АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/6170/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/457/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора на вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000052 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що проживає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Учасники судового провадження :
Прокурор - ОСОБА_8
Обвинувачений - ОСОБА_6
Захисник - ОСОБА_7
Потерпілий - ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинним та виправдати.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України; призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки; на підставі ч. 4 ст. 72 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання старшого сержанта міліції; на підставі ч. 4 ст. 72 КК України додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання старшого сержанта міліції виконувати самостійно; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах на три роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2, 3 ст. 76 КК України; задоволено позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 15 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн. та відмовлено у решті вимог; вирішено питання про речові докази.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 , працюючи на підставі наказу начальника управління МВС України в Дніпропетровській області № 214 о/с від 30.09.2008 р. на посаді помічника дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів - інспектором міліції Тернівського районного відділу Криворізького міського управління МВС України в Дніпропетровській області, перебував у званні старшого сержанта міліції, діяльність якого здійснювалася відповідно до Закону України "Про міліцію", відповідно до положень ст.20 якого, ОСОБА_6 , як працівник міліції був представником державного органу виконавчої влади. Таким чином, ОСОБА_6 являвся службовою особою та постійно здійснював функції представника влади.
Близько 17:30 годин 12.09.2009 помічник ДІМ СДІМ Тернівського РВ КМУ ОСОБА_6 , будучи посадовою особою, перевищуючи надані права та службові повноваження, перебуваючи по вул. Красногвардійській у Тернівському районі м. Кривого Рогу, умисно наніс удари руками і ногами в область тулуба і кінцівок ОСОБА_10 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 12.09.2009 приблизно о 17:40 годин, помічник ДІМ СДІМ Тернівського РВ КМУ ОСОБА_6 , будучи службовою особою, перевищуючи надані права та службові повноваження, перебуваючи по вул. Красногвардійській в Тернівському районі м. Кривого Рогу, незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 2600 гривень, які знаходились у ОСОБА_10 , завдавши ОСОБА_9 збитки на зазначену суму, а також завдавши шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронних органів.
Зазначені дії обвинуваченого були кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 365 КК України за ознаками перевищення влади та службових повноважень, що супроводжувалося насильством у відношенні ОСОБА_10 , за відсутності ознак катування, з чим погодився суд в оскаржуваному вироку.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначає, що вирок є незаконним та упередженим, ним засуджено невинну людину, яка переслідується правоохоронними органами з порушенням всіх можливих прав людини, передбачених Конституцією України, конвенціями про права людини і всіма міжнародними договорами.
У той же час обвинувачений свою вину на протязі досудового розслідування та судового розгляду справи послідовно не визнавав та зазначав, що 12.09.2009 р. він, перебуваючи на той час у навчальній відпустці, разом з своїм безпосереднім керівником ОСОБА_11 їздив по місцях проживання осіб, яких йому було необхідно у межах виконання своїх обов`язків викликати до суду. Таким чином, у день скоєння інкримінованого йому злочину він на місці його вчинення не перебував, тілесні ушкодження ОСОБА_10 не спричиняв, грошові кошти в нього не відбирав.
Захисник вважає, що її підзахисного оговорюють у зв`язку з професійною діяльністю щодо перешкоджання незаконному обігу наркотичних засобів, оскільки 29.09.2009 р. до останнього підійшла людина, що представилася як ОСОБА_12 , та повідомила, що у випадку, коли обвинувачений не припинить роботу у цьому напрямку, він скористається своїми зв`язками в органах міліції та прокуратури та зробить так, що обвинувачений в міліції працювати не буде. Також він обіцяв обвинуваченому щомісячну винагороду за утримання від перешкоджання збуту наркотиків та повідомив, що ОСОБА_13 разом зі своїми свідками - це його люди.
Захисник зазначає, що ОСОБА_10 та його друзі, що є свідками у справі, є наркозалежними особами, втім суд критичну оцінку їх показанням не надав.
Крім того, показанням наркозалежного ОСОБА_10 , який та його друзі мали підстави ненавидіти та оговорити ОСОБА_6 , що заважав їм вживати і збувати наркотики, була безпідставно надана перевага перед показаннями ОСОБА_11 , що їх повністю спростовують.
ОСОБА_9 , батько ОСОБА_10 , у своїх показаннях зазначив, що 12.09.2009 р. син повідомив по телефону, що його побили, тобто це здійснила не одна людина. Натомість слідством не були перевірені інші версії події, в тому числі побиття ОСОБА_10 іншими особами, або заподіяння ним тілесних ушкоджень самому собі та наступна обмова ОСОБА_6 з метою виправдатися за розтрату 2.600, 00 грн., виданих йому для певної мети.
