В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011441 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Києва, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше судимого:
-28.05.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 24.06.2014 року згідно ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , 31.07.2015 року приблизно о 05 годині 00 хвилин, перебуваючи в КМКЛ №3, яка знаходиться по вулиці Петра Запорожця, 26, в місті Києві, зайшов до палати №13 у відділенні «Урології», з метою відпочинку. Перебуваючи в палаті, ОСОБА_4 помітив особисті речі громадян, які знаходились на лікуванні та на момент перебування його в палаті відпочивали, в цей час у нього виник злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, підійшов до однієї з тумб, на якій лежав мобільний телефон марки «Нокіа Експрес Мюзік», вартістю 1000 гривень, в якому знаходилась сім карта оператора «Київстар», вартістю 20 гривень, без залишку грошових коштів на рахунку та гаманець, вартістю 250 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 50 євро що /станом на 31.07.2015 року згідно курсу НБУ становить 1250 гривень/ та грошові кошти в сумі 150 гривень, що належать ОСОБА_5 , які заховав до правої кишені куртки в яку був одягнений.

Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , підійшов до підвіконня з якого повторно, таємно викрав ноутбук марки «Асер», вартістю 5000 гривень, що належить ОСОБА_6 , який заховав під спортивну куртку в яку був одягнений останній.

Після цього, ОСОБА_4 , направився до виходу з палати, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки перед виходом з палати його протиправні дії були помічені та припинені медсестрою лікарні ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 31.07.2015 року приблизно о 05 годині 00 хвилин, він прийшов до КМКЛ №3, яка знаходиться по вулиці Петра Запорожця, 26, в місті Києві, де зайшов до палати №13 у відділенні «Урології» та помітив особисті речі громадян. Підійшов до однієї з тумб, на якій лежав мобільний телефон марки «Нокіа Експрес Мюзік» та гаманець з грошима, він викрав їх та заховав до правої кишені куртки, потім з підвіконня повторно викрав ноутбук марки «Асер», який заховав під спортивну куртку в яку був одягнений. Після чого, направився до виходу з палати але був затриманий медичною сестрою.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчиненому повторно, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, проте з урахуванням обставин справи, наявності пом`якшуючої вину обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «Нокіа Експрес Мюзік», в якому знаходилась сім карта оператора «Київстар», гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 50 євро та 150 гривень залишити у володінні власника ОСОБА_5 , ноутбук марки «Асер» залишити у володінні власника ОСОБА_6 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: