АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1678/15 Справа № 203/6493/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст.193 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

підозрюваного ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року захисника ОСОБА_9 , в інтересах

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юріївка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Кіровського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та обрано відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 14 години 11 хвилин 04 лютого 2016 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на статеву свободу та статеву недоторканність особи, стосовно неповнолітньої потерпілої та доведеність органів досудового розслідування, щодо наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може, незаконно впливати на потерпілу. Домашній арешт (навіть цілодобовий) не зможе повністю виключити вказаної

можливості, оскільки об`єктивно не виключає можливості спілкування підозрюваного з потерпілою, якщо підозрюваний порушить його умови, при цьому наслідки такого спілкування можуть мати істотне негативне значення для неповнолітньої потерпілої.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що слідчий суддя обравши відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не з метою незаконного впливання на потерпілу (що характеризуються насильством, погрозами або іншими діями направленими на зміну або відмову від показань, та інше) а з метою запобігти їхньому спілкуванню взагалі, що на його думку матиме істотне негативне значення для неповнолітньої потерпілої, фактично вийшов за рамки визначені ст. 177 КПК України. Вказує на те, що слідчим суддею не було дотримано вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, а саме в частині встановлення наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. В даному випадку слідчий суддя зазначив, що пояснення потерпілої та впізнання нею підозрюваного мають важливе значення для встановлення обставин справи. Отже, слідчий суддя вважає, що наявність таких процесуальних фактів як пояснення потерпілої та впізнання вже самі по собі є ризиком та достатньою підставою обирати такий запобіжний захід. З даним тлумаченням закону не можливо погодитись, бо наявність цих процесуальних документів не може свідчити про вчинення підозрюваним дій визначених частиною першою зазначеної статті. Також, слідчим суддею не було належним чином обґрунтовано позицію, чому неможливо було обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю, як про це клопотав захисник. Слідчий суддя зазначив лише своє припущення, яке не тільки не має реальних обґрунтувань але і протирічить принципу домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи захисника, підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги, та просили скасувати ухвалу слідчого судді; думку прокурорів, які вважали за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а вимоги скарги без задоволення; пояснення слідчого; перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні Кіровського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003295 від 02 листопада 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України.

06 грудня 2015 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України.

07 грудня 2015 року слідчий Кіровського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 14 години 11 хвилин 04 лютого 2016 року.

Апеляційним переглядом встановлено, що слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, що також відповідає правовим позиціям, викладеним в п.49 рішення ЄСПЛ Ніколова проти Болгарії.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Колегія суддів вважає вірним висновок слідчого судді, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.

Крім того, при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 , слідчий суддя об`єктивно взяв до уваги обставини щодо особи підозрюваного, передбачені ст. 178 КПК України.

Посилання захисника на перебування у підозрюваного на утриманні малолітньої дитини має місце, однак не може бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовує висновки суду про існування ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні, які б виправдовували тримання під вартою підозрюваного є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків,передбачених ст. 177 КПК України підтверджуються наданими матеріалами кримінального провадження, які також були предметом дослідження судом першої інстанції.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу районного суду, не знайшли свого підтвердження під час здійснення апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, суд обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , характеризуючи даних про особу підозрюваного, наявності у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип до особистої свободи підозрюваного, обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого Кіровського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та обрано відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 153 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 14 години 11 хвилин 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4