Справа № 738/1685/15-к
№ провадження 1-в/738/428/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника установи ОСОБА_5 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена із застосуванням відеоконференції з Менською виправною колонією № 91 клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А H О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, а саме: умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Клопотання мотивовано тим, що вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.03.2014 року його було визнано винним за ст. 185 ч. 3, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. За ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2014 року невідбуту частину строку покарання скорочено на половину відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Строк відбування покарання рахується з 02.06.2014 року.

Засуджений вважає, що він став на шлях виправлення, характеризується позитивно тому наполягав на застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

В судове засідання представник спостережної комісії Менської РДА не прибув, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав свої вимоги та просив звільнити його умовно достроково від подальшого відбування покарання.

Представник Менської виправної колонії № 91 заперечував проти вимог засудженого та показав, що засуджений ОСОБА_4 прибув до Менської виправної колонії 01.08.2014 року, де характеризується наступним чином: за порушення режиму утримання та розпорядку дня установи отримав два стягнення застосовані правами начальника відділення. З серпня 2014 року по листопад 2014 року був працевлаштований робітником швейної дільниці. До своїх обов`язків ставився задовільно, не був зацікавлений результатами своєї праці. Заохочень не мав. З листопада 2014 року по теперішній час за власним бажанням працює на добровільних засадах мукосієм в їдальні установи. До роботи ставиться задовільно. Порушень трудової дисципліни та техніки безпеки не допускає. 07.09.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав одне заохочення. Після цього засуджений знову змінив свою поведінку, 25.10.2015 року вчинив порушення зберігання заборонених предметів, за що 05.11.2015 року було накладено стягнення. Засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення.

Прокурор заперечував проти задоволення вимог засудженого ОСОБА_4 ..

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 та представника адмiнiстрацiї установи, думку прокурора, який вважає клопотання не обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно ч. 3 ст. 81 КК України, умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання. Хоча ст. 81 КК України не наказує враховувати при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про особу, крім її сумлінної поведінки та ставлення до праці, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_4 вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.03.2014 року був засуджений за ст. 185 ч. 3, 304 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. За ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2014 року невідбуту частину строку покарання скорочено на половину відповідно до ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році». Початок строку відбування покарання 02.06.2014 року, кінець строку 02.06.2016 року.

Бажанням засудженого було довести в судовому засіданні, що він працєю доводить своє виправлення. Не спростовуючи його намагання, суд звертає увагу на наявність стягнень, а саме: 26.01.2015 року попередження та 20.02.2015 року догана, і останнє 05.11.2015 року за вчинення порушення 25.10.2015 року (зберігання заборонених предметів).

Відповідно до вимог чинного законодавства, при розгляді питання щодо застосування до засудженого пільги, зокрема ст. 81 КК України, на якій наполягав в судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 , суд зобов`язаний звернути увагу на поведінку засудженого за весь період відбування покарання. Враховуючи допущені ним порушення режиму утримання за період відбування покарання та наявність лише 1 заохочення, це свідчить про нестабільну поведінку засудженого та пристосовницький характер відбування покарання, для отримання певних благ в свою користь.

У червні 2015 року засуджений ОСОБА_4 звертався до Менського районного суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання обмеженням волі, ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 21.07.2015 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено, посилаючись на відсутність динаміки, яка б свідчила про виправлення засудженого.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки за межами установи, а його клопотання про умовно дострокове звільнення подано передчасно.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1