Справа №592/2204/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/643/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7

виправданого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 1 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого і проживаючого

у АДРЕСА_1

раніше судимий:

1) 28.02.2005 року за ст. 185 ч.3 ККУ на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

2) 8.06.2006 року за ст.ст.164 ч.1, 71 ККУ на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

3) 28.09.2010 року за ст. 185 ч.1 ККУ до 240 годин громадських робіт;

4) 22.06.2011 року за ст.ст. 358 ч.3 та 358 ч.1 ККУ на 3 місяці арешту;

5) 20.12.2011 року за ст.ст. 389 ч.2, 71 ККУ на 4 місяці арешту;

6) 30.10.2014 року за ст. 185 ч.2 ККУ на 1 рік обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він 16 січня 2015 року близько 12 години 25 хвилин перебуваючи на охоронюваній території пункту технічного огляду ст. Суми ВП «Сумська вагонна дільниця» ДП «Південна залізниця», що знаходиться у місті Суми по вулиці Привокзальній, 1 викрав два металеві вироби, а саме: конструкцію секції площадки для збору твердих побутових відходів та кришку контейнера для збору твердих побутових відходів, загальною вартістю 551 грн. 84 коп.

Суд проаналізувавши подані стороною обвинувачення докази прийшов до висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.2 КК України не доведена, а тому суд виправдав обвинуваченого.

З вироком суду не погодився прокурор і подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, при цьому перед початком апеляційного розгляду справи прокурор змінив свої вимоги і якщо до цього він просив постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання за цим законом у виді 1 року обмеження волі, та на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 1 місяця обмеження волі, остаточно визначити йому до відбуття покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць, то у змінений апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що висновки суду про відсутність у ОСОБА_8 умислу на вчинення крадіжки чужого майна не відповідають фактичним обставинам справи, і той факт, що він є особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, обізнаний про методи та засоби доказування таких злочинів у суді, та визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення як на стадії досудового розслідування так і у підготовчому засіданні, лише підтверджують такий умисел.

Також вказує, що суд не дав належної оцінки показанням представника потерпілого ОСОБА_7 та інших свідків обвинувачення, які підтверджували факт того, що ОСОБА_8 усвідомлював свої дії щодо викрадення ним чужого майна, а також безпідставно визнав неналежними доказами протокол контрольного зважування викраденого майна від 27.01.2015 року та висновок товарознавчої експертизи № 236 від 24.02.2015 року.

Крім того зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 373, 374 КПК України, оскільки в його резолютивній частині не вказано конкретну підставу виправдання обвинуваченого та долю процесуальних витрат, а фіксація судового процесу здійснювалась неякісно, що є підставами для скасування цього вироку.

Автор апеляційної скарги посилається також і на те, що деякі файли аудіо запису судового процесу на носії інформації записані неякісно, що на думку прокурора може прирівнюватись до їх відсутності, а тому це є підставою для скасування вироку.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора та представника потерпілого, які повністю підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, доводи ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Суд ухвалює виправдувальний вирок, на підставі ч.3 ст. 374 КПК України, з формулюванням обвинувачення, пред`явленого особі, яке визнано судом недоведеним, а також з мотивуванням підстав для виправдання обвинуваченого, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Таким чином, суд при розгляді провадження повинен дослідити докази, що як викривають так і виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримавшись вказаних вище вимог закону, проаналізував усі докази і вірно дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки в порушенні вимог ст. 91 КПК України у даному кримінальному провадженні не доведено події кримінального правопорушення (зокрема місце вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого, форму вини, а саме умисел на вчинення крадіжки чужого майна та настання наслідків.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, повинні бути встановлені насамперед ті, що стосуються події кримінального правопорушення, тобто такі ознаки об`єктивної сторони правопорушення як: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також установлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, тобто суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Разом з цим, під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що огляд безпосереднього місця події, тобто місця де обвинувачений ОСОБА_8 взяв металеві вироби, органами досудового розслідування не здійснювався і відповідний протокол огляду не складався, що у судовому засіданні підтвердив і прокурор. Тобто, на час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції фактично не встановлено безпосереднє місце події, що згідно вимог кримінального процесуального закону має суттєве значення для кримінального провадження, в тому числі для правильної юридичної кваліфікації діяння.

За таких обставин, висновки обвинувачення, що ОСОБА_9 вчинив крадіжку чужого майна з охоронюваної території є нічим іншим як припущенням, яке жодним з доказів, що були подані суду стороною обвинувачення, не підтверджуються.

Крім того, органами досудового розслідування дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, суб`єктивна сторона якого характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном та настанням наслідків.

При цьому, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, ОСОБА_8 винним себе у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав і пояснив, що був впевнений у тому, що два ржаві листи металу, які лежали біля сміттєвого контейнеру, нікому не були потрібні і їх просто викинули, а територія звідки він їх взяв не охоронялася і була вільна для проходу всіх громадян.

Ці показання ОСОБА_8 у судовому засіданні не були спростовані, а навпаки узгоджуються з показаннями представника потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив, що викрадений метал є металобрухтом, а сміттєвий контейнер де знаходились листи металу не огороджений, не охороняється і прохід для сторонніх осіб там є вільний, а також показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших свідків, яким суд дав належну оцінку у сукупності з іншими доказами і якими обґрунтував свої висновки у процесуальному рішенні.

Таким чином, сторона обвинувачення жодним чином не спростувала вказаних обставин та не подала суду доказів того, що взагалі територія де знаходились контейнери для сміття і біля яких знаходились металеві вироби, є територією підприємства звідки на думку обвинувачення була вчинена крадіжка.

Отже, під час судового провадження стороною обвинувачення не надано достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 мав умисел на вчинення крадіжки металевих виробів, передбачав суспільно небезпечні наслідки свого діяння і бажав їх настання, що також має значення для юридичної кваліфікації діяння.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону твердження прокурора про те, що про умисел ОСОБА_8 на викрадення майна свідчить визнання ним своєї вини на стадії досудового розслідування, а також наявність у нього судимостей за вчинені раніше корисливі злочини, адже схильність особи до крадіжок чужого майна ще не є підставою для обвинувачення цієї особи у вчиненні злочину лише за умови, що у зазначеної особи з`являється майно за незрозумілих обвинуваченню причин, до того ж відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав неналежними доказами протокол контрольного зважування викраденого майна від 27.01.2015 року, висновок товарознавчої експертизи №236 від 24.02.2015 року та довідку Сумської вагонної дільниці №731 від 16.04.2015 року про вартість металевих виробів, а також те, що суд при розгляді справи вдався до з`ясування дійсної вартості майна у крадіжці якого обвинувачують ОСОБА_9 , то на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином перевірив та оцінив ці письмові документи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, як це передбачено кримінальним процесуальним законом, і обґрунтовано вмотивував своє рішення про те чому відкидає їх як докази. Що стосується з`ясування вартості майна у крадіжці якого обвинувачують ОСОБА_9 то це прямий обов`язок суду, адже відповідно до закону лише суд, а не будь який інший орган зобов`язаний установити об`єктивну істину по справі.

Не погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про те, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 373, 374 КПК України, оскільки в його резолютивній частині не вказано, з яких підстав виправдано обвинуваченого та не вирішено питання щодо процесуальних витрат. При цьому колегія суддів виходить з того, що у резолютивній частині вироку суд прямо вказав з яких підстав виправдовується ОСОБА_9 , а саме « за недоведеністю». Що стосується вирішення питання про стягнення процесуальних витрат то слід мати на увазі, що ст.124 КПК України передбачає що з обвинуваченого стягуються процесуальні витрати лише за умови ухвалення обвинувального вироку. У випадку ухвалення виправдувального вироку всі судові витрати приймаються на рахунок держави.

Що стосується тверджень прокурора про низьку якістю файлів звукозапису судового засідання на диску робочої копії фонограми судових засідань, що є підставою для скасування вироки, то вони є необгрунтованими. Так, під час прослуховування фонограми судових засідань встановлено, що деякі файли запису дійсно мають тихий звук, проте хід судових засідань відображений достатньо чітко і розбірливо прослуховується, які свідчення давали сторони та інші учасники кримінального провадження, а також які докази досліджувались у судовому засіданні, що має значення для кримінального провадження. Колегія суддів наголошує на тому, що окремі недоліки у фіксуванні перебігу судового процесу технічними засобами і зокрема проголошення ухвали підготовчого засідання та допиту свідка від 3.06.2015 року, жодним чином не впливають на висновки суду щодо встановлення об`єктивної істини по справі та остаточного вирішення справи. При цьому колегія суддів зважає і на те, що прокурор у своїй апеляційній скарзі не ставить під сумнів, що судове провадження починаючи з підготовчого засідання було проведено відповідно до вимог КПК України. Окрім цього, колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до ст.412 ч.2 п.7 КПК України підставою для скасування судового рішення може бути лише відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, в той же час у своїй апеляційній скарзі прокурор визнає, що такий технічний носій інформації є, але в окремих випадках він неякісний, що жодним чином не свідчить про відсутність взагалі такого носія інформації.

Обставин, які б свідчили про необ`єктивність чи упередженість суду по відношенню до будь-кого з учасників судового провадження, під час перегляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про визнання ОСОБА_8 невинуватим у таємному викрадені чужого майна за обставин, викладених органами досудового розслідування в обвинувальному акті, та його виправдання за недоведеністю у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, цілком відповідають фактичним обставинам, які встановлені судом, підтверджуються доказами, які ретельно досліджені, належним чином оцінені та детально викладені у судовому рішенні. Жодних порушень норм матеріального чи то процесуального права, в процесі розгляду справи судом першої інстанції і які б могли вплинути на законність ухваленого судом рішення в процесі апеляційного розгляду справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 вересня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4