Номер провадження: 11-кп/785/1048/15
Номер справи місцевого суду: 523/4517/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка, Одеської області, громадянина України, українця, маючого неповну вищу освіту, неодруженого, до затримання працюючого офіційно касиром в ТОВ «Альянс холдинг», зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
28.12.2010 року Ленінським міським судом м.Севастополя АР Крим за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, із випробувальним терміном 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

ВСТАНОВИЛА:
24.10.2012 року у період часу з 21 години 30 хвилин до 23 години 30 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 , перебуваючи у гостях свого знайомого ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що його дії ніхто не побачить, так як потерпілий заснув за місцем свого мешкання, діючи навмисно з метою угону, таємно викрав ключі від автомобілю марки «Шевролет Авео» д/н НОМЕР_1 , вартістю 54467 гривень, фактично належного ОСОБА_11 , після чого незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом та використовуючи його на свій розсуд, направився на вул. Агрономічну у м. Одесі, де напроти будинку 115 скоїв дорожньо-транспортну пригоду з іншим транспортним засобом, в результаті чого був затриманий працівниками міліції. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №136 від 07.12.2012 року своїми діями ОСОБА_8 спричинив матеріальний збиток на суму 20 739 гривень.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно зі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського міського суду м.Севастополя АР Крим від 28.12.2010 року, та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

Не погоджуючись з даним вироком прокурором прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_7 були подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та виправдати обвинуваченого ОСОБА_8 , аргументуючи свої вимоги тим, що вина його підзахисного доведена не була.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити та стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертизи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу прокурора, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 заперечував свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оспорював обставини скоєння кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, посилаючись на недоведеність його провини, наполягаючи на тому, що ніякого злочину він не скоював, транспортного засобу потерпілого ОСОБА_11 він не викрадав, про що неодноразово пояснював слідчому, який проводив досудове розслідування по даним матеріалам кримінального провадження.

При цьому пояснив, що 24 жовтня 2012 року він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_11 , з яким вживали горілку, а ввечері мали дивитись футбол. Через певний час потрібно було поїхати до магазину, і у зв`язку із тим, що на той час він був уже тверезий, вони домовились із ОСОБА_11 , і він взяв автомобіль останнього, зателефонував ОСОБА_12 та поїхав за ним. Однак, повертаючись до місця проживання ОСОБА_11 він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим намагався зателефонувати до ОСОБА_13 , аби останній повідомив про скоєне ОСОБА_11 , та на його телефонні дзвінки ніхто не відповідав, після чого приїхали працівники міліції та затримали його.

Крім того, обвинувачений зазначив, що не заперечує того факту, що ним було скоєно ДТП на автомобілі ОСОБА_14 , однак в той же час наполягав на своїх свідченнях стосовно того, що злочинного наміру на незаконне заволодіння транспортним засобом у нього не було, адже між ним та потерпілим була домовленість, розмова, що вони поїдуть до магазину, тому він, знаючи де знаходяться ключі, він взяв їх, та поїхав до магазину.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Не зважаючи на те, що обвинувачений заперечує факт скоєння злочину, його вина повністю підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який в судовому засіданні районного суду пояснив, що 24 жовтня 2012 року до нього в гості прийшов його знайомий ОСОБА_8 , з яким вони розпивали горілку. Через певний час він заснув, та прокинувшись, виявив відсутність документів на автомобіль, самого транспортного засобу та ОСОБА_8 .. В послідуючому з телефонного дзвінка ОСОБА_15 йому стало відомо, що ОСОБА_8 їздить на автомобілі, який був куплений його батьком, але фактично перебував у його повному розпорядженні. Після чого він зателефонував до міліції та повідомив про викрадення його автомобілю, в подальшому до нього зателефонували з міліції та повідомили, що автомобіль затримано. В послідуючому йому було відшкодовано завдані матеріальні збитки.

Крім того, потерпілий заперечував твердження обвинуваченого, та наполягав на тому, що ніякої домовленості між ним та обвинуваченим не було.

Також, зазначив, що з ОСОБА_8 до скоєного вони товаришували, він довіряв останньому, та не міг гадати, що таке може трапитись, той доволі часто приходив до нього в гості.

Також вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом усної заяви від потерпілого ОСОБА_11 (т. 2, л.п. 7), в якому зазначено, що невстановлена особа 24.10.2015 року викрала його автомобіль;

- письмовою заявою ОСОБА_11 (т. 2, л.п. 8) в якій він вказує, що саме ОСОБА_8 викрав у нього автомобіль;

- протоколом огляду місця події від 25.10.2012 року з фототаблицею (т. 2, л.п. 9-15);

- протоколом затримання ОСОБА_8 (т. 2, л.п. 24-29);

- висновком автотоварознавчої експертизи №136 від 07.12.2012 року, згідно якої ринкова вартість автомобілю «Шевролет Авео» д/н НОМЕР_1 складає 54 467 гривень. Сума матеріальний збитків 20 739 гривень (т. 2, л.п. 65-67);

- а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції відповідно до вимог КПК України, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду зазначив, чому взяв до уваги одні та відхилив інші докази по справі.

Так, при постановленні вироку суд дав остаточну оцінку доказам зібраним по справі з точки зору їх відносності, допустимості та достатності, зокрема, прийняв показання потерпілого ОСОБА_10 та визнав такими, що не відповідають дійсності покази обвинуваченого ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 було затримано на законних підставах, так як на нього, як на особу вчинивши злочин прямо вказував потерпілий, крім того, його було затримано на місці вчинення злочину.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_10 незаконно був визнаний потерпілим не відповідають вимогам закону.

Зокрема ч .1 ст. 55 КПК визначається, що потерпілим є особа, якій злочином завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Оскільки викраденим автомобілем користувався саме ОСОБА_10 , а в матеріалах справи відсутні заяви інших осіб, яким вказаним злочином завдано шкоди, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 законно був визнаний потерпілим.

Всі докази, які були зібрані під час досудового розслідування прямо вказують на ОСОБА_8 , як на особу яка вчинила злочин, при цьому стороною захисту не було надано жодного доказу, який би вказував на відсутність вини у діях ОСОБА_8 .

При цьому в матеріалах справи, до призначення ОСОБА_8 захисника, відсутні його заяви про надання йому захисника.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Ретельно проаналізувавши оскаржуваний вирок, колегія суддів приходить до висновку, що районним судом були в повній мірі досліджені обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого пом`якшуючі і обтяжуючі обставини, а також враховано те, що обвинувачений вже притягався до кримінальної відповідальності за подібний злочин,вчинив новий злочин, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не має бажання ставати на шлях виправлення, крім того, до обвинуваченого вже застосовувалось умовне покарання з випробувальним терміном.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання не буде сприяти попередженню нових злочинів.
В частині доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також у частині призначеного йому покарання будь-яких даних щодо порушення районним судом кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б стати підставою для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.
При цьому вірними є доводи апеляційної скарги прокурора, відносно стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальних витрат.
У вироку суду зазначено, що стягненню підлягають судові витрати.
Однак, відповідно до ст.ст. 118, 126 та 374 КПК України передбачено не судові витрати, а процесуальні витрати.
Таким чином районний суд допустив порушення вимог вказаних статей, а тому вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,змінити.
З резолютивної частині вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2015 року виключити фразу судові витрати, вважати, що з ОСОБА_8 на користь держави стягуються процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 1179 грн. 20 коп.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно,
суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2