Справа № 164/1082/15-к
п/с 1-кп/164/83/2015
Категорія: 67
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000182 від 23 липня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, непрацюючого, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше не судимого, запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді домашнього арешту на термін 60 днів обрано 30.07.2015 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , маючи спеціальне звання - старший лейтенант міліції,відповідно до наказу начальника УМВС України у Волинській області № 140 о/с від 28.05.2015 року був призначений на посаду інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Маневицького та Любешівського районів УДАІ УМВС України у Волинській області. ОСОБА_4 являвся працівником органу внутрішніх справ та службовою особою правоохоронного органу в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади, передбачених ст. 10 Закону України „Про міліцію, згідно якої міліція, відповідно до своїх завдань, зобов`язана: виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством; приймати і реєструвати заяви й повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ; приймати рішення про накладення адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання у випадках, передбачених законом; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення. Працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі безпосереднього виявлення подій, які загрожують особистій чи громадській безпеці, зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції, тощо.
Відповідно до ст.ст. 2 та 20 Закону України „Про міліцію ОСОБА_4 являвся представником державного органу влади, чиї законні вимоги є обов`язковими для виконання громадянами і посадовими особами.
Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону України „Про міліцію ОСОБА_4 , як працівник міліції, у межах повноважень, наданих вказаним вище Законом та іншими нормативно-правовими актами, самостійно приймав рішення і ніс за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді інспектора з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Маневицького та Любешівського районів УДАІ УМВС України у Волинській області, будучи представником влади, що здійснює правозастосовні та правоохоронні функції, та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів від 23.12.1993 року працівником правоохоронного органу, який повинен суворо дотримуватися вимог Конституції України та норм чинного законодавства, в порушення вимог Закону України „Про міліцію та діючого законодавства України, а також функціональних обов`язків працівника міліції, використовуючи своє службове становище, вирішив незаконно збагатитися та отримати неправомірну вигоду.
Так, 22 липня 2015 року інспектор з адміністративної практики відділення ДАІ з обслуговування Маневицького та Любешівського районів УДАІ УМВС України у Волинській області, у вечірню пору доби, перебуваючи в смт. Маневичі Волинської області, під час особистої телефонної розмови з ОСОБА_6 домовився з останнім про отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 у вигляді грошових коштів на суму 500 доларів США за здійснення впливу на голову Маневицького районного суду Волинської області ОСОБА_7 , який являється особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з яким перебував у довірливих робочих відносинах, з метою прийняття рішення у адміністративній справі щодо ОСОБА_6 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке б в частині накладення адміністративного стягнення відповідало особистим інтересам ОСОБА_6 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, 23 липня 2015 року, біля 9 год. 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу приміщення Маневицького районного суду Волинської області, що в смт. Маневичі, вул. Незалежності, 13 Волинської області, діючи умисно, з метою протиправного збагачення, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду - грошові кошти на суму 500 (п`ятсот) доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 23 липня 2015 року (22.0129 гривень за 1 долар США) становило 11006 гривень 45 копійок, за вплив на голову Маневицького районного суду Волинської області ОСОБА_7 , який являється особою, уповноваженою на виконання функцій держави, з яким перебував у довірливих робочих відносинах, з метою прийняття рішення у адміністративній справі щодо ОСОБА_6 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке б в частині накладення адміністративного стягнення відповідало особистим інтересам ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_4 прийняв пропозицію ОСОБА_6 та отримав неправомірну вигоду на вищевказану суму.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Під час досудового розслідування 4 вересня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000182, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, зобов`язувався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення, у з`ясуванні всіх обставин, співпрацювати з правоохоронними органами з метою викриття злочинів, вчинених іншими особами.Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме: за ч. 2 ст. 369-2 КК України 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 13600 гривень, із спеціальною конфіскацією.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 2 ст. 369-2 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Згідно ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення злочину, передбаченого статтею 354 та статтями 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 розділу XVII Особливої частини цього Кодексу, або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого зазначеними статтями.
Відповідно до ч. 5 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої злочином.
Враховуючи, що кримінальне провадження було розпочато після звернення ОСОБА_6 про вчинення злочину, кошти на суму 500 доларів США, які належали ОСОБА_6 , були передані ОСОБА_4 після звернення до правоохоронного органу із заявою про вчинення злочину, суд вважає, що вказані кошти у відповідності до ч. 5 ст. 96-2 КК України підлягають поверненню ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 96-1, 96-2, 98, 100, 110, 124, 126, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 4 вересня 2015 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000182 від 23 липня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, призначивши покарання 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень штрафу із спеціальною конфіскацією.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в доход держави 460 (чотириста шістдесят) гривень 80 копійок судових витрат за проведення судової експертизи спеціальних хімічних речовин, 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки судових витрат за проведення судової технічної експертизи документів, а всього судові витрати на загальну суму 706 (сімсот шість) гривень 32 копійки.

Речові докази: грошові кошти на суму 500 доларів США, які знаходяться на зберіганні у фінансовій частині УСБУ у Волинській області, - передати власнику ОСОБА_6 ; фрагменти марлевої тканини із змивами з рук, марлевий тампон із препаратом „Промінь-1, чистий марлевий тампон та тампон зі зразком препарату „Промінь-1, чистий марлевий тампон для змивів з рук, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів прокуратури Волинської області, - знищити; мобільний телефон „Nokia 6700 (ІМЕІ НОМЕР_2 ) з SІМ-картою оператора мобільного зв`язку „Київстар НОМЕР_3 та шкіряним чохлом чорного кольору для мобільного телефону, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів прокуратури Волинської області, - повернути власнику ОСОБА_4 ; грошові кошти на суму 77 гривень, які знаходяться на зберіганні у фінансовій частині УСБУ у Волинській області, - передати власнику ОСОБА_4 ; карту пам`яті SP micro SD 8 GB із відеофайлами, оптичний диск DVD+R „VS із відеофайлами залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1