ОСОБА_10 розповідав свідкам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також лікарям, що його "побили", що, на думку захисника, свідчить про побиття потерпілого декількома не встановленими особами та спростовує факт побиття його одною особою - обвинуваченим. Також захисник зазначає, що згідно поясненням ОСОБА_10 під час вчинення злочину ОСОБА_6 нібито повідомив йому своє прізвище, втім потерпілий не назвав його ані батькові, ані свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ані лікарям, зазначаючи, що його побили невідомі.
Захисник зазначає, що дана справа не вирішена по суті з 2009 р. та неодноразово поверталася на додаткове розслідування за браком доказів вини обвинуваченого. За цей період будь-які нові докази не з`явилися, засудження обвинуваченого грунтується на непрямих, недостовірних доказах та має на меті уникнення його виправдання.
На думку захисника, суд безпідставно посилається на такі докази, як скарги ОСОБА_10 та протокол огляду його футболки, зважаючи на те, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_6 .
Крім того, суд не дослідив, чому свідок ОСОБА_16 без згоди ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_9 та передав йому кошти у розмірі 2.600, 00 грн., які в ОСОБА_10 нібито забрав ОСОБА_6 , з метою нібито вичерпати конфлікт між останніми та не допустити заплямування авторитету органів міліції.
Також судом не було усунуто недоліки, зазначені в раніше постановленій у даній справі ухвалі суду апеляційної інстанції від 11.06.2013 р. про залишення без змін ухвали суду першої інстанції про повернення справи на додаткове розслідування, а саме суперечності у показаннях свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , які на кожному допиті давали різні показання щодо часу, місця та обставин події злочину, а також не були вжиті заходи щодо встановлення особи на ім`я ОСОБА_12 , що погрожувала ОСОБА_6 , та не досліджена належним чином особа потерпілого ОСОБА_10 , який є наркотично залежною особою і не може адекватно сприймати явища та події і орієнтуватися у часі.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, у той же час зазначає, що призначена судом міра покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання судом не враховано достатньою мірою тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, оскільки вчинений злочин прямо пов`язано із використанням владних повноважень, ОСОБА_6 винним себе не визнав, що свідчить про відсутність каяття та бажання виправити ситуацію. Також діями обвинуваченого була заподіяна істотна шкода правам і свободам громадянина та державним інтересам у виді підриву авторитету та престижу правоохоронного органу міліції. Наведене свідчить про те, що виправлення обвинуваченого не є можливим без реального відбування покарання, а отже застосування до нього положень ст. 75 КК України є безпідставним.

Крім того, судом першої інстанції в порушенням вимог ст. 54 КК України до обвинуваченого ОСОБА_6 не було застосовано додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання старшого сержанта міліції.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , просить останню відхилити, скасувати вирок суду першої інстанції та повністю виправдати її підзахисного, наводячи обставини, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив, що фактичні обставини справи встановлені та оцінені судом правильно, втім посилення покарання ОСОБА_6 не підтримав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора - підлягає частковому задоволенню.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного. Так, згідно ст. 404 ч. 1 КПК України, вирок суду переглядається апеляційним судом у межах наданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, а також ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Ці вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку були дотримані, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті. Даний висновок підтверджується сукупністю доказів, досліджених з дотриманням вимог закону та оцінених судом першої інстанції кожний окремо - з точки зору належності, допустимості та достовірності, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення у даному кримінальному провадженні обвинувального вироку.
Так, будучи допитаними у судовому засіданні в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 та очевидці вчинення злочину - свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_15 , кожний окремо, прямо вказали на обвинуваченого як на особу, що ввечері 12.09.2009 р. вчинила злочин щодо потерпілого ОСОБА_10 , та дали показання, що підтверджують вину ОСОБА_6 , які в цілому узгоджуються між собою, а окремі наявні у них неузгодженості не є істотними та можуть пояснюватися збігом тривалого часу між подією злочину та допитом судом згаданих осіб як свідків у даному кримінальному провадженні. Підтвердили свої показання ці особи, кожна окремо, і у межах проведених за їх участю слідчих експериментів (т. 4 а.с. 69-73, 85-89, 116-121).
