Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1-103/2010
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю прокурора Дідорук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ОСОБА_2, республіки Мордовії, Саранського району, росіянина, громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше судимого згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2008 року за ч. 1 ст. 286, ч. 3 ст. 358 КК України, -

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2008 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 3 ст. 358 КК України, та, відповідно до ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

12.03.2009 року в Бориспільському міськрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_1 були роз'яснені правила та порядок відбуття додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування строком на 2 роки, а також останній був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально - виконавчого кодексу України засуджений зобов'язаний сплати штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом надання документа про сплату штрафу.

У частині 2 даної статті передбачено, що у разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, його стягнення провадиться примусово Державною виконавчою службою.

В зв'язку з несплатою ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 гривень за вироком суду від 23.12.2008 року в добровільному порядку, відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції 20.02.2009 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 1357 від 23.12.2008 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1, на користь держави штрафу в розмірі 1700 грн.

Однак ОСОБА_1 будучи працездатним та отримуючи дохід від виконання будівельних робіт у приватних осіб, штраф в розмірі 1700 грн., призначений за вироком Бориспільським міськрайонним судом від 23.12.2008 року не сплатив, чим умисно ухилився від сплати штрафу в дохід держави.

Крім того, ОСОБА_1, будучи особою засудженою 23.12.2008 року Бориспільським міськрайонним судом до покарання у вигляді позбавлення права займатися певною діяльністю, а саме керувати транспортними засобами на термін 2 роки, керував в стані алкогольного сп'яніння автомобілем, у зв'язку з чим на останнього складено протокол. Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2009 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2009 року за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи засудженим до покарання у вигляді сплати штрафу з позбавленням права керувати всіма видами транспортними засобами на термін 2 роки, діючи умисно, ухилився від відбуття призначеного покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Такі умисні дії ОСОБА_1, що виразилися в ухиленні від сплати штрафу та позбавлення права займатися певною діяльністю (керувати транспортними засобами) особою, засудженою до цих видів покарання, кваліфіковані органами досудового слідства за ч.1 ст. 389 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав згоду на проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.1 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку. При цьому судом встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому заслухавши думку підсудного та прокурора, й розяснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за виключенням документів, що характеризують особу підсудного.

Підсудний ОСОБА_1 під час судового розгляду показав, що він дійсно 23.12.2008 року засуджений Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 286 ч. 1, ст. 358 ч.3 КК України до 1700 грн. штрафу та додаткової міри покарання позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 2 роки. Після вироку суду, коли точно він не пам'ятає, його викликали до кримінально-виконавчої інспекції в м. Бориспіль, де роз'яснили порядок відбуття ним покарання, а саме: обов'язок виплатити штраф та заборону керувати всіма видами транспорту строком на 2 роки. Також роз'яснили обов'язок не порушувати громадський порядок та не вчиняти правопорушення. В цей день ОСОБА_1 власноруч написав зобов'язання, що строком на два роки він не буде керувати транспортним засобом і не буде скоювати адміністративні правопорушення. Але за час перебування на обліку, ОСОБА_1 порушив вимоги вироку суду, оскільки керував транспортним засобом, при цьому перебував в стані алкогольного спяніння, за що двічі притягався до адміністративної відповідальності. Своє водійське посвідчення ОСОБА_1 втратив, ще до винесення вироку суду, в весь цей час він керував транспортним засобом без належних на те документів. Він мав лише технічний талон-тимчасовий дозвіл. Свій паспорт ОСОБА_1 втратив в 2004 році і про втрату ніякої довідки з паспортного відділу в нього не має. Свій паспорт та посвідчення водія ОСОБА_1 отримував в ОСОБА_2, республіка Мордовії.

Зазначив, що на його адресу надходили листи з кримінально-виконавчої інспекції, про те, що він повинен з'явитись до відділу кримінально-виконавчу інспекцію, але ОСОБА_1 отримував їх пізніше, чим йому потрібно було з'явиться. ОСОБА_1 пояснив, що не сплатив штраф в сумі 1700 гривень, тому, що не було грошей та як були проблеми з влаштуванням на роботу. Він інколи підробляв, підсобником на будівництві, де платили незначну суму. У разі не сплати штрафу ОСОБА_1 попереджався про кримінальну відповідальність. В центр зайнятості він не звертався, тому, що не мав паспорта. Просив врахувати те, що має намір сплатити штраф, однак на даний момент він проживає в цивільному шлюбі та має малолітню дитину, які виповнилось лише 4 місяці, документів на неї він не має, оскільки у самого відсутній паспорт, тому дитина записана на дружину. Просив застосувати до нього мінімальне покарання.

Враховуючи покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому органами досудового слідства злочині доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 389 країни кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії, які виразились у тому, що будучи засудженим до покарання у вигляді сплати штрафу з позбавленням права керувати всіма видами транспортними засобами на термін два роки, ухилився від відбуття призначеного покарання у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Призначаючи покарання за санкцією ч. 1 ст. 389 КК України судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу підсудного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання, у звязку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_1 покарання, що не повязано з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_1 злочин є невеликої тяжкості.

Визнання вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю злочину, суд визнає обставинами, які помякшують його відповідальність.

Обставин, що обтяжують відповідальність підсудного по справі судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор.

Згідно медичних довідок ОСОБА_1 на обліку у психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває (а.с. 57).

Підсудний за місцем відбування призначеного судом покарання характеризується з негативної сторони, як особа, яка зловживає спиртними напоями, двічі притягався до адміністративної відповідальності (а.с. 53, 54).

Також суд враховує, що останній не має постійного заробітку та має скрутне матеріальне становище.

З цих підстав суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 покарання у виді обмеження волі, та призначення покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на один рік.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та попередження скоєння ним нових злочинів.

При вирішенні питання про речові докази, суд враховує, що останніх у справі немає.

Судових витрат у справі не встановлено, про них не зазначив і прокурор.

Щодо підсудного на досудовому слідстві обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с. 32, 33).

Керуючись ст.ст. 322, 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступних обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Контроль за поведінкою ОСОБА_1 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання засудженого.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити без зміни підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції.

Суддя С.М.Вознюк