Справа № 128/4624/13-к
Провадження №11-кп/772/837/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянув «12» жовтня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0001294 від 31.07.2013 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Вінниці, українця,
громадянина України, раніше судимого:
- 28.08.2009 року Староміським районним судом
М. Вінниці за ст. 185 ч.2 КК України
до обмеження волі на 2 роки;
- 29.12.2010 року звільнений з місця відбуття
покарання умовно достроково з невідбутим строком
11 місяців 9 днів

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2
уродженця м. Вінниці, українця, громадянина
України, раніше судимого:
-19.01.2011 року Замостянським районним судом
м. Вінниці за ч.3 ст. 187, ст. 69 КК України
на 5 років позбавлення волі з конфіскацією
майна; звільнений з місця відбуття покарання
08.06.2012 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11
за апеляційною скаргою із доповненнями адвоката захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від «07» липня 2015 року, -

В с т а н о в и в :
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3-х років 8 місяців позбавлення волі.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3-х років 8 місяців позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3682 грн. 99 коп. завданої майнової шкоди та 2500 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 229 грн. 40 коп. на оплату судового збору.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 23.07.2013 року, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , близько 22.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом відкриття воріт, проникли на територію господарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_9 , де підійшовши до ангарного приміщення, за допомогою викрутки витягли скло із вікна та проникли у середину, звідки таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що їх ніхто не бачить, здійснили крадіжку фрезера для обробки крайки ПВХ Virutex FR56E № 9457, насадку СА56,1 комплект фірмової фрези - вартістю 3200 грн., фрезера деревообробного Фіолент МФЗ-1100Э №35030 в кількості 1 шт. - вартістю 580 грн., машину шліфувальну кутову Темп 1 шт. вартістю 410 грн., машину шліфувальну стрічкову Makita 9910 1 шт. - вартістю 1260 грн., електролобзик Metabo 1 шт. - вартістю 1 564 грн., фрезу JSO PCD Т-образна 1 шт. вартістю 3 984 грн. та фреза 183398 19*30*8 з 2 пластинами 1 комплект - вартістю 835, 38 грн. - спричинили ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11 833 грн.

Відповідно до ст. 403 КПК України прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 відмовився від апеляційної скарги на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07.07.2015 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі із доповненнями адвоката захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не оспарюючи фактичних обставин справи, ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання, визначене санкцією ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 75 КК України, повністю відмовити ОСОБА_9 у задоволенні цивільного позову.
Вимоги захист мотивує тим, що міра покарання його підзахисному є занадто суворою, на його думку суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував обставин, що свою вину в інкримінованому злочині ОСОБА_6 визнає у повному обсязі, щиро покаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував суму матеріальної шкоди. Крім того вказує на те, що Вінницьким районним судом Вінницької області були порушені вимоги ч.2 ст. 416 КПК України, так як застосував до ОСОБА_6 більш суворе покарання , хоча при новому судовому розгляді кримінального провадження мала місце поява нової пом`якшуючої обставини та спростування обтяжуючої обставини, а саме «часткове відшкодування шкоди».

