АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/80/16 Справа № 175/3644/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законних представників потерпілої ОСОБА_7 ,

- ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2015 року за № 0001462, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_13 був звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі пунктів 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, на ОСОБА_13 покладено відповідні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області витрати на проведення судової автотехнічної експертизи №70/27-536 від 23 серпня 2015 року у розмірі 491 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь потерпілого ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 24502 грн. та 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_14 ОСОБА_15 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави судовий збір в розмірі 974,40 грн. за розгляд позовних заяв немайнового характеру.

В апеляційних скаргах:
-прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що покарання призначене судом ОСОБА_13 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що судом не прийнято до уваги думку потерпілого ОСОБА_10 про необхідність призначення покарання з ізоляцією від суспільства. Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_13 не отримував посвідчення водія та не мав права керування транспортними засобами, але суд, в порушення вимог закону, взагалі не вирішив питання про призначення додаткового покарання.

Просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

-потерпілий ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість наслідків, що настали, ставлення до вчиненого самого ОСОБА_13 , який на протязі судового розгляду в суді першої інстанції не висловився у визначеній формі щодо визнання ним вини, заподіяну шкоду відшкодував в невеликий частині. Також, судом було неправильно визначено розмір матеріальної та моральної шкоди.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі та цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_13 , 11 червня 2015 року, близько 23.00 годин, не маючи посвідчення водія, навиків у керуванні автомобілем, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21043», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 , здійснював рух по автодорозі «Дніпропетровськ - Новомиколаївка», Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в напрямку села Пашена Балка, в правому ряді руху, з включеним ближнім світлом фар, зі швидкістю близько 60 км/год., більш точна швидкість руху органом досудового розслідування не встановлена. В якості пасажирів в салоні автомобілю знаходилися: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 .

Здійснюючи рух у вказаному напрямку, знаходячись в районі 25 км + 324 метрів вищевказаної автодороги, ОСОБА_13 не вибрав безпечну швидкість руху, на заокругленні проїжджої частини втратив можливість контролювати рух свого автомобілю, виїхав на узбіччя і скоїв наїзд на дерево.

При наїзді на дерево пасажирам автомобілю:

- ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3899-е 28.08.2014 року відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні;

- ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 3895-е від 28.08.2014 року відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні;

- пасажиру автомобілю ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3897-е від 28.08.2014 року відносяться до середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні;

- пасажиру автомобілю ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №3894-е від 28.08.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_13 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21043», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5, 2.1а), 12.1 Правил дорожнього руху України, невиконання яких знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням даних наслідків.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , який просив задовольнити апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, які вважали вирок суду залишити без зміни, а скаргу прокурора та потерпілого - без задоволення, пояснення потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які покладались на розсуд суду, законного представника ОСОБА_9 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_13 у порушеннях правил безпеки дорожнього руху, які спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 і заподіяння потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими з доповненнями у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої інстанції й в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційних скаргах ні потерпілого ОСОБА_10 ні прокурора також не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК в названому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.409 КПК при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи потерпілого ОСОБА_10 та прокурора в апеляційних скаргах про неправильне застосування кримінального закону, а також про невідповідність призначеного ОСОБА_13 покарання ступеню тяжкості вчиненного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_13 від покарання з випробуванням не грунтується на загальних засадах призначення покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст.75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_13 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його наслідки, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення з необережності, а також урахував дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_13 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, працює, під час дорожньо-транспортної пригоди сам зазнав тілесних ушкоджень.

Разом із тим, при призначенні покарання в достатній мірі не було враховано тяжкості злочину, яке відноситься до категорії тяжких, не враховані належним чином та не проаналізовані конкретні обставини цього кримінального правопорушення, внаслідок якого одній людині було спричинено тяжкі тілесні ушкодження,- а іншим потерпілим були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Звільняючи ОСОБА_13 від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК суд залишив поза увагою і ту обставину, що на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений не відшкодував потерпілій стороні завдану їй матеріальну й моральну шкоду.

Ті обставини, що ОСОБА_13 раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює, приймав заходи щодо відшкодування завданої шкоди потерпілим по мірі можливості, сам постраждав в дорожньо-транспортній пригоді тощо, на що є посилання у вироку, були підставами для призначення йому мінімальної міри покарання санкції ч.2 ст.286 КК, за якою його було засуджено, однак, на думку колегії суддів, вони не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування основного покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_13 основного покарання із застосуванням статей 75,76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

За таких обставин застосування судом щодо ОСОБА_13 ст.75 КК України колегія суддів не може визнати обгрунтованим, у зв`язку з чим відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати і з метою застосування більш суворого покарання ухвалити свій вирок, визначивши обвинуваченому покарання на строк, вказаний судом першої інстанції.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_13 не отримував посвідчення водія та не мав права керування транспортними засобами, але суд, в порушення вимог закону, взагалі не вирішив питання про призначення додаткового покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині, де йдеться про призначення покарання ОСОБА_13 без застосування ст.75 КК, підлягає задоволенню.

Як убачається з апеляційної скарги прокурора, останній не оспорював доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України. Тому посилання прокурора на те, що при ухваленні апеляційним судом свого вироку необхідно визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України, є безпідставними.

З приводу доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 в частині неправильного вирішення цивільного позову, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, тому що наведені мотиви у вироку суду з приводу цивільного позову є переконливими та достатньо мотивованими.

Судом вирішено цивільний позов виходячи з вимог ст.127 п.2 КПК України, згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

При цьому судом враховано всі обставини справи та визначено в розумних межах розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, при ухваленні вироку судом першої інстанції запобіжний захід щодо ОСОБА_13 не обирався.

Відповідно до ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Виходячи з наведеного підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_13 під час ухвалення свого вироку колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,407,420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, від 30 жовтня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0001462 відносно ОСОБА_13 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 обчислювати з моменту взяття його під варту.

В решті вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_13 залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_13 набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді