АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/177/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №628/1361/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційні скарги прокурора Куп*янської міжрайонної прокуратури та заступника прокурора Харківської області на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в с.Кислівка, Куп`янського району Харківської області, громадянка України, не працює, має на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима;

засуджена за ч.1 ст.296 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На підставі п.3,4 ч.1 ст.76 КК України, на ОСОБА_7 покладено обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Вироком встановлено, що 05.02.2015 р., близько 16-00 год. в с. Котлярівка Куп`янського району, Харківської області, ОСОБА_7 знаходилась біля домоволодіння, в якому вона фактично проживає, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час знаходились співробітники міліції слідчий СВ Куп`янського МВ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_8 , старший ДІМ Куп`янського МВ ГУМВСУ в Харківській області ОСОБА_9 та інспектор патрульної служби ВПС Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 . Останнім, перебуваючи на той момент в цивільному одязі, надавалась технічна допомога слідчому ОСОБА_8 , в тому числі, виконувались вимоги наказу начальника Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області № 57 від 18.01.2015 р., щодо надання допомоги слідчим при проведенні слідчих дій, запрошення понятих, тощо.

Слідчим ОСОБА_8 було проведено одночасний допит за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . Після закінчення даної слідчої дії слідчим було повідомлено ОСОБА_7 , що її участь в проведенні наступних слідчих дій не потрібна. Проте ОСОБА_7 місця проведення слідчих дій не залишила.

В цей же час ОСОБА_10 було запрошено двох чоловіків для участі в наступних слідчих діях в якості понятих, проте ОСОБА_7 почала кричати та вимагати від вказаних чоловіків, щоб вони йшли з місця проведення слідчих дій. На зауваження ОСОБА_10 не заважати проводити слідчі дії ОСОБА_7 , вважаючи ОСОБА_10 водієм автомобіля, на якому приїхали співробітники міліції та не розуміючи, що він є інспектором патрульної служби, без будь-яких пояснень, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і правилами поведінки людини в суспільстві, в присутності сторонніх осіб та не реагуючи на їх зауваження, безпричинно, з хуліганських мотивів, умисно, проявляючи особливу зухвалість, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, штовхнула його руками в область грудей та нанесла один удар пальцями в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна в щелепній області праворуч, двох саден в області правої щоки, садна в підборідній області праворуч, які згідно висновку судово-медичного експерта № 55-КП/15 від 6.02.2015 р. є легкими тілесними ушкодженнями, після чого рукою, з силою, схопила за куртку, в яку був одягнений ОСОБА_10 , тим самим розірвавши її, чим спричинила йому, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1509 від 19.02.2015 р. матеріальну шкоду на суму 50 грн.

Неправомірні дії ОСОБА_7 були припинені лише після того, як ОСОБА_10 , захищаючись від її неправомірних дій, схопив ОСОБА_7 за правий рукав куртки, в яку вона була одягнена, тим самим попереджуючі її злочинну поведінку. При цьому вона деякий час продовжувала кричати у бік ОСОБА_10 та виражатись нецензурною лайкою.

Прокурор, що приймав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та заступник прокурора Харківської області не оспорюючи висновків суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просять вирок скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною в скоєнні вказаного кримінального правопорушення, та призначити покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 8500 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, обидва прокурори посилаються на те, що суд при призначенні покарання, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначив покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.

Апелянти зазначають , що судом всупереч вимогам ч.3 ст.61 КК України, до обвинуваченої ОСОБА_7 , яка має на утриманні 2 малолітніх дітей, застосовано покарання у виді обмеження волі.

Також в обґрунтування апеляційних скарг прокурори вказують на те, що при призначенні покарання суд достатньо не врахував дані про особу обвинуваченої, яка не працює ; те що протиправні дії обвинуваченої продовжувались тривалий час та супроводжувались явною неповагою до оточуючих , поєднаною з завданням тілесних ушкоджень та матеріальних збитків потерпілому. За таких обставин апелянти вважають , що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким та не може слугувати цілям виправлення засудженої та попередження скоєння нею нових злочинів.

Заслухавши доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційні скарги частково , просив вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки окрім порушення вимог закону про кримінальну відповідальність суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону ; обвинуваченої , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг ; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Куп*янської міжрайонної прокуратури та заступника прокурора Харківської області підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується зокрема до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років. Як вбачається з вироку, суд встановив, що ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_13 2002р.н. та Ніну 2010 р.н. Отже призначивши ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі суд порушив вимоги закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст. 413 КПК України застосування судом закону, який не підлягає застосуванню , є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході досудового слідства свою вину ОСОБА_7 заперечувала. Як вбачається з журналу судового засідання та звукозапису, спочатку ОСОБА_7 в суді також повністю заперечувала свою провину у скоєнні злочину і суд встановив звичайний порядок вивчення доказів, але обвинувачену не допитав та відклав розгляд справи. (а.с.58)

25.09.15р. обвинувачена заявила що визнає себе винною в повному обсязі , та відмовляється від надання пояснень по суті обвинувачення, в зв`язку з чим суд задовольнив клопотання захисника про розгляд провадження за правилами ч.3 ст. 349 КПК України (а.с.67) При цьому , зважаючи на попередню позицію обвинуваченої, суд належним чином не з`ясував, чому обвинувачена її змінила, чи правильно вона розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження , та не пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченої. Як пояснила обвинувачена в засіданні апеляційного суду, після того ,як вона не визнала вину і судове засідання було відкладено, вона отримала консультації , що її позиція вплине на тривалість судового розгляду і можливість призначення більш суворого покарання, тому вона прийняла рішення в наступному засіданні повністю визнати провину та відмовитись від свого допиту. За таких обставин , колегія суддів вважає , що вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо належного з`ясування судом правильності розуміння обвинуваченою змісту фактичних обставин та відсутності сумнівів у добровільності її позиції було порушено.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 349 КПК України є істотним , оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційні скарги в цій частині є обґрунтованими і вирок суду першої інстанції слід скасувати. Щодо прохання прокурора про постановлення апеляційним судом свого вироку, то воно є необґрунтованим.

Так ст. 420 КПК України передбачає , що апеляційний суд може скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, у раз і необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ч.1 ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Тобто суд апеляційної інстанції має право ухвалити свій вирок , якщо буде встановлено , що вирок суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, але покарання є явно несправедливим за своїм видом чи розміром через м`якість.

Неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону не передбачено ст.420 КПК України як підстава для ухвалення апеляційним судом нового вироку.

З врахуванням наявності передбачених ст.ст. 409,412,413 КПК України підстав для скасування судового рішення, і відсутності підстав для ухвалення апеляційним судом свого вироку, по справі слід призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції .

Відповідно до ч 2. ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст. 405,407,412 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Куп*янської міжрайонної прокуратури та заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати і призначити по справі новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції .

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді -