йшли до магазину «Грош». Вони пройшли перехрестя вулиць Келецької та 600-річчя, рухалися в напрямок автостоянки, дорога була засніжена, тому вони вимушені були рухатися по проїжджій частині дороги. В цей час він почув звук автомобіля, та побачив праворуч від себе автомобіль служби охорони «Гарант», з якого вийшов ОСОБА_6 , який лаявся та наніс йому удар ногою, почав в грубій формі пояснювати йому, що він з ОСОБА_9 ходять у невстановленому місці. З автомобіля також вийшов ОСОБА_8 , який наніс йому удар в голову, після чого він почав відходити назад, проте ОСОБА_6 штовхнув його та він впав, а коли піднявся, то знову почав відходити до магазину «Кристал». До нього знову підійшов ОСОБА_8 , який лаявся та наніс йому удар в груди, після чого тримаючи за одяг почав смикати. Крім того, якийсь чоловік, який представився працівником міліції, намагався затягти його з ОСОБА_9 в автомобіль, проте вони пручалися та відмовились сідати у невідоме авто та той чоловік кудись зник. ОСОБА_6 пропонував від`їхати разом з ними, щоб поговорити. Потім ОСОБА_8 сказав ОСОБА_6 їх відпустити.

Під час усього цього конфлікту він встиг зателефонувати своїй тітці та розповів про те, що сталося, а тому він зрозумів, що поведінка ОСОБА_8 ймовірно зумовлена тим, що його тітка зателефонувала на службу охорони, в якій вони працювали.

Він фотографував автомобіль, перед тим як мав іти додому, проте ОСОБА_6 тримав його та вимагав стерти фотографії. Від хвилювання він дійсно вдарив ногою по автомобілю, проте номер не відривав та ОСОБА_6 номерним знаком не бив. Вважає, що справа сфальсифікована ОСОБА_6 з метою помсти за те, що напарника потерпілого ОСОБА_8 було засуджено за його побиття.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання, що 10.03.2013 року він з ОСОБА_8 їхав до гіпермаркету «Грош», коли вони під`їжджали до магазину, по вулиці, по проїжджій частині рухались двоє хлопців, які створювали перешкоди в русі їхньому авто. Він вийшов з автомобіля та зробив хлопцям зауваження, проте ОСОБА_4 відреагував нервово, почав погрожувати звільненням. При цьому товариш ОСОБА_4 реагував на зауваження спокійно. ОСОБА_4 почав фотографувати, після чого відірвав рукою номерний знак з автомобіля та почав втікати. Він наздогнав ОСОБА_4 , коли той находу розвернувся, махнув рукою з номерним знаком і попав йому по голові в потилицю. ОСОБА_4 комусь зателефонував та розмовляв по телефону. Він наздогнав обвинуваченого, коли той впав та кілька хвилин вони розмовляли. Після цього ОСОБА_4 втік. Далі викликали працівників міліції, однак вони не приїхали.

Зель підібрав номерний знак та поклав в багажник, пізніше вони прикрутили його. В нього була розсічена шкіра на потилиці, тому він прикладав сніг. Коли він зранку приїхав на роботу до офісу, хтось відкрутив номерний знак з авто, його сфотографували та склали акт, після чого вони поїхали в міліцію та наступного дня він пройшов медичний огляд у лікарні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав показання, що він працює охоронцем в ПП «Фортеця». 10.03.2013 року він під`їжджав з ОСОБА_6 до магазину «Грош», перед їхнім автомобілем, по проїжджій частині йшли двоє хлопців, водій зупинив автомобіль, один хлопець не відходив з дороги, інший почав перебігати дорогу. Сталось так, що водій ледь не збив ОСОБА_4 , в зв`язку з чим розпочався конфлікт. ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, він же залишився сидіти в авто. ОСОБА_4 почав фотографувати автомобіль та номерний знак, а потім відірвав знак та почав тікати, коли обвинувачений збігав з пагорба, а ОСОБА_6 його наздоганяв, в цей час ОСОБА_4 махнув рукою, в якій був номерний знак та попав в голову ОСОБА_6 і номерний знак випав з рук обвинуваченого на землю. Вони знову наздогнали обвинуваченого та повернули його до автомобіля та забрали знак. Повідомив, що він був засуджений за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, що він являється товаришем ОСОБА_4 10.03.2013 року, ввечері, він з ОСОБА_4 переходив дорогу біля магазину «Грош», що на вулиці 600-річчя в м. Вінниці, біля пішохідного переходу. Ззаду них під`їхав і зупинився автомобіль служби охорони, в якому відчинилось вікно водія та почалась словесна перепалка, потім вийшов ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Вони усі стояли на проїжджій частині дороги, коли поряд проїжджав ще один автомобіль, він відійшов з дороги на тротуар, а ОСОБА_4 залишався стояти перед автомобілем охорони. Далі він побачив, як біжить ОСОБА_4 та падає на спуску, а охоронець декілька разів вдарив ОСОБА_4 та повернувся до свого автомобіля. Коли ОСОБА_4 також повернувся до автомобіля конфлікт продовжився. ОСОБА_12 сфотографував задній номер автомобіля служби охорони, проте номерний знак не відривав та нікого не бив. Як ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_4 в голову, він не бачив.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала показання, що вона працює продавцем магазину, який обслуговує служба охорони «Фортеця», та знайома з потерпілим. 10.03.2013 року вона поверталась додому з роботи та йшла на трамвайну зупинку. Тротуар та дорога були засніжені. вона бачила, що по дорозі їхав автомобіль служби охорони в напрямку до магазину «Грош», по дорозі, перед автомобілем, йшли хлопці. Машина подала сигнал, проте хлопці не сходили з дороги. З автомобіля вийшов водій та пасажир, які почали спілкуватись з обвинуваченим та іншим хлопцем. Потім вона бачила як високий хлопець зігнувся перед автомобілем та встав, в руках у хлопця була деталь автомобіля розмірами біля 50-70 сантиметрів. Потім хлопці почали втікати та обвинувачений вдарив ОСОБА_6 номерним знаком.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала показання, що вона являється тіткою ОСОБА_4 10.03.2013 року, біля 20 години, вона зателефонувала своєму племіннику ОСОБА_15 та він повідомив, що йде зі своїм товаришем до магазину «Грош». Через деякий час ОСОБА_16 зателефонував їй та сказав, що його б`ють працівники служби охорони «Фортеця». Так як ця служба охороняє і її магазин, вона зателефонувала до диспетчера вказаної служби охорони.

