Справа № 314/2983/15-к
Провадження № 1-в/314/688/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта неповна середня, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

-25.11.1992 року Горностаївським районним судом Херсонської області за ч.3 ст. 81, ст. 44, ч.3 ст. 140, 42 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 11.10.1994 року за ст. 4 Указу Президента України від 18.08.1994 року «Про амністію»;

-05.03.1995 року Горностаївським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 215-3 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20% в дохід держави. Постановою від 30.10.1995 року виправні роботи замінені на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 30.10.1997 року по відбуттю строку покарання;

-21.05.1998 року Горностаївським районним судом Херсонської області за ст. 140 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 12.10.2000 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці;

-21.05.2002 року апеляційним судом Херсонської області за п «а» ст. 93, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 141 КК України (в ред. 1960 р.) ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.1 ст. 42 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна

Зараз відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)

Початок строку: 08.05.2001 року Кінець строку: 08.05.2016 року,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, пояснив, що зробив для себе належні висновки, вважає, що заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 заперечує проти задоволення клопотання засудженого, вважає, що засуджений на шлях виправлення не встав.

Прокурор у судовому засіданні також заперечує проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення оскільки за весь час відбування покарання він має 20 стягнення, та лише 3 заохочення. Крім того, засуджений працював не протягом всього періоду знаходження в місцях відбування покарання. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого, пояснення представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 15 років з конфіскацією майна за скоєння умисних злочинів, серед яких є особливо тяжкий. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 08.05.2001 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув більше двох третин призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст.123 КВК України при визначення ступеня виправлення засуджених враховується їх участь у виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу.
Натомість, як встановлено в судовому засіданні, перебуваючи з 24.06.2014 року в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), засуджений ОСОБА_4 не тільки не був працевлаштований, байдуже ставився до виконання робіт із благоустрою установи, а також взагалі не приймав участі в програмах диференційованого виховного впливу, не прагнув до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок.
Також при розгляді подання суд враховує, що 22.07.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений не переконав суд в тому, що в період після прийняття комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) вказаного рішення від 22.07.2015 року до дня розгляду судом клопотання - він скоїв будь-які активні дії, які б свідчили про його беззаперечне виправлення.

При цьому суд критично ставиться до посилань ОСОБА_4 щодо неможливості виконання в умовах позбавлення волі будь-яких дій на підтвердження свого виправлення з зв`язку з його хворобливим станом здоров`я.
Дійсно, в судовому засіданні підтверджено факт захворювання засудженого на туберкульоз.
Проте, маючи таку ваду здоров`я, ОСОБА_4 протягом всього періоду відбування покарання отримав 20 дисциплінарних стягнень, з яких : 3 рази - був поміщений до ДІЗО, 6 разів - винесено сувору догану, 10 разів догану, 1 раз - позбавлення посилок та передач (1місяць), та лише 3 заохочення (2005 рік, 2008 рік, 2013 рік) (а.с.6).

Вищенаведене переконує суд в тому, що поганий стан здоров`я засудженого не може розглядатись як безумовна підстава для його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
У разі наявності у ОСОБА_4 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню ним покарання, питання щодо звільнення засудженого від подальшого відбування покарання повинно вирішуватись в порядку, передбаченому ст.84 КК України, а не ст. 81 КК України.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Проте встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності переконують суд в тому, що поведінка ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, засуджений не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, і тому не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
За вищенаведених підстав суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування призначеного покарання - необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

07.08.2015

07.08.2015