Справа № 1-1334/2010
В И Р О К

іменем України

"23" грудня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Курило А.В.,

при секретарі Данилко Л.М.,

з участю прокурора Ткачук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 19.07.2010 приблизно о 09 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул. Вершигори, навпроти будинку № 10 в напрямку вул. Райдужної, зі швидкістю 10 км/год.

Проїзна частина вул. Вершигои, призначена для руху транспортних засобів в обох напрямках та умовно розділена на дві смуги для руху. На вказаній ділянці нанесена дорожня розмітка 1.5 ПДР України, яка розділяє-напрямки руху транспортних засобів та дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України, яка позначає нерегульований пішохідний перехід. Загальна ширина проїзної частини становить 11,8м.

В цей час проїзну частину вул. Вершигори, біля будинку № 10, по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14 ПДР України; переходив пішохід ОСОБА_2, який рухався з права на ліво, по відношенню до руху автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1

Під час руху ОСОБА_1, в порушення вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України: не зменшив швидкість та не впевнився, що на пішохідному переході відсутні пішоходи для який може бути створена перешкода чи небезпека, не зупинився щоб надати дорогу пішоходам. Продовжуючи рух не надав дорогу ОСОБА_2 котрий в цей час рухався по нерегульованому пішохідному переходу, та правим переднім колесом, керованого ним автомобіля, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2

В результаті даного ДТП пішоходу ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини діалізів 3, 4, 5 плюсневих кісток зі зміщенням, забійно-рваної рани правої ступні в проекції першого міжпальцевого проміжку, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1337/Е відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоровя.

Порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та пояснив, що вчинив злочин при викладених вище обставинах. Показав, що 19.07.2010 приблизно о 09 год. 10 хв., він керував автомобілем НОМЕР_1. Рухаючись по вул. Вершигори, в напрямку вул. Райдужної та підїжджаючи до пішохідного переходу, він збавив швидкість приблизно до 10 км/год., оскільки перед пішохідним переходом розташовані два обмежувача швидкості «лежачі поліцейські». В цей час з дворової території попереду нього виїхав автомобіль «Газель» та рухався паралельно, приблизно на 1 метр попереду його автомобіля в попутному напрямку. Переїжджаючи пішохідний перехід, він не побачив, як з-за автомобіля «Газель», з права на ліво по відношенню до його руху, вийшов пішохід ОСОБА_2 та правим переднім колесом здійснив наїзд на останнього.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Інші докази по справі в судовому засіданні не досліджувались в порядку, передбаченому ст. 299 КПК України.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу підсудного, який одружений, пенсіонер, є інвалідом другої групи.

Обставиною, яка помякшує покарання підсудного, є щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, які обтяжують покарання підсудного суд не вбачає.

Враховуючи дані про особу підсудного, наявність помякшуючої вину обставини, суд вважає за доцільне застосувати до нього покарання у виді штрафу.

Крім того в судовому засідання підсудний просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, мотивуючи це тим, що він є інвалідом, має складнощі з пересуванням внаслідок перенесеної операції, та не зможе вільно пересуватися без автомобіля. Така позиція підсудного на погляд суду є обґрунтованою, тому суд не вбачає за доцільне застосовувати до ОСОБА_1додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді підписки про невиїзд.

Речовий доказ у справі автомобіль НОМЕР_1 залишити у володінні ОСОБА_1 (а.с.51).

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення.

Суддя