Пізніше її племінник прийшов додому побитий та вони поїхали в міліцію. Вранці вона пішла на фірму «Фортеця», де їй повідомили, що нібито ОСОБА_4 вдарив номерним знаком охоронця фірми та в неї відбулась неприємна розмова з працівниками охоронної фірми які оговорювали ОСОБА_12 , після якої вона відмовилась від послуг даної фірми. Також вони з племінником звернулися в лікарню де здали аналізи на вживання алкоголю та наркотиків ОСОБА_12 , йому було проведено судово-медичну експертизу. На руках у ОСОБА_4 вона бачила синці.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомила про те що в березні 2013 року, під час її чергування в якості оператора охоронної фірми «Фортеця Гарант», зателефонував ОСОБА_8 та повідомив про проте що хлопці відірвали номер з автомобіля, вдарили ОСОБА_11 по голові, та попросив викликати міліцію, що вона й зробила. Через деякий час ОСОБА_18 зателефонував знову та повідомив, що хлопці пішли, а охоронці продовжили працювати, та просили відмінити виклик міліції.

Окрім показань свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами обвинувачення та захисту:

- акт обстеження автомобіля Geely CK-2 державний номер НОМЕР_1 від 11.03.2013 року комісією ПП «Фортеця-Гарант» з фототаблицею (т.1 а.с. 67-68);

- висновок судово-медичної експертизи №1110 від 18.06.2013 року, згідно якого при судово-медичному огляді ОСОБА_6 12.03.2013 року було виявлене тілесне ушкодження: садно в потиличній ділянці голови справа. Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_6 відноситься до легких тілесних ушкоджень, по давності утворення може відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи 10.03.2013 року, виникло від дії тупого твердого предмета з обмежуючою контактуючою поверхнею. Характер і локалізація виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження за механізмом утворення узгоджуються з обставинами, відображеними у матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_8 від 13.03.2013 року («...високого зросту хлопець вдарив мого напарника ОСОБА_6 номерним знаком по голові...»), у протоколі допиту ОСОБА_6 від 13.03.2013 року («...один із хлопців... вдарив мене номерним знаком по голові ззаду...»), у протоколі допиту ОСОБА_13 від 30.03.2013 року («...чоловік ... наніс йому удар номерним знаком в область голови...»), у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.06.2013 року за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 («...останній тікаючи навідмаш правою рукою наніс номерним знаком удар в область потилиці...») (т.1 а.с. 80-81);

- протокол проведення слідчого експерименту від 11.06.2013 року за участю ОСОБА_8 з фото таблицею до нього (т.1 а.с. 86-96);

- вирок Вінницького міського суд Вінницької області від 13.03.2014 року в кримінальному провадженні №127/18884/13-к за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, а саме у нанесенні ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_4 , який зі змінами набув законної сили 06.08.2014 року (т.1 а.с. 136-138, т.2 а.с. 52-55);

- оглянуті в судовому засіданні СD-диски, з файлами з відеозаписами з камер спостереження.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 було ним вчинене. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя слідує, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

В ході як досудового, так і судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 послідовно заперечував скоєння ним злочину відносно ОСОБА_6 та заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому не заперечуючи факту конфлікту між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що, зокрема підтверджується і обвинувальним вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2014 року в кримінальному провадженні №127/18884/13-к за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України, а саме у нанесенні ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_4 , який набув законної сили 06.08.2014 року, що повністю узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_9 .