Їх показання узгоджуються з показаннями інших осіб та письмовими доказами. Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_18 вбачається, що 12.09.2009 р. їх сину, потерпілому ОСОБА_10 , було надано 2.600, 00 грн. на господарські потреби. У той же день ввечері ОСОБА_10 зателефонував їм та повідомив, що його було побито працівником міліції, а гроші відібрані. У відповідь ОСОБА_9 рекомендував йому звернутися до міліції та у подальшому приймав участь у розслідуванні інциденту. Наступного дня, коли вони зустрілися з ОСОБА_10 , в останнього були наявні тілесні ушкодження.
Заподіяння цьому потерпілому тілесних ушкоджень підтверджується також показаннями у судовому засіданні лікаря-терапевта ОСОБА_19 , що після побиття надавала ОСОБА_10 допомогу у лікарні та чула від нього, що його побито співробітниками міліції, та письмовими доказами - відповіддю на запит та копією журналу обліку осіб, що звернулися до медичної установи з тілесними ушкодженнями кримінального походження КМЛ № 14 (т. 4 а.с. 140-143), висновками судово-медичного експерта (т. 1 а.с. 26, 27, 89).
Узгоджуються ці показання і з показаннями у суді першої інстанції свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що, перебуваючи на час вчинення злочину щодо ОСОБА_10 та у подальшому на посаді заступника начальника Тернівського РВ КМУ, він після особистого вивчення ситуації передав потерпілому ОСОБА_9 з метою її врегулювання 2.600, 00 грн. суму, вилучену в ОСОБА_10 під час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину.
Проаналізувавши ці та інші докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, з яким колегія суддів погоджується.
Також колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про спростованість алібі обвинуваченого в частині перебування його на час вчинення злочину в іншому місці разом з ОСОБА_11 зважаючи на те, що показання останнього є сумнівними, іншими доказами алібі ОСОБА_6 об`єктивно не підтверджується, а також обвинувачений, рухаючись разом з ОСОБА_11 на автомобілі останнього у період часу з 12:00 до 18:00 годин 12.09.2009 р., мав достатньо часу та можливостей для того, аби викликати до суду трьох осіб та прослідувати до місця подій і вчинити злочин щодо ОСОБА_10 .
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого правильність висновків суду про вину ОСОБА_6 не спростовують.
Так, посилання апеляційної скарги захисника на недоведеність вини її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оговорювання його у зв`язку з професійною діяльністю, залишення слідством та судом поза увагою інших версій події, спростовуються вищезазначеними та іншими доказами, що узгоджуються між собою.
При цьому колегія суддів також приймає до уваги, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_10 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 до 12.09.2009 р. були знайомі з ОСОБА_6 , або мають підстави його оговорювати, або є наркозалежними особами, чи у будь-який спосіб причетні до незаконного обігу наркотичних засобів, як на цьому наполягає захисник у своїй апеляційній скарзі.
Посилання захисника на особу на ім`я " ОСОБА_12 ", що згідно показанням обвинуваченого спілкувалася з останнім та погрожувала йому у зв`язку з професійною діяльністю, не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ця обставина окрім показань самого ОСОБА_6 підтверджується лише показаннями свідка ОСОБА_11 , що викликають сумнів. Натомість у межах перевірки, проведеної органами внутрішніх справ за вказівкою слідчого, існування такої особи підтвердження не знайшло (т. 4 а.с. 8-19). Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , що станом на вересень 2009 р. займали посади, відповідно, заступника начальника Тернівського РВ КМУ та начальника СДІМ ГОМ № 5 Тернівського РВ КМУ, а отже були безпосередніми керівниками ОСОБА_6 , будучи допитаними судом першої інстанції, показання обвинуваченого в частині повідомлення ним керівництва про погрози з боку "Сергія" не підтвердили.
З доводами захисника щодо безпідставного надання судом критичної оцінки показанням свідка ОСОБА_11 та надання переваги перед ними показанням потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_15 не можна погодитися зважаючи на те, що згідно матеріалами справи цей свідок дійсно виносив постанову від 23.09.2009 р. про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 9), що у подальшому була скасована як незаконна (т. 1 а.с. 1, 2), а також згідно показанням потерпілого ОСОБА_10 та свідків перебував на місці події разом з ОСОБА_6 . Таким чином, показання цього свідка були грунтовно відкинуті судом першої інстанції як сумнівні.