Також вказує на те, суд першої інстанції невірно стягнув матеріальної шкоди на суму 3 682 грн. 99 коп., так як суд приймаючи рішення про стягнення матеріальної шкоди виходив виключно із показань потерпілої та довідки про вартість такого майна виданої також безпосередньо самою потерпілою. Інших доказів на твердження зазначеної обставини немає. На його думку, суд не мав жодних підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вартість такого майна не визнавалась обвинуваченими.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року, щодо нього та постановити виправдувальний вирок.
Вимоги свої мотивував тим, що він не скоював даного кримінального правопорушення, а тільки допомагав своєму товаришу ОСОБА_6 , який попросив перевезти його речі з с. Зарванців, де останній працював в м. Вінницю. Пізніше ОСОБА_6 прийшов до нього з пакетом інструментів та попросив, щоб він залишив в себе його інструменти, так як він змушений був піти з дому, бо посварився з батьками, на що він погодився. А тому вказує, що він не скоював даної крадіжки, а визнав вину в пред`явленому злочині, тільки під тиском працівників міліції.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах адвоката захисника ОСОБА_10 , які підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката захисника ОСОБА_11 , які вважають вирок суду незаконним та необґрунтованим, міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, вчинена за попередньою змовою групою осіб - є обґрунтованими.
Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не скоюва крадіжки , а також, що судове слідство проведене неповно, не об`єктивно та упереджено - є безпідставними.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Так, зокрема, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, вчинена за попередньою змовою групою осіб, суд обґрунтовано послався на покази потерплої ОСОБА_9 , яка в ході досудового та судового слідства пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 працював у неї близько року по трудовому договору на посаді майстра по виготовленню меблевих заготівок. Він прийшов до неї на роботу по оголошенню в газеті. Запис у трудову книжку вона не робила, трудовий договір був зареєстрований у центрі зайнятості. В липні 2013 року він працював вже не по договору, а неофіційно, так як був звільнений з роботи за те, що зловживав спиртними напоями. Після того він приходив до неї, казав, що йому потрібні гроші, тому вона давала йому роботу, оскільки було його шкода. Вона із чоловіком були на морі, а коли повернулися, то побачила, що в ангарі виламані вікна, викрадені інструменти, які необхідні для виготовлення меблевих заготівок. Після цього вона викликала працівників міліції. Усі інструменти лежали на поличці в шафі, ОСОБА_13 мав до них доступ, так як працював ними. ЇЇ підозра одразу впала на обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки колись він викрав у неї шліфмашинку. Після того вона подзвонила ОСОБА_6 і він сказав, що викрав у неї інструменти і здав їх у ломбард. Викрадені інструменти вона із чоловіком викупляла із ломбарду за власні кошти ( т. 2 а.с.19, 86-88; т.3 а.с. 165).
Дані покази підтвердив свідок ОСОБА_14 чоловік потерпілої ОСОБА_9 .
Із показів свідка ОСОБА_15 даними в ході судового слідства вбачається, що він працює слідчим Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області. В його провадженні знаходилось кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ним проводився допит останніх. При допиті вони визнали вину повністю та розповіли, що після розпиття спиртних напоїв вирішили вчинити крадіжку. Був проведений слідчий експеримент, про що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено заздалегідь. Під час слідчого експерименту обвинувачені все розповіли і показали, як вчиняли крадіжку. Ніхто обвинуваченим не підсказував, що їм розповідати. Жодних слідів тілесних ушкоджень на обвинувачених не було. Вони йому не розповідали, що на них чинять тиск. Обвинувачені самі приїхали на місце проведення слідчого експерименту. З ним також був дільничий інспектор, який привів понятих. Захисників під час слідчого експерименту не було залучено, так як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від захисників. Зазначив, що факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджується лише поясненнями самих обвинувачених. Крім того, пояснив, що ні під час допиту, ні в інший час на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного тиску не було ні з його боку, ні з боку інших осіб. Осіб, які вчинили злочин, було встановлено дільничним інспектором, який і привів їх до нього. Вони давали однакові свідчення. Перелік майна, я був викрадений, був зазначений потерпілою. ( т. 2 а.с. 52-53, 98-100, 108-110, 114-131, т. 3 а.с.165).
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні першої інстанції показала, що була запрошена працівником міліції в яке свідка. Обвинувачені, показували, як вчиняли крадіжку, куди заходили, як виносили викрадене. Вони самі все пояснювали, ніхто їх не бив, ніхто підсказував їм, що говорити. Вони показували, що один передавав сумку з інструмента через вікно, а інший її приймав. Ніхто з обвинувачених не казав, що не крав, ніхто нічого заперечував (т. 3 а.с. 165).
Свідок ОСОБА_17 надав суду аналогічні покази.
Крім показань потерпілого, свідків, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, підтверджується іншими матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом огляду місця події від 31.07.2013 року з фототаблицею, а саме: місця вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с. 9-18);
- протоколом огляду місця події від 02.08.2013 року з фототаблицею, а саме місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , який проводився в присутності понятих та за участю ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , згідно якого було виявлено частину викраденого майна, а саме: електроболгарку «Темп» МИТУ -850-125 (т.2 а.с. 38-43);
- протоколом огляду місця події від 02.08.2013 року, який проводився в присутності понятих та за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , згідно якого предметом огляду були електроінструменти, які були добровільно видані ОСОБА_6 (т.2 а.с. 45-46);
- протоколами проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 21.08.2013 року, під час яких обвинувачені відтворили спосіб вчинення кримінального правопорушення (т.2 а.с. 114-122, 123-131).
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що на досудовому слідстві він давав пізнавальні покази під тиском працівників міліції, апеляційним судом до уваги не беруться, так як не підтверджені належним чином.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.04.2015 року, було повідомлено прокурора Вінницького району Вінницької області про кримінальне правопорушення щодо застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недозволених методів ведення досудового розслідування зі сторони працівника Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області під час досудового розслідування кримінального провадження щодо останніх, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 15.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. В ході досудового розслідування слідчим відділом прокуратури Вінницької області доводи обвинувачених про вчинення щодо них фізичного та психічного тиску слідчим не знайшли свого підтвердження, а тому була винесена постанова про закриття кримінального провадження. ( т.3 а.с. 154-155).
А тому, такі доводи обвинуваченого щодо визнання своє вини під тиском працівників міліції, на думку апеляційного суду , є спробою уникнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом заданий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи винного ; у кожному такому випадку суд зобов`язаний мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а
в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України, при
цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими
керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченим, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185КК України, відносяться до тяжких злочинів.
Що стосується призначеного покарання обвинуваченому, то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, врахувавши при цьому, що засуджений позитивно характеризується за місцем роботи, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, суд враховує і поведінку обвинувачених після вчинення злочину невизнання вини ОСОБА_7 та часткове визнання вини ОСОБА_6 , крім того. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду даного кримінального провадження в апеляційній інстанції, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили спробу переховуватись від суду, в зв`язку з чим були оголошені в розшук. Наведені обставини свідчать про схильність обвинувачених до скоєння кримінальних правопорушень, їх небажання стати на шлях виправлення.

На думку апеляційного суду, міра покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є достатньою для виправлення та перевиховання останніх.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої, апеляційний суд вважає, що вони також безпідставні, необгрутовані і не підлягають задоволенню.
Так, згідно ч. 1 ст. 128 КК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. За змістом цієї ж статті закону, суд залишає цивільний позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст. 326 КПК України (у разі неприбуття цивільного позивача або його представника).
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Так суд першої інстанції вірно врахував та взяв до уваги постанову пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме п.9. Суд також дослідив та врахував в сукупності всі докази, які надала цивільний позивач - потерпіла в кримінальному провадженню, задовольняючи цивільний позов, врахувавши особливості даного кримінального провадження , обгрунтованність цивільного позову, та вимоги закону .
Сумнівів щодо законності вироку місцевого суду і в цій частині, у апеляційного суду не виникло.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача в частині стягнення матеріальної шкоди до уваги апеляційним судом не беруться і можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3-х місяців, з моменту її оголошення, а засудженими в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: