Справа № 362/7393/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/97/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 02.02.2016

УХВАЛА
Іменем України
02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Ставище, Київської області, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму, останній раз 19 грудня 2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України до трьох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 засуджено за вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно за наступних обставин.

ОСОБА_8 16 жовтня 2015 року близько 12 год. 00 хв., маючи намір на таємне викрадення чужого майна, в магазині №231 «Сільпо» по вул. Соборній, 64/1 в м. Василькові Київської області, підійшовши до полиць з продуктами харчування та полиць із засобами особистої гігієни, взяла: тонік «Лореаль», шампунь для волосся «Тімотей», очищаючий гель «Лореаль», крем для рук «Гарніер», стіки кави, шоколадні батончики «Мілкі вей», жувальні гумки, вологі серветки та паперові хустинки, всього на загальну суму 380 грн. 98 коп., поклала весь товар до своєї сумки, та не оплативши його, направилась на вихід із магазину, де була зупинена інспектором охоронником.

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю. За згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися, обмежившись дослідженням доказів, які характеризують обвинувачену, та роз`яснив правові наслідки застосування положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд першої інстанції встановив обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів. Не знайшовши підстав для застосування положень ст. 69 КК України, призначив покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком остаточно призначив покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

На вказане рішення захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а кримінальну справу щодо ОСОБА_8 надіслати на новий розгляд для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи з приводу психічного стану обвинуваченої, та звільнити ОСОБА_8 з-під варти.

Захисник зазначає, що призначене покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам покарання для виправлення винної. Вважає, що тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням асортименту товарів та їх вартості є малозначним, не представляє для суспільства небезпеки та не спричинив для потерпілого істотних матеріальних збитків.

Апелянт посилається на наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, визнання обвинуваченою своєї вини, щиросердечне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків, та не погоджується зі встановленою судом обтяжуючою обставиною.

Також, апелянт посилається на малозначність вчинених попередніх замахів на злочини, за які обвинувачена має судимість. Вказує, що від вчинення злочинів будь-якої матеріальної вигоди не мала. Характеризуючи особу обвинуваченої, захисник зазначає, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, середню школу та вищий навчальний заклад закінчила з відзнаками із золотою медаллю та червоним дипломом, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із батьками. На обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

В судовому засіданні не досліджувалися та не аналізувалися мотиви вчинення злочину, однак поведінка і адекватність дій обвинуваченої при їх вчиненні викликає сумніви в її психічному стані. Захисник вважає вирок, винесений судом передчасним, оскільки особа обвинувачена потребує дослідження її психічного стану, і можливого лікування, а не ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника в підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 двічі притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, та ч. 2 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України.

Останній раз була засуджена Фастівським міськрайонним судом Київської області 19.12.2013 до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у замаху на повторне викрадення чужого майна, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій, встановив обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів. Підстав для застосування положення ст. 69 КК України не було встановлено. Остаточне покарання ОСОБА_8 призначено за правилами ч. 1 ст. 71 КК України.

Такий вид і розмір покарання обвинуваченої відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину й даним про її особу та відповідає засадам ст. 65 КК України.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці вимоги закону дотриманні судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України. Так, суд частково приєднав до призначеного покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області, та остаточно призначив покарання у виді обмеження волі строком на три роки шість місяців.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що злочин, вчинений ОСОБА_8 не спричинив істотних збитків ТОВ «ФОЗЗІ ФУД» та її відношення до скоєного злочину, а також характеристика її особи є підставами для зміни вироку, на думку колегія суддів, не тягнуть за собою скасування вироку чи його зміні в частині пом`якшення покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд встановив обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, то вони є слушними, оскільки ця обставина врахована при кваліфікації дій обвинуваченої, як повторність, а тому мотивувальна частина вироку в цій частині підлягає зміні.

Ставлячи вимогу про скасування вироку, захисник висловив сумнів щодо психічного стану підзахисної та просив кримінальне провадження повернути до суду першої інстанції для проведення судової психіатричної експертизи.

Згідно приписів п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи, щодо визнання психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Однак, ні під час досудового розслідування, ні при судовому розгляді кримінального провадження, таких відомостей не встановлено.

Наведене свідчить про відсутність підстав для проведення такої експертизи.

Враховуючи викладене, та керуючись с. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок про наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий:
Судді: