Справа № 11-1200/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 02.12.2010
УХВАЛА

Іменем України

2 грудня 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Орла А.І.

суддів Каленченко Н.О.. ОСОБА_1

прокурора Скрипки І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляціями засудженої ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3,потерпілого ОСОБА_4, прокурора Києво-Святошинського району Київської області на вирок Києво-Святошмнського районного суду Київської області від 28.09. 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, українку, громадянку України, що має середню освіту, неодружену, не працюючу, раніше не судиму, проживаючу за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, вул. 1.Франка, 48

засуджено за ст. 166 КК України до двох років позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку 07.06.1993 року ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" щодо обов'язку батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання та створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої на батьків покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний га моральний розвиток, будучи матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4, протягом останніх 6 років злісно не виконує встановлені законом обов'язки по догляду за сином. Зокрема. ОСОБА_4 з 7 класу без поважних причин став пропускати заняття в Хотівській ОСОБА_5 ст., грубо порушував дисципліну, а в 9 класі майже не відвідував школу, не дивлячись на виділення індивідуальних годин для його навчання.

За час навчання сина ОСОБА_2 не забезпечувала відвідування ним школи, не вживала заходи з метою залучення його в шкільний процес. Згідно характеристики Хотівської ЗОНІ ОСОБА_4 закінчив школу, маючи початковий рівень навчальних досягнень. Однією з причин такої поведінки стало недбале ставлення матері до виховання сина.

З 2003 року ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в дитячого психіатра з діагнозом: розлад особистості та поведінки на резидуально-органічному фоні. Психоорганічний синдром з емоційно-вольовою незрілістю. Проте, ОСОБА_2 не вживала будь-яких заходів з метою його лікування.

Злісне невиконання з боку ОСОБА_2 обов'язків по догляду за дитиною призвело до того, що ОСОБА_4 разом з іншими неповнолітніми протягом 2009 року скоїв злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, а 15.09.09 році у приміщенні будинку, де проживає неповнолітній ОСОБА_4 разом з матір'ю та вітчимом, був виявлений особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. який він зберігав для власного вживання.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.09 за вчинення суспільно - небезпечпого діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до неповнолітнього ОСОБА_4 застосований примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Проте. ОСОБА_2 контролю за поведінкою сина не здійснювала, вихованням не займалась, явку на реєстрацію в КВІ не забезпечувала.

Неналежне виконання з боку ОСОБА_2 обов'язків щодо нагляду та проведення виховної роботи призвело до внесення начальником РВ КВІ до суду подання про скасування ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком від 21.08.09. Постановою суду від 30,03.10 вказане подання залишено без задоволення. Винесене рішення обґрунтовано тим. що ОСОБА_2 не здійснювала посиленого виховного впливу та нагляду за поведінкою сина, не забезпечувала та не контролювала його явку до КВІ. Зокрема, відмовляла в наданні підлітку грошей на проїзд в м. Боярку для реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_2 покладених на неї судом обов'язків.

За повідомленням керівника служби у справах дітей РДА на неодноразові письмові запрошення ОСОБА_2 разом з сином для проведення бесіди профілактично-виховного характеру протягом 2009 року жодного разу не з'явилась.

З боку ОСОБА_2 не забезпечуються необхідні умови проживання сина, який проживає в одній кімнаті разом зі сторонніми дорослими особами - квартирантами. Таким чином, штучно створені незадовільні побутові умови для проживання неповнолітнього призвели до того, що він змушений ночувати у друзів.

25.03.2010 року стосовно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою суду від 14.04.2010 року ОСОБА_2 піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Крім цього. ОСОБА_2 безпідставно обмежує сина в забезпеченні одягом та іншими предметами першої необхідності. Згідно її пояснення одяг ОСОБА_4 бере у друзів.

Захисник в апеляції просить вирок щодо ОСОБА_2 змінити, призначити покарання не пов»язане з позбавленням волі. При цьому захисник посилається нате, що тяжкі наслідки по справі відсутні. Причиною неналежної поведінки сина засудженої є його психічне захворювання. Суд неповно та однобічно підійшов до розгляду справи . Взагалі в судовому засіданні не буї? допитаний син засуджений - потерпілий по справі. У вироку є тільки посилання па його показання дані підчас досудового слідства. Останній дізнавшись проте, що його маги позбавлена волі звернувся до апеляційного суду з проханням змінити їй покарання в бік пом»якшення, оскільки він сам в будинку боїться перебувати, залишився без грошей та їжі. є неповнолітнім. Суд позбавивши ОСОБА_2 волі, залишив неповнолітнього в ситуації безконтрольності .

Потерпілий у апеляції на вирок суду просить застосувати до ОСОБА_2Ф покарання не пов»язане із позбавленням волі, оскільки він самостійно не може проживати у будинку без матері та її підтримки.

