Справа № 640/89/16-к
н/п 1-кс/640/94/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
користувача майном ОСОБА_5 ,
Під час досудового розслідування встановлено, що 03.01.2016 групою осіб з території м. Алчевськ та м. Луганськ Луганської області з корисливих мотивів організовано та здійснено незаконне переправлення через Державний кордон України, а саме закритий пункт пропуску «Ізварине» до Російської Федерації громадян України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інших всупереч ст.9 Закону України «Про Державний кордон України», з метою подальшого транспортування вказаних осіб на територію України через пункт пропуску «Гоптівка» на підставі документів з ознаками підробки автобусом марки EOS, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато за повідомленням від 04.01.2015 № 03 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до якого 04.01.2016 о 20 год. 15 хв. від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшло повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, а саме, що 04 січня 2016 року о 17.00 год. з метою проходження прикордонно-митного контролю в пункті пропуску «Гоптівка», на в`їзд на територію України, прибув пасажирський автобус марки EOS державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з пасажирами, громадянами України, які при сприянні водіїв автобусу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , намагались через ППр «Гоптівка» потрапити на територію України з тимчасово непідконтрольної українській владі території Луганської області.
Дану подію внесено в ЄО ГУ НП України в Харківській області за № 5 вiд 05.01.2016.
Перевіркою встановлено, що невстановлені особи, використовуючи ПП Агентство «Вега», ЄГРПОУ 32330513, юридична адреса: Луганська область, м. Алчевськ, вул. Леніна, 42-1, з метою отримання матеріальної винагороди за незаконне перевезення громадян України з тимчасово непідконтрольної українській владі території Луганської області через територію Російської Федерації до м. Києва, на підставі договору від 28.12.2015 про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, замовили у ПП «Схід-Транс Алчевськ», ЄГРПОУ 34621401, юридична адреса: Луганська область, м. Алчевськ, вул. Транзитна, 27 автобус марки EOS державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Після чого, у період з 28.12.2015 до 03.01.2016 вказані особи підшукали на тимчасово непідконтрольній українській владі території бажаючих незаконно потрапити на територію України, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 за що отримали від останніх грошову винагороду у сумі від 550 до 650 грн. з кожного.
03.01.2016 року о 10.00 год., водії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись у м. Алчевськ Луганської області здійснили посадку вищезазначених осіб до автобусу марки EOS державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого виїхали через тимчасово закритий пункт перетину кордону України «Ізварине» на територію Російської Федерації, де у м. Донецьк, РФ, підробили документи, які у подальшому повинні були використати для перетину кордону України та 04.01.2016 о 17.00 годині прибули до пункту пропуску «Гоптівка» для проходження прикордонно-митного контролю в`їзду в Україну.
Згідно інформації, яка міститься в технічному паспорті серії НОМЕР_5 автобус «EOS 200L», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ПП «Схід-Транс-Алчевськ».
Слідчий зазначив, що вилучена під час огляду документація, надана для долучення до матеріалів провадження водієм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Слідчий, посилаючись на ч.2 ст.167, ч.2 ст.170 КК України вказав, що вилучені документи відображають той факт, що автобус нібито прямує з м. Донецьк Російської Федерації до м. Київ Україна, тобто вказані відомості є недостовірними, так як автобус прямував із пасажирами з території тимчасово не підконтрольній Україні, а саме з міста Алчевськ, через м. Луганськ через закритий пункт пропуску Ізварине, чим порушено ст.9 Закону України «Про Державний кордон України».
Слідчий зазначив, що санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачена конфіскація транспортних засобів та майна. Крім того зазначений автобус має значення речового доказу у кримінальному провадженні.
Слідчий також вказав, що у органа досудового розслідування маються достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України, також вилучені предмети та документи мають доказове значення у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Адвокат ОСОБА_4 , діюча в інтересах ОСОБА_39 , яка є власником автобуса марки «EOS» модель 200L, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_3 , проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що воно є незаконним, належним чином не вмотивованим, оскільки подане не повноважною особою; у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, жодній особі не повідомлено про підозру; жодна особа в порядку ст.208 КПК України не затримувалась, а тому вилучення транспортного засобу є незаконним, що тягне за собою недопустимість доказів. Крім того посилалася на те, що у особи, яка керувала транспортним засобом були вилучені ключі, проте інформація щодо огляду автобусу відсутня та він не був опечатаний, а тому не виключається можливість будь-яких провокацій. Також вказала, що слідчим не обгрунтовані та не підтверджені підстави для арешту майна, визначені у ч.2 ст.167, ч.2 ст.170 КК України.
Користувач майном ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання відмовити з тих підстав, що він як водій несе відповідальність за вилучені автобус та документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з ч.7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення. Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України. Крім того, відповідно до вищевказаної статті арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину та конфіскація майна.
Враховуючи те, що вилучене відповідно до протоколу огляду від 04.01.2016 майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України, а також те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та забезпечення конфіскації, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, вказані в клопотанні предмети, речі та документи, мають значення для досудового розслідування, а також можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності на вказані у клопотанні предмети, речі та документи завданням кримінального провадження.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику автобуса марки «EOS» модель 200L, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 - ПП «СХІД-ТРАНС АЛЧЕВСЬК», відчуження, продаж та керування зазначеного транспортного засобу до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 167, 170-173, 276, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на вилучений відповідно до протоколу огляду від 04.01.2016 автобус марки «EOS» модель 200L, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_3 на 55 місць з урахуванням місця водія», який належить ПП «СХІД-ТРАНС АЛЧЕВСЬК» шляхом заборони його відчуження, продажу та керування, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Місцем зберігання арештованого майна визначити СУ ГУ Національної поліції в Харківській області згідно з положенням з міжвідомчої інструкції «Про порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», від 19 листопада 2012 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка має право на її оскарження, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1