Справа № 183/4510/15
№ 1-кп/183/576/15
В И Р О К
іменем України
17 серпня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ТОВ «Рекуперація свинцю», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:
02 квітня 2014 року наказом № 713 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та призначено на посаду командира взводу 3-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9,11,12,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

19 листопада 2014 року лейтенант ОСОБА_4 , усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 під час мобілізації, умисно, самовільно залишив місце розташування військової частини, службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

15 грудня 2014 року лейтенант ОСОБА_4 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та заявив про себе.

Таким чином, в період з 19 листопада 2014 року по 15 грудня 2014 року, лейтенант ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та ухилився без поважних причин від проходження служби тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

Обвинувачений в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, обставини вчинення ним кримінального правопорушення не оспорював,. При цьому обвинувачений показав, що змушений був залишити розташування військової частини для надання необхідної допомоги батькові, який в зазначений період переніс хірургічне втручання, внаслідок чого позбавлений був можливості протягом певного часу самостійно, без допомоги сторонніх, себе обслуговувати. Обвинувачений також пояснив, що являється єдиною дитиною в сім`ї, командиру військової частини усно він пояснив про необхідність залишення військової служби на певний період, останній знав про його місцеперебування. Не дивлячись на вказані обставини, обвинувачений у скоєному кається, розуміє суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідки, а також розуміє, що його дії в даний час носять соціальну небезпеку.

В судовому засіданні обвинувачений не оспорював обставини, при яких ним скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При цьому слід звернути увагу, що обвинувальний акт містить посилання на самовільне залишення лейтенантом ОСОБА_4 військової частини під час мобілізації на особливий період, однак обвинувачення в частині самовільного залишення військової частини на особливий період, не знайшло свого підтвердження в суді.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений раніше не був судимий, за місцем служби характеризується посередньо, скоїв злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставиною, що пом`якшує покарання визнається щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, суд враховує, що обвинувачений на даний час займається суспільно-корисною працею, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, що свідчить про його щире каяття та бажання виправити ситуацію, готовність підлягати кримінальній відповідальності. З урахуванням вимог ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу. Такого покарання буде достатньо для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, і не потребує покарання в межах найбільшої санкції ч.2 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Копію вироку вручити засудженому негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів.

Суддя ОСОБА_1