Справа № 357/1197/16-к
1-кп/357/236/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.02.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000067 від 30.03.2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівське Таращанського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, прийнятого на військову службу за контрактом, мідника ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

22 жовтня 2013 року солдата ОСОБА_5 було прийнято на військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 22.10.2013 року № 237, зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду акумуляторника ремонтної роти військової частини НОМЕР_3 , яка дислокується по АДРЕСА_2 . Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, був повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, старший солдат ОСОБА_5 в період з 22 квітня 2015 року по 14 жовтня 2015 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, в умовах особливого періоду вчасно не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) в АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, і не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 14 жовтня 2015 року ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

В подальшому ОСОБА_5 , діючи умисно, з тих же мотивів, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, в умовах особливого періоду з 26 жовтня 2015 року по 19 січня 2016 року вчасно не з`явився на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) в АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, і не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби і 19 січня 2016 року ОСОБА_5 був доставлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовцями Військової служби правопорядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно він проходить службу за контрактом. В період часу з 22 квітня 2015 року по 14 жовтня 2015 року він самовільно залишив військову частину, в якій проходить службу і в цей період став працювати на будівництвах, так як йому були потрібні гроші. 14 жовтня 2015 року він повернувся до військової частини. Після цього, 26 жовтня 2015 року він знову без будь-якого дозволу залишив військову частині і поїхав до себе додому в АДРЕСА_1 , так як його дружина була вагітна і потребувала його допомоги. В період з 26 жовтня 2015 року по 19 січня 2016 року він був відсутній за війцем проходження служби. Військову частину він залишав по сімейним обставинам, а звільнитися зі служби він не міг, так як зараз в умовах особливого періоду не дозволяється звільнення зі служби.

У скоєному ОСОБА_5 розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі, так як він має на утриманні малолітню дитину, а тому він просить надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_5 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 407 ч. 4 КК України, оскільки він вчиняв самовільне залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинені особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_5 за місцем проходження військової служби хоча і характеризується негативно, однак за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чистосердечно розкаюється, - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючі відповідальність обставини судом не встановлені.

Призначаючи міру покарання, крім того, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, чистосердечно розкоюється, має на утриманні малолітню дитину, суд також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання.

Враховуючи всі наведені вище обставини, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази у провадженні відсутні.

Судові витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Відносно ОСОБА_5 застосовано 21.01.2016 року запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 20.03.2016 року і до вступу вироку в законну силу відсутні підстави для зміни чи скасування даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на відділ поліції за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,