У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий спеціалізований суд України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні 04 вересня 2015 року у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1,

такого, що не має судимості в порядку ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а на підставі ст. 70 КК України остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6, судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 12 червня 2014 року о 04.00 год. за попередньою змовою з ОСОБА_5 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення пограбування, на автомобілі під керуванням ОСОБА_5 прибули в АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, використовуючи шапки-маски, рукавички та маючи при собі дві біти і пневматичний пістолет, який заздалегідь підготувала особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, для подолання можливого опору потерпілих, проникли до будинку. Погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відкрито заволоділи грошима ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на суму 9 500 грн.

Крім того, 15 жовтня 2014 року близько 21.00 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення пограбування на автомобілі під керуванням ОСОБА_9, якого не повідомляли про мету поїздки, прибули в АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Одягнувши на обличчя заздалегідь підготовлені медичні маски і чорну шапку-маску, а на руки - господарські рукавички, вони зайшли до приміщення літньої кухні, де на той час знаходився потерпілий ОСОБА_10, та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров'я, вимагали гроші. Після цього ОСОБА_4, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, проникли у будинок ОСОБА_10 та у гараж, звідки відкрито викрали грошові кошти в сумі 2 700 грн. та майно на загальну суму 225 грн.

Крім того, 20 жовтня 2014 року близько 19.00 год. ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення розбійного нападу, на автомобілі під керуванням ОСОБА_9, якого не повідомляли про мету поїздки, прибули в с. Заруддя Роменського району за місцем проживання ОСОБА_11, одягнувши на обличчя заздалегідь підготовлені медичні маски і чорну шапку-маску, а на руки - господарські рукавички, маючи при собі дві дерев'яні біти і кастет. Проникнувши у будинок, вони застосували до ОСОБА_11 насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров'я, а саме завдали декілька ударів дерев'яною палицею по голові та по різних частинах тіла, вимагаючи негайно віддати їм належний потерпілому автомобіль ВАЗ-21 07, а також усі наявні у нього гроші. Однак ОСОБА_11 вчинив опір, вибіг з приміщення будинку, втік за межі свого господарства і заховався, внаслідок чого ОСОБА_4, ОСОБА_5 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишили місце вчинення злочину, так і не заволодівши майном потерпілого.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильну кваліфікацію його дій за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11, що потягло суворість призначеного покарання. Стверджує, що насильство, яке є небезпечним для життя та здоров'я останнього, застосували ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа - ОСОБА_15, а він наміру на це не мав, потерпілий його навіть не бачив. Вважає, що судом не в достатній мірі враховано пом'якшуючі його вину обставини, зокрема те, що він вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки був винен гроші за ремонтування автомобіля у сумі 10 000 грн. Просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК України на ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку злочинів ґрунтується на сукупності ретельно досліджених судом доказів, яким дана належна оцінка, та у касаційній скарзі не оскаржується.

З долучених копій судових рішень убачається, що розбійний напад на фермера ОСОБА_11 був вчинений за попередньою змовою між ОСОБА_4, ОСОБА_12 та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, при цьому кожен з них був обізнаний про заздалегідь заготовлені і взяті з собою маски, рукавички, дві біти і кастет, які могли бути застосовані в разі опору потерпілого, зокрема ОСОБА_4 особисто отримав від ОСОБА_15 кастет. Після того як потерпілий ОСОБА_11 не погодився віддати добровільно гроші, ОСОБА_12 і ОСОБА_15 почали бітами наносити йму удари по голові та іншим частинам тіла. У цей час ОСОБА_4, почувши крики та бійку, забіг з кастетом на допомогу своїм спільникам, але потерпілий втік. Все це свідчить про спільність та злагодженість дій усіх співучасників цього злочину, тому дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України.

Доводи у скарзі про те, що ОСОБА_4 вчинив лише замах, а не закінчений злочин, є безпідставними, оскільки розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, пом'якшуючі вину ОСОБА_4 обставини, якими визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди, та обтяжуючу обставину - вчинення злочину щодо особи похилого віку. Крім того, суд узяв до уваги дані про особу засудженого, який до жовтня 2014 року характеризувався негативно, на даний час - як особа, про яку відсутні компрометуючі дані, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, за довідкою військового комісаріату перебуває у розшуку, не працює.

Тому, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, обране судом ОСОБА_4 покарання у виді мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено.

Зі змісту скарги убачається, що у скарзі не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або що призначене покарання є явно несправедливим, з урахуванням положень статей 412-414 КПК України.

Доводи, наведені засудженим в апеляційній скарзі, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено та спростовано. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3