Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А копія:
07 грудня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок колегії суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року,
секретаря с/з - ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок колегії суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року відносно ОСОБА_4 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі. У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 29 червня 2015 року. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 доводить, що судом першої інстанції не було встановлено стосунки потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 , час і місце вчинення останнім кримінального правопорушення, час смерті ОСОБА_8 , форму вини, мотиви та мету вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння. Зокрема зазначає, що огляд місця події, яким згідно обвинувального акта є АДРЕСА_2 , в ході досудового розслідування взагалі не проводився, що підтверджується відсутністю у матеріалах кримінального провадження відповідного протоколу. Крім того вказує, що ні на стадії досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не було здобуто достатніх, допустимих та належних доказів, які б давали можливість вважати встановленим час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення. Також стверджує, що необгрунтованим є висновок суду про перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, судом неналежним чином було враховано поведінку потерпілого та було порушено принцип безперервності судового розгляду, оскільки суддя ОСОБА_9 , який входив до складу колегії суддів по даній справі, під час оголошеної перерви в судовому засіданні здійснював розгляд іншого кримінального провадження.

За вироком суду, 29 червня 2015 року в період з 19-ї до 20-ї години обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_8 , з мотивів особистої неприязні, що виникла внаслідок нанесення ОСОБА_8 обвинуваченому ОСОБА_4 ударів рукою по шиї, умисно наніс ОСОБА_8 два удари ножем в грудну клітку та живіт справа, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження, від яких у останнього розвинувся травматичний шок та відбулася гостра масивна внутрішня крововтрата, в результаті чого він помер в автомобілі швидкої допомоги приблизно о 20-й годині 29 червня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги свого захисника, думку прокурора про відмову в її задоволенні та залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив обставини справи, висновки якого є мотивованими, обґрунтованими та підтверджені доказами, яким дана належна правова оцінка у вироку, а тому посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 на однобічну оцінку доказів судом першої інстанції є безпідставними.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглянувши справу в межах поданої апеляційної скарги встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині), за що його засуджено, грунтуються на сукупності зібраних у справі доказах, які в повній мірі досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.
Будучи допитаним в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, не визнав, проте визнав, що двічі вдарив потерпілого ножем у життєво-важливі органи тіла та вказував, що не планував і не хотів завдати ОСОБА_8 шкоди, а лише хотів припинити агресивну поведінку останнього відносно нього. Чому саме вдарив ОСОБА_8 ножем чіткої відповіді не надав, зазначивши, що скоріше всього це був самозахист або дія, вчинена внаслідок образи з боку потерпілого. Наслідків у виді настання смерті ОСОБА_8 внаслідок завдання ножових ударів не бажав і не передбачав, оскільки у нього були з ним нормальні відносини.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, підтверджується зібраними у справі належними та допустимими доказами, яким судом першої інстанції дана всебічна і повна оцінка. Такими доказами є:
- протокол огляду місця події від 29 червня 2015 року з фототаблицею, яким підтверджується, що в будинку, в якому проживає обвинувачений ОСОБА_4 був виявлений ніж мисливського типу з плямами бурого кольору та одяг обвинуваченого, на якому виявлені плями бурого кольору (а.к.п.10-18);
- протоколом огляду місця події від 30 червня 2015 року з фототаблицею, згідно з яким оглянутий труп загиблого ОСОБА_8 та описані і сфотографовані наявні на його тілі ушкодження (а.к.п. 29-38);
- висновком судово-медичної експертизи трупа гр-на Рабешка №115, проведеної судово-медичним експертом КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради - ОСОБА_10 , відповідно до якого, було встановлено, що на трупі ОСОБА_8 були виявлені колото-різані рани: передньої поверхні грудної клітки справа з ушкодженням правої легені, судин, бронхів (по ходу раневого каналу), що ускладнилося правобічною масивною внутрішньо плевральною кровотечею (рана №1) та передньої черевної стінки справа з ушкодженням сальника, брижі тонкої кишки, що ускладнилося внутрішньочеревною кровотечею (рана №2). Вказані тілесні ушкодження виникли в короткий проміжок часу, попередньо моменту настання смерті, внаслідок двох ударів колюче-ріжучим предметом типу леза ножа, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 (а.к.п. 44-50);
- протоколом проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_4 від 24 липня 2015 року та відеозаписом проведення вказаної процесуальної дії (а.к.п. 157-164), згідно з якими ОСОБА_4 показав за яких обставин та яким чином він спричинив тілесні ушкоджння ОСОБА_8 29 червня 2015 року;
- висновком експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради №86-мк ОСОБА_11 за результатами судово-медичної експертизи речових доказів, згідно з яким досліджувались вилучені під час огляду трупа ОСОБА_8 клапті його шкіри з уражених ділянок, сорочка та вилучений під час огляду будинку ОСОБА_4 ніж, яким були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_8 та підтверджено, що сліди ножових поранень на тілі і сорочці ОСОБА_8 могли бути завдані лезом ножа, що наданий для експертного дослідження (а.к.п. 132-135).

