У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0003960, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2015 року,

за участі:

прокурора: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_5

заявника: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Потерпілою ОСОБА_5 подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про зняття арешту з майна ОСОБА_8 ..

Ухвалою суду клопотання засудженого ОСОБА_8 та клопотання ОСОБА_7 (об`єднані в одне провадження) задоволено, знято арешт з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_8

Провадження № 11-кп/784/697/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9

Категорія: скасування арешту майна Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1 .

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпіла послалася на те, що вона до сих пір перебуває на лікуванні та обстеженнях, у зв`язку зі стресовим станом лікування просувається повільно. Стверджує, що в подальшому потребуватиме декількох операційних втручань, усунення рубців на місцях поранень. Зазначила, що на час розгляду клопотань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , її позов про відшкодування фізичної шкоди перебував в провадженні Центрального райсуду.

Обставини, встановлені судом першої інстанції
11.06.2015р. засуджений ОСОБА_8 та 15.06.2015р. ОСОБА_7 звернулися до Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2015р. ОСОБА_8 засуджено за п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.186, ст.348, ч.1 ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі. Крім того, вироком суду було ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат на користь Миколаївської обласної лікарні - 200,85грн.; Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру - 8860,61грн.; НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області 12580,16грн.; на користь потерпілого ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 5000грн., та на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 5050 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн..

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18.05.2015р. даний вирок в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_13 - скасовано, постановлено вирок, яким визнано винним ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115, ст.348 КК України та призначено покарання: за ст.348 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі; за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі. Цей же вирок відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання за ч.2 ст.15 п.п.1, 7 ч.2 ст.115 КК України - змінено, та пом`якшено покарання до 10 років позбавлення волі. Також засуджено ОСОБА_8 за п.7 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі, за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судці Центрального райсуду м. Миколаєва від 18.09.2014р. в забезпечення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_12 було накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , шляхом заборони останньому відчужувати вказане майно до скасування арешту в порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до рішення Заводського райсуду м. Миколаєва від 20.04.2015р. в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, за ОСОБА_7 було визнано право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Дане рішення набрало законної сили 06.05.2015р..

Згідно наданих заявником копій квитанцій встановлено, що: квитанцією №31737135 від 27.02.2015р. були перераховані грошові кошти в сумі 12580,16 грн. на користь НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області за проведення експертиз; квитанціями № 31728192 від 27.02.2015р. та № 30357095 від 12.11.2014р. перераховані грошові кошти в загальній сумі 8860,61грн. на користь Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру; квитанцією № 30356996 від 12.11.2014 р. перераховані грошові кошти в сумі 200,85грн. на користь Миколаївської обласної лікарні; фіскальними чеками від 12.11.2014р., 16.12.2014р., 13.01.2015р. та 27.02.2015р. перераховані грошові кошти на загальну суму 25050грн. на користь потерпілої ОСОБА_5 ; фіскальними чеками від 12.11.2014р., 16.12.2014р., 13.01.2015р. та 06.02.2015р. перераховані грошові кошти на загальну суму 5000грн. на користь потерпілого ОСОБА_12 ..

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підвердила, що дійсно за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.02.2015р. їй в повному обсязі було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду.

З врахуванням викладеного, оскільки по даному кримінальному провадженню були сплачені всі судові витрати та повністю відшкодовано матеріальну і моральну шкоду, заявлені потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання заявника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 про скасування арешту майна підлягають задоволенню.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої на підтримку апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній; думку прокурора та заявниці про залишення ухвали суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Апеляційна скарга потерпілої містить доводи про те, що вона до сих пір потребує лікування, обстеження, у зв`язку зі стресовим станом лікування просувається повільно, а в подальшому потребуватиме декількох операційних втручань, усунення рубців на місцях поранень. До того ж зазначила, що на час розгляду клопотань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , її позов про відшкодування фізичної шкоди перебував в провадженні Центрального райсуду.

Проте, з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції слідує, що суддею було належним чином проаналізовано всі письмові докази рішення Заводського райсуду м. Миколаєва від 20.04.2015р. щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та яке набрало законної сили (а.с. 6-7); квитанцій про сплату в повному обсязі всіх судових витрат, повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілим по кримінальному провадженню(а.с. 8,9,19,20), що підтвердила і сама потерпіла ОСОБА_5 (згідно з даними, відображеними в журналі судового засідання з елементами протоколу (а.с. 37(зворот)). І, надавши оцінку доказам, суддя обґрунтовано дійшов висновку про можливість задоволення клопотань ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди та судових витрат по даному кримінальному провадженню в рамках сум, визначених в резолютивній частині вироку Центрального райсуду м. Миколаєва від 02.02.2015р..

Посилання апелянта на те, що вона потребуватиме подальшого лікування та операційного втручання, а також факт її звернення до Центрального райсуду м. Миколаєва із позовом про відшкодування фізичної шкоди до ОСОБА_8 , не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки на обґрунтування цих доводів апелянтом не надано жодних письмових доказів.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Заводського райсуду м. Миколаєва від 20.04.2015р. по цивільному позову про відчуження арештованого майна ОСОБА_8 на користь його цивільної дружини та сина. Проте, апеляційний суд переглядає ухвалу в межах кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_8 , і перегляд рішення по цивільній справі виходить за межі його повноважень.

Оскільки апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, то й підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 в частині скасування ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.08.2015р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 серпня 2015 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 та клопотання ОСОБА_7 (об`єднані в одне провадження) задоволено, знято арешт з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у власності ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3