Прокурор на вирок суду подав апеляцію, в якій не оспорюючи кваліфікації дій засудженої та доведеність її вини, просить вирок скасувати в зв'язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину, особі засудженої, внаслідок його м'якості та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_2Ф за ст. 166 КК України три роки позбавлення волі. При цьому апелянт посилається на те, що призначаючи покарання підсудній, суд не в поїзній мірі врахував дані, що характеризують особу засудженої. тяжкість скоєного злочину. її ставлення до скоєного, наявність обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, внаслідок чого призначив занадто м'яке покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженої . Остання негативно характеризується за місцем проживання . раніше притягувалась до адміністративної відповідальності , не розкаялась у зчиненому злочині, в судовому засіданні взагалі відмовилась пояснювати причини та обставини вчинення злочину, з її вини син неодноразово вчиняв злочини, був позбавлений будь-якої матеріальної допомоги, був незабезпечений житловими умовами та одягом. При цьому. ОСОБА_2 вчинила злочин щодо особи, яка перебуває в матеріальній залежності від неї. Зазначені факти свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_2

В доповненні до апеляції прокурор просить вирок щодо ОСОБА_2 скасувати і у зв»язку з порушенням вимог кримінально - процесуального закону та неповнотою судового слідства , а справу повернути на новий судовий розгляд. Апелянт посилається на те. що суд в порушення вимог ст. 257 КПК України безпосередньо не дослідив та не перевірив докази у справі. Зокрема не допитано свідка ОСОБА_6. потерпілого ОСОБА_4 . покази якого є визначальними.

Засуджена подала апеляцію з доповнення на вирок , в яких просить пом»як шити їй покарання, оскільки її син є неповнолітнім. Він залишився сам у будинку без засобів до існування, страждає на психічне захворювання. Вважає, що суд порушив законодавство не допитавши її сина в залі судового засідання та призначив їй занадто суворе покарання.

В запереченні на апеляцію прокурора засуджена просить змінити їй покарання в бік пом»якшення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора. інші апеляції просила залишити без задоволення, засуджену, яка просила задовольнити її апеляцію, апеляції потерпілого та захисника, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів зважає, що апеляції засудженої, захисника , потерпілого, прокурора підлягають частковому задоволенню .

Згідно зі статтями 323, 334 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна місти ти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів злочину. У цій частині вироку наводяться докази, на яких ґрунтується висновок суду, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. Суд, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості.

Однак, судом першої інстанції наведених вимог закону належним чином не дотримано.

Висновок суду у вироку про доведеність вини ОСОБА_7 у пред»явленому обвинуваченні органами досудового слідства є передчасним, оскільки судом залишились недослідженими такі обставини, з»ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, не допитані в судовому засіданні по справі педагоги, які па протязі б років навчали ОСОБА_4, медичні працівники з приводу захворювання останнього, представники служби у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації, відділу кримінально- виконавчої інспекції на предмет проведеної за шість років роботи відносно ОСОБА_2, сусіди, депутати по округу, де проживає підсудна, не вивчені докази, які свідчать про злісне ухилення ОСОБА_2 від виконання обов»язків по вихованню енна па протязі 6 років. Також не проведена експертиза психіатрична на предмет рівня розумового розвитку ОСОБА_4 до 2003 року та його вроджені природні здібності.

В порушення вимог КПК України суд безпосередньо не дослідив та не перевірив докази у справі, обмежився оголошенням показів свідків , потерпілого, матеріалів справи, перерахував докази по справі, але не дав жодного аналізу доказам по справі.

Крім того, суд призначивши ОСОБА_2 покарання у вигляді позбавлення не мотивував свого рішення стосовно того, чому саме таке покарання необхідне і гає для виправлення ОСОБА_2, хоча санкція статті передбачає і таке покарання як обмеження волі.

В порушення вимог законодавства , суд позбавивши волі ОСОБА_2, яка є то неповнолітного потерпілого ОСОБА_4, не довів до відому службу у справах Києво-Святошинської райдержадміністрації для встановлення піклування щодо Інолітнього.

За таких обставин вирок суду щодо ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду належить вжити заходів для юго, всебічного дослідження обставин справи, дати належну оцінку зібраним доказам, врахувати і ретельно перевірити усі доводи, на які посилається засуджена, захисник, потерпілий і прокурор у апеляціях , в залежності від чого постановити по справі законне і обгрунтоване рішення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 судова колегія вважає за необхідне змінити із взяття під варту на підписку про невиїзд. Остання підлягає звільненню з під варти із залу суду.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.355, 365. 366 КПК України колегія УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженої, потерпілого, захисника, прокурора задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2010 щодо ОСОБА_2 скасувати.

Справу повернути на новий судовий розгляд до того ж суду іншим складом

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 взяття під варту змінити на підписку про невиїзд.

ОСОБА_2 звільнити з під варти із залу суду.

Судді: