Справа № 463/3836/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/854/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року м. Львів.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши кримінальне провадження №0002149 внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 15.07.2015 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого 18грудня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2015 року,-

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць. Відповідно до вимог ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2014 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_6 обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту у залі суду.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що відносно нього встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік 6 місяців за місцем проживання згідно з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2014 року, починаючи з 08 червня 2015 року з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду та виконання у зв`язку з цим відповідних обмежень, для реєстрації у Личаківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (м. Львів, вул. Романчука, 18) жодного разу не з`являвся, за адресою: АДРЕСА_1 не проживав, про зміну місця проживання органи внутрішніх справ не повідомив, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2015 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуваний вирок, на думку апелянта, є надто суворим та не відповідає фактичним обставинам справи та особі засудженого. Апелянт зазначає, що судом не було враховано, що обвинувачений приходив на реєстрацію до дільничного Личаківського РВ 1 рік і 1 місяць. Апелянт зазначає, що як тільки йому стало відомо про зміну дільничного, одразу з`явився до райвідділу і дізнався, що на нього складено протокол про адміністративне правопорушення. Апелянт вважає, що судом не бралась до уваги довідка, яка підтверджує місце перебування обвинуваченого, а саме в будинку милосердя.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу; обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається із змісту вироку суду першої інстанції та встановлено із прослуханої фонограма судового засідання від 06.11.2015 року №170953 суддею було роз`яснено положення вищевказаної статті та попереджено про наслідки її застосування тому, висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Таким чином, покликання апелянта на невідповідність покарання фактичним обставинам справи апеляційним судом не розглядаються, оскільки апелянт, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України не вправі оскаржувати такі.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та враховуючи п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, судом першої інстанції

Як встановлено із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який розлучений, офіційно не працює, раніше суджений, вчинив злочин під час іспитового терміну, перебуває на диспансерному обліку в ОКЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоідів. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, сприяння органам досудового розслідування у розслідуванні кримінального провадження. Обставинам, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, призначаючи обвинуваченому покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 395 КК України, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в повній мірі тому, зауваження апелянта в частині призначеного покарання є необґрунтованими.

Відповідно до абз.1 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Згідно із санкцією інкримінованої обвинуваченому статті, покарання передбачено у виді арешту на строк до шести місяців.
Керуючись положеннями ч.1 ст. 60 КК України, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.
Таким чином, судом першої інстанції покарання за ст. 395 КК України було призначено мінімально можливе тому, покликання апелянта на те, що призначене покарання є надто суворим не відповідає дійсності.

Однак, як вбачається з резолютивної частини вироку судом, відповідно до вимог ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року, проте остаточне покарання за сукупністю вироків судом визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць, тобто остаточне покарання визначено шляхом повного приєднання покарань.
Керуючись положеннями п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, відповідно до якої підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим відповідно до п.3 ч.1 ст. 413 КПК України є 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, колегія суддів вважає, що в частині визначення остаточного покарання у відповідності до ст. 71 КК України вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а саме, остаточне покарання за сукупністю вироків ОСОБА_6 необхідно визначити у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 15 днів, замість 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, як це вказано у вироку суду першої інстанції.
Одночасно, судом апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного вироку суду першої інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 не виявлено істотних порушень кримінального процесуального та кримінального законів, які б тягнули за собою скасування вироку суду; вирок суду є обгрунтованим, вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково, вирок Личаківського районного суду м. Львова від 12.08.2015 року змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та 15 (п`ятнадцять) днів.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4