В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження версія сторони обвинувачення, щодо того, що ОСОБА_4 10.03.2013 року, біля 20:30 години умисно наніс ОСОБА_6 один удар номерним знаком від автомобіля в область потилиці. На підтвердження вказаної версії не може свідчити Акт обстеження автомобіля Geely CK-2 д.н.з. НОМЕР_1 від 11.03.2013 з фото таблицею (т. 1. а.с. 67-68) оскільки він складений наступного дня після подій про які йдеться в обвинувальному акті, в іншому місці, поза межами кримінального провадження, не уповноваженою особою, без додержання встановленого КПК України порядку та на переконання суду являється недопустимим доказом.

Аналізуючи показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 в частині завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому, суд вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями як обвинуваченого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_9 так і ретельно дослідженими в судовому засіданні матеріалами відеозйомки камер спостереження згідно якої зафіксовано саме завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 а не потерпілому.

Крім того суд зважає на те, що як потерпілий ОСОБА_6 , так і свідок ОСОБА_8 будучи працівниками охоронної фірми та значно переважаючи обвинуваченого у фізичній силі, після нібито завдання тілесного ушкодження ОСОБА_19 не вжили заходів по затриманню нападника та передачі його до правоохоронних органів хоча малу таку можливість, не дочекались приїзду працівників міліції, а продовжили виконання своїх професійних обов`язків.

Також суд зважає на те, що потерпілий ОСОБА_6 звернувся з заявою до правоохоронних органів наступного дня біля опівдня (т. 2 а.с. 64), після того як свідок ОСОБА_14 (тітка обвинуваченого) приходила до охоронної фірми де працює потерпілий та обурювалась з приводу побиття ОСОБА_4 охоронцями, а пройшов обстеження на наявність тілесних ушкоджень згідно висновку експерта № 1110 від 21.06. 2013 р. 12.03.2013 року (т. 1 а.с. 80), тобто через два дні після подій 10.03.2013р., що на думку суду ставить під сумнів показання потерпілого та свідка ОСОБА_8 , в частині обставин за яких потерпілим було отримано тілесне ушкодження, й на думку суду свідчить про намагання потерпілого виставити свої дії у вигідному для себе світлі.

З аналогічних міркувань суд не вважає за можливе визнати прийнятним доказом відомості викладені у протоколі слідчого експерименту від 11.06.2013 року за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 86-96).

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_20 , яка перебуває з потерпілим в приятельських стосунках, й в судовому засіданні повідомила, що вона в темну пору доби, на великій відставні бачила, як обвинувачений зігнувся біля автомобіля, а потім встав й в нього в руках була деталь від автомобіля, якою він відбігши на ще більшу відстань від свідка, вдарив ОСОБА_11 , проте не змогла дати чітких відповідей на уточнюючі запитання, й розцінює такі показання як намагання сприяти потерпілому.

Водночас на думку суду показання свідка ОСОБА_17 не можуть беззаперечно свідчити про отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок умисних дій ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене суд вважає недопустимим доказом і висновок судово-медичної експертизи № 1110 від 21.06.2013 року (т. 2 а.с. 80-81) в частині викладу обставин справи за яких потерпілому ОСОБА_6 було завдано тілесного ушкодження, а саме: «характер і локалізація виявленого у ОСОБА_6 тілесного ушкодження за механізмом утворення узгоджуються з обставинами, відображеними у матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_8 від 13.03.2013 року («...високого зросту хлопець вдарив мого напарника ОСОБА_6 номерним знаком по голові...»), у протоколі допиту ОСОБА_6 від 13.03.2013 року («...один із хлопців... вдарив мене номерним знаком по голові ззаду...»), у протоколі допиту ОСОБА_13 від 30.03.2013 року («...чоловік ... наніс йому удар номерним знаком в область голови...»), у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.06.2013 року за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 («...останній тікаючи навідмаш правою рукою наніс номерним знаком удар в область потилиці...»)» оскільки вони є похідними від протоколів допиту ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ОСОБА_13 та протоколу вищевказаного слідчого експерименту від 11.06.2013р. Доказів які б свідчили про протилежне стороною обвинувачення суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 62 Конституції України: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а тому суд приходить до остаточного висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у скоєнні злочину передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні в зв`язку з не доведенням вчинення інкримінованого йому злочину.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

З врахуванням вищенаведеного в задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 26, 100, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України - виправдати.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди відмовити.
Речові докази надані суду під час судового провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після його проголошення вручити ОСОБА_4 та прокурору негайно, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: