АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2015 року державним обвинувачем прокуратури Чернівецької області ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , обвинувачено:

-за ст. 286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Провадження №11-кп/794/16/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ст.286 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_6 з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речового доказу.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати по справі в розмірі 1182 грн. 24 коп. у дохід держави.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини, вважає, що вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 12.11.2015 є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та безпідставним звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання.
Застосовуючи при призначенні покарання ОСОБА_6 ст. 75 КК України, суд належним чином не взяв до уваги те, що скоєний ним злочин відноситься до необережних тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також не враховано у повному обсязі непоправні негативні наслідки, а саме смерть ОСОБА_11 ..
У зв`язку з чим, просить скасувати вирок та постановити новий, внаслідок необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Судом І інстанції встановлено, що 23 червня 2015 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21093», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Головній в с. Колінківці, Хотинського району, Чернівецької області, що є ділянкою автомобільної дороги сполученням «Чернівці -Недобоївці», зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Хотин, на швидкості 90 км/год., що перевищує дозволену 60 км./год. в населеному пункті.

Наближаючись до вул. Шевченка, водій ОСОБА_6 , проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не урахувавши дорожню обстановку, під час проїзду ділянки дороги із заокругленням вліво, не обрав безпечну швидкість руху, в результаті чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини вправо, з подальшим зіткненням із бетонною електроопорою.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «ВАЗ 21093», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , у відповідності до висновку СМЕ №72-н від 22.07.2015 року, спричинено смерть, яка настала внаслідок політравми у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з розривом правої легені, з масивною внутрішньою кровотечею та розвитком геморагічного шоку та відкритим зламом кісток склепіння та основи черепа з забоєм речовини головного мозку, закритої тупої травми органів черевної порожнини з розривом печінки.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1 та 12.4 встановлених "Правилами дорожнього руху України", затверджених постановою Кабінету міні України за №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:

- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9. Водію забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

- п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км./год..

В судовому засіданні в суді 1-інстанціїї обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиросердечно розкаявся.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та ухвалити новий вирок, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_8 , які просили вирок суду І інстанції залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обстави, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, і яка ніким не оспорюється.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся, вказав, що дійсно 23 червня 2015 року о 04 год. 30 хв., перебуваючи в нетверезому стані, керував автомобілем ВАЗ у с. Колінківці, Хотинського району по вул. Головній, перевищивши дозволену швидкість, допустив зіткнення з бетонною електроопорою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , яка перебувала у його автомобілі отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці пригоди.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що твердження прокурора про м`якість призначеного покарання є необґрунтованими.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Таки ж вимоги містяться і в Постанові Пленуму Верховного Суду України від №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, Хотинським районним судом Чернівецької області при обранні виду та міри покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховано думку потерпілої ОСОБА_8 , яка зазначила, що немає претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 , що її сім`я та вона вибачили обвинуваченого, і просила суворо не карати, цю ж позицію вона підтримала і в суді апеляційної інстанції. Свою позицію обґрунтували тим, що реальна міра покарання, яка може бути призначена ОСОБА_6 не досягне мети його виправлення бо він вже покаявся, а з урахуванням контингенту місць позбавлення волі може навпаки зіпсувати цього чоловіка.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, які дають можливість суду зробити висновок, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання.
Зокрема, судом враховано обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжує його покарання це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_6 враховано, а апеляційним судом перевірено, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, мав намір відшкодувати завдані збитки потерпілій, але вона сама відмовилася від цього та не заявляла цивільного позову і просила суворо не карати, а також його молодий вік і щире каяття.

У зв`язку з чим, суд І інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, врахувавши при цьому наведені вище обставини.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, в даному конкретному випадку, обране з врахуванням обставин провадження, і є необхіднім і достатнім для виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним в подальшому кримінальних правопорушень.

Зокрема, судом призначено покарання в межах санкції статті 286 ч.2 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Обставини, на які посилається прокурор, були повністю враховані судом, і не дають підстав апеляційному суду для призначення більш суворого покарання. З урахуванням бездоганної поведінки ОСОБА_6 після постановлення вироку, запевнень що він зробив для себе висновки на все життя та прохання потерпілої не засуджувати його до позбавлення волі, колегія суддів вважає, що міра покарання обрана ОСОБА_6 у відповідності до вимог закону.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі, допущено не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та поставлення нового вироку, як про це апелює сторона обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу державного обвинувача прокуратури Чернівецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ст. 286 ч.2 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3