АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003222 від 06 грудня 2014 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Шевченківського районного суду м Чернівці від 16 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, пенсіонера, розлученого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-17 січня 2012 року вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, який змінений ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом

Провадження №11-кп/794/20/16 Головуючий в І Інстанції: ОСОБА_9
Категорія ч. 2 ст. 190 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_10
трьохрічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки,

засудженого за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 січня 2012 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 березня 2012 року, і остаточно визначено обвинуваченому покарання у вигляді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу вирішено застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до Апеляційного суду Чернівецької області за першою вимогою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту його затримання.

Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку ОСОБА_6 засуджений за те, що в період часу з вересня по грудень 2014 року повторно, шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 в сумі 9700 (дев`ять тисяч сімсот) гривень, чим завдав йому матеріальну шкоду на зазначену суму.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого закрити з підстав однобічності, неповноти досудового й судового слідства, неналежної оцінки доказів, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Просить скасувати обрану обвинуваченому міру запобіжного заходу особисте зобов`язання.

При цьому вважає, що судом невірно застосовано норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами.
Крім того, на думку апелянта, процесуальними прокурорами навмисно були долучені до кримінального провадження тільки матеріали в яких нібито вбачається вина ОСОБА_6 , разом з тим не були додані докази де його вина спростовується.
Також звертає увагу суду на те, що обвинувачений позичав гроші у потерпілого на лікування, обіцяв в подальшому їх повернути, і не хотів заволодіти ними шахрайським шляхом.

До того ж апелянт вважає, що заява від 05 грудня 2014 року про отримання грошей обвинуваченим у потерпілого для вирішення побутових питань була написана ОСОБА_6 під тиском слідчого і в ній відсутній підпис обвинуваченого, й прізвище позичальника грошових коштів.

На думку апелянта, слідчим було порушено право ОСОБА_6 на правову допомогу, а одночасний допит 31 січня 2015 року був проведений під психологічним натиском працівників міліції.

В апеляційній скарзі також зазначено, що судом не були прийняті до уваги покази потерпілого ОСОБА_8 , а при призначенні міри покарання те, що збитки відшкодовані в повному обсязі, думка самого потерпілого ОСОБА_8 та його письмові заяви.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, основні доводи апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах викладених у вироку суду доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та не суперечать одним одному, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8 ; свідка ОСОБА_11 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 січня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та фототаблицею до нього (а.с. 48-52); протоколом проведення слідчого експерименту від 30 січня 2015 року за участю ОСОБА_6 та фототаблицею до нього (а.с. 57-65); протоколом одночасного допиту від 31 січня 2015 року(а.с.66-68); протоколом одночасного допиту від 26 лютого 2015 року, проведеного із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с. 73-75); протоколом добровільної видачі від 31 січня 2015 року (а.с. 69); речовим доказом аркушем паперу (а.с. 70)., з яких видно при яких обставинах та для яких цілей ОСОБА_6 брав гроші у ОСОБА_8 , а саме, що обвинувачений шахрайським шляхом заволодів грошима ОСОБА_8 .

Цей факт стверджував і потерпілий в суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_8 показав, що дійсно при обставинах наведених у вироку суду першої інстанції познайомився із обвинуваченим, який представився ОСОБА_12 з іншим прізвищем, та надавав останньому на його вимогу грошові кошти у сумі 9700 (дев`ять тисяч сімсот) гривень для вирішення побутових питань, які так і не були вирішені. У зв`язку з невиконанням своїх обіцянок ОСОБА_6 та довготривалим неповерненням наданих грошових коштів, він звернувся із заявою до правоохоронних органів.

Суд правильно посилався на ці показання у вироку суду, оскільки вони узгоджуються з усіма іншими доказами, об`єктивно розкривають суть вчиненого, в той же час посилання захисника на покази потерпілого, що він позичав гроші обвинуваченому, судова колегія розцінює як показання, які вирвані з контексту загальних показань, є штучно добутими, суперечать обставинам кримінального провадження та зібраним доказам, і направлені на допомогу уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, тому, на думку апеляційного суду, районний суд, оцінивши всі докази в своїй сукупності, прийшов до обгрунтованого висновку про отримання обвинуваченим грошей від потерпілого для нібито вирішення питань побутового характеру, а не для лікування про, що зазначається в апеляційній скарзі.

Не підлягають задоволенню і інші доводи апеляційної скарги.

Зокрема, безпідставними є доводи апелянта про навмисне недолучення прокурорами до матеріалів кримінального провадження допиту потерпілого ОСОБА_8 , допиту підозрюваного, двох додаткових допитів підозрюваного, які були проведені слідчим, оскільки дані особи були присутні при розгляді кримінального провадження в суді, допитані, їхнім показанням дана належна оцінка, і клопотань про недолучення будь-яких доказів до справи захисником в судовому засіданні не заявлялось.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з заяви від 26 січня 2015 року (а.с. 53), розписки від 26 лютого 2015 року (а.с. 54), розписки від 13 травня 2015 року (а.с. 37) ОСОБА_6 повернув потерпілому грошові кошти тільки після відкриття відносно нього кримінального провадження за ч. 2 ст. 190 КК України, що, на думку колегії суддів, є свідченням того, що обвинувачений не мав на меті повернення коштів потерпілому, однак зробив це тільки під загрозою отримання покарання.

Доводи апелянта про те, що заява обвинуваченого від 05 грудня 2014 року та інші слідчі дії були проведені під тиском слідчих органів є надуманими, оскільки крім голослівних заяв захисника жодними доказами не підтверджені.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про порушення слідчим права ОСОБА_6 на правову допомогу так, як слідчим не було порушено вимоги ст. 49 КПК України.

Крім того, як видно з матеріалів кримінального провадження, жодних клопотань від ОСОБА_6 про залучення захисника на досудовому розслідуванні не надходило.

Незрозумілою є і вимога апелянта про неналежне обґрунтування обраної міри покарання ОСОБА_6 , оскільки в одній частині апеляційної скарги він просить виправдати обвинуваченого, а в іншій критикує доводи призначеної міри покарання.

З огляду на наведене, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними та належно перевіреними у судових засіданнях доказами, є обґрунтованим, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він повторно заволодів чужим майном шляхом обману, тому в його діях відсутні цивільно-правові відносини.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступені тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Аналізуючи матеріали кримінального провадження в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, колегія суддів вважає, що районний суд дотримався вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що по місцю проживання характеризується позитивно, не потребує примусового лікування від алкоголю, не перебуває на обліку в облпсихлікарні, є особою пенсійного віку, його стан здоров`я, відшкодування збитків потерпілому, що визнано як пом`якшуючу покарання обставиною, відсутність претензій у потерпілого до нього в даний час і прохання суворо не карати, а також те, що обвинувачений є особою раніше судимою, вчинив кримінальне правопорушення в період відбування покарання під час іспитового строку, що свідчить про його схильність до вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь.

Тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, і покарання йому слід призначити у вигляді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які б давали підстави для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_10
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3