Доводи захисника щодо безпідставності посилання суду на такі докази, як скарги ОСОБА_10 та протокол огляду його футболки, зважаючи на те, що вони, на думку захисника, не підтверджують винуватість ОСОБА_6 , не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги. Так, згадані докази самі по собі не є безумовним підтвердженням вини ОСОБА_6 , втім вони опосередковано підтверджують обставини, що мають значення для справи, зокрема факт заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, факт його неодноразового звернення до правоохоронних органів з приводу побиття, та у сукупності з іншими доказами можуть бути покладені в основу вироку суду.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на недослідження судом питання про те, чому свідок ОСОБА_20 без згоди ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_9 та передав йому кошти у розмірі 2.600, 00 грн., які в ОСОБА_10 нібито забрав ОСОБА_6 , з метою нібито вичерпати конфлікт між останніми та не допустити заплямування авторитету органів міліції, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги зважаючи на те, що згаданий свідок був допитаний у судовому засіданні 29.07.2014 р. у присутності обвинуваченого та його захисника, а отже сторона захисту мала належну можливість з`ясувати в цього свідка будь-які питання, що вважала такими, що мають значення.
Доводи захисника щодо неусунення слідством та судом недоліків, зазначених в раніше постановленій у даній справі ухвалі суду апеляційної інстанції від 11.06.2013 р. про залишення без змін ухвали суду першої інстанції про повернення справи на додаткове розслідування (т. 3 а.с. 209-212), колегія суддів оцінює критично.
Так, у межах досудового розслідування згідно вказівок суду було вирішене питання про належність визнання ОСОБА_9 потерпілим щодо вилучених в ОСОБА_10 грошових коштів у розмірі 2.600, 00 грн. (т. 4 а.с. 107-109); з метою перевірки достовірності показань потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 були проведені слідчі експерименти за їх участю (т. 4 а.с. 69-75, 85-89, 116-121); вживалися заходи щодо встановлення зазначеної обвинуваченим ОСОБА_6 особи на ім`я ОСОБА_12 (т. 4 а.с. 8-19); проводилося пред`явлення для впізнання речей з метою ідентифікації автомобіля, належного ОСОБА_11 (т. 5 а.с. 60-68, 74-79); були вчинені інші процесуальні дії.
Що стосується суперечностей у показаннях свідків та потерпілого, на які послався суд апеляційної інстанції у вищезгаданій ухвалі, то відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України (2012 р.) на даний час суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих в порядку ст. 225 КПК України (2012 р.), і не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. У той же час всі особи, показання яких сторони вважали такими, що мають значення для кримінального провадження, були судом першої інстанції допитані.
За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.
Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, при його ухваленні судом зазначені вимоги закону про кримінальну відповідальність дотримані не були, оскільки обвинуваченим вчинений тяжкий злочин, пов`язаний з використанням владних повноважень та застосуванням фізичного насильства до потерпілого, цим злочином була заподіяна істотна шкода правам і свободам громадянина та державним інтересам у виді підриву авторитету правоохоронного органу - міліції. Крім того, ОСОБА_6 свою вину у вчиненому злочині не визнав, що характеризує його ставлення до скоєного та свідчить про відсутність в нього каяття та бажання виправити ситуацію.
За викладених обставин колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності вимогам закону покарання, призначеного ОСОБА_6 , внаслідок м`якості, оскільки дійсно відсутні підстави вважати, що мета кримінального покарання може бути досягнута відносно цього обвинуваченого без реального відбування ним покарання, та вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, з ухваленням у цій частині нового вироку.
При визначенні виду та розміру покарання колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, неодружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має. Також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який посилення покарання обвинуваченому не підтримав, і ті обставини, що ОСОБА_6 більше не є співробітником правоохоронного органу, злочин був вчинений ним понад шість років тому і за час, що збіг, нові правопорушення ним вчинені не були.
Зваживши обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України, колегія суддів частково погоджується з думкою прокурора та вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, втім на мінімальний строк, передбачений санкцією цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність - 3 роки, та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.
Згідно ст. 54 КК України особа, засуджена за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, що має військове або спеціальне звання, ранг, чин чи кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину чи кваліфікаційного класу.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має спеціальне звання старшого сержанта міліції та засуджений за вчинення тяжкого злочину, що пов`язаний з використанням службових повноважень працівника міліції та підриває авторитет правоохоронних органів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування судом першої інстанції до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення його спеціального звання старшого сержанта міліції, та вважає за необхідне таке додаткове покарання - застосувати.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000052 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 365 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.
На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_6 спеціального звання старшого сержанта міліції, згідно ч. 4 ст. 72 КК України покарання у цій частині виконувати самостійно.
Строк покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.
В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4