Справа № 473/1580/14-к
УХВАЛА
іменем України

"10" квітня 2014 р. місто Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу заявника ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за номером 0002969 від 25 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

06 листопада 2013 року до ЄРДР за номером 0002969, з правовою кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, внесено відомості про те, що засновники ТОВ Вознесенська протиерозійна станція, шляхом обману, заподіяли ОСОБА_6 майнову шкоду. При проведенні досудового слідства за даним кримінальним провадженням, правову кваліфікацію ознак кримінального правопорушення змінено з ч.1 ст.190 КК України на ч.1 ст.192 КК України.

25 березня 2014 року кримінальне провадження за номером 0002969 слідчим СВ Вознесенського МВ УМВС ОСОБА_5 закрито в зв`язку з відсутністю в діях засновників ТОВ Вознесенська протиерