Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/693/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001705 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Усть-Каменогорська Казахстан, без визначеного місця реєстрації та проживання, непрацюючу, має середню освіту, незаміжню, громадянку України, раніше судиму:

-21.10.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-11.09.2003 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією 1/2частини майна;

-14.04.2011 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70, 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць; звільнена 11.10.2012 року постановою Полтавського районного суду Полтавської області умовно-достроково на 5 місяців 16 днів;

-12.02.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, ухвалою від 07.07.2014 року Ленінського районного суду м. Кіровограда скорочено термін відбування покарання відповідно до ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році» скорочена половина не відбутої частини покарання, звільнена 20.11.2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 4 місяці 3 дні,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 12.02.2014 р., остаточно призначено покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи у сумі 245, 52 грн.

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винною та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторноза таких обставин.

ОСОБА_8 в період невідбутої частини покарання за вироком суду від 12.02.2014 р., повторно - 02.03.2015 р. близько 11-00 год., перебуваючи в приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала належний ОСОБА_9 телевізор Samsung вартістю 2116-67 грн., після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду у сумі 2116-67 грн.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити обвинуваченій більш м`яке покарання .
Обгрунтовує свої доводи тим, що обвинувачена ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування активно сприяла розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення, а під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена хворіє на інфекційну хворобу, яка прогресує, внаслідок чого, перебування в місцях позбавлення волі негативно відобразиться на стані її здоров`я, оскільки необхідне лікування, а антиретровірусну терапію отримувати в установах виконання покарань неможливо. Разом з тим, апелянт зазначає, що стан здоров`я обвинуваченої, наявність загрози її життю у разі неотримання необхідного лікування повинен враховуватись судом при призначенні покарання ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , обвинувачену, які підтримали апеляційні вимоги і просили їх задовольнити, думку прокурора, про залишення апеляції без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки ніким із учасників судового процесу не оспорюється доведеність вини обвинуваченої та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення. Також суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачена вчинила злочин , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово засуджена за вчинення умисних корисливих злочині, на шлях виправлення не стала та знову скоїла злочин в період умовно-дострокового звільнення. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи зазначене , суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише при призначенні їй покарання у виді позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально виконавчій установі яке, як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 була засуджена 12.02.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнена 20.11.2014 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2014 року умовно-достроково на 4 місяці 3 дні. За вказаних обставин суд правильно вирішив, що на підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_8 покарання необхідно частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі про те, що судом при призначенні покарання не враховано її особу, що обвинувачена під час проведення досудового розслідування активно сприяла розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення , не є підставами для призначення обвинуваченій покарання з застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України, оскільки обвинувачена, будучи засудженою в 2014 році за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробила і в період умовно-дострокового звільнення знову вчинила кримінальне правопорушення, за яке суд першої інстанції, навіть з врахуванням вимог ст. 71 КК України, призначив їй покарання наближене до мінімального, визначеного санкцією статті закону.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи апелянтапроте, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не врахував її стан здоров`я саме, що ОСОБА_8 хворіє на інфекційну хворобу, яка прогресує, внаслідок чого, перебування в місцях позбавлення волі негативно відобразиться на стані її здоров`я, так як необхідне лікування та антиретровірусну терапію отримувати в установах виконання покарань неможливо, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази про хворобу обвинуваченої.
Що стосується доводів апелянта про те, що стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_8 , наявність загрози її життю у разі неотримання необхідного лікування повинен враховуватись судом при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх також необґрунтованими, оскільки питання звільнення засуджених від покарання у зв`язку з хворобою вирішуються у порядку виконання вироку на підставі ст. 84 КК України з обов`язковим наданням висновку спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ч. 2 ст. 376 ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2015 рокущодо останньої - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4