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченим ч.1 ст.115 КК України, кваліфікувавши його дії, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, за змістом ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство має місце у тих випадках, коли особа усвідомлює характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає або свідомо припускає її настання.
Об`єктивна сторона умисного вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя людини; наслідком у вигляді смерті людини; та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками.
Відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, настає коли винний усвідомлює суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачає його наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання або ж коли і не бажає настання смерті, але свідомо припускає її настання. При цьому, крім інших обставин, також враховуються знаряддя злочину та локалізація поранень.
Визнаючи ОСОБА_4 винним в умисному вбивстві, суд у вироку зазначив, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки нанесення потерпілому ударів ножем в живіт та грудну клітку, і хоча не бажав, але свідомо допускав настання смерті останнього, тобто діяв з непрямим умислом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, очевидців даного конфлікту між обвинуваченим та потерпілим встановлено не було, однак докази, які були покладені в основу доведеності вини ОСОБА_4 на заподіяння смерті ОСОБА_8 є належними, допустимими та перевіреними судом першої інстанції у відповідності до норм кримінального процесуального закону.

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_5 щодо нанесення удару ножем потерпілому у стані сильного душевного хвилювання та необхідної оборони, викликаної протиправними діями потерпілого, ретельно перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Стаття 36 КК України передбачає право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно небезпечного посягання.

Доказів, які б свідчили, що потерпілий вчинив суспільно небезпечне діяння щодо ОСОБА_4 , у звязку з чим останній міг перебувати у стані необхідної оборони, ні обвинуваченим, ні його захисник суду не надані та в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні. Ті протизаконні дії, які за твердженням обвинуваченого та його захисника, нібито вчинив потерпілий ОСОБА_8 , за своїм характером і обєктивними проявами не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у обвинуваченого стан необхідної оборони.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не перебував у стані необхідної оборони.

Не грунтуються на матеріалах справи і доводи захисника ОСОБА_5 про те, що ні на стадії досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не було здобуто достатніх, допустимих та належних доказів, які б давали можливість вважати встановленим час та місце вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_12 , оскільки, виходячи з пояснень самого обвинуваченого наданих ним під час судового розгляду справи, видно, що подія сталася після 19-ї год. по АДРЕСА_2 29 червня 2015 року. Сам він проживає на тій же вулиці в будинку АДРЕСА_1 .
З пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , даних ним в судовому засіданні, також вбачається, що 29 червня 2015 року в день нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, оскільки зранку в той самий день вживав спиртне. А тому доводи захисника ОСОБА_5 про те, що лише в судовому засіданні обвинувачений визнав факт вживання спиртного, що не може бути достатнім доказом перебування ОСОБА_4 на момент вчинення умисного вбивства у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються матеріалами справи.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, захисник ОСОБА_5 суду не надав будь-яких даних (документів, витягів тощо) на підтвердження того, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено принцип безперервності судового розгляду, оскільки суддя ОСОБА_9 , який входив до складу колегії суддів по даній справі, під час оголошеної перерви в судовому засіданні здійснював розгляд іншого кримінального провадження, а тому вказані доводи апеляції свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи не знайшли.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду скарги на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, за наявності підстави, передбаченої ст.417 КПК України, має право скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, з підстав, передбачених ст.284 КПК України. Зазначені у вказаній нормі закону підстави для скасування вироку та закриття кримінального провадження є вичерпні. Тому, на думку колегії суддів, клопотання захисника про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у звязку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не грунтується на законі.

Порушень вимог норм кримінально-процесуального законодавства, які б стали безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції із закриттям кримінального провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не знайшла.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду скарги на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, за наявності підстави, передбаченої ст.417 КПК України, має право скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

У поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 висновки суду першої інстанції про доведеність вини вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства ОСОБА_8 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України не спростував, а тому колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його скасування не вбачає.

Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то воно також призначене у відповідності до норм ст.ст.50, 65, 66 КК України, і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4 та попередження вичнення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І: (підписи )
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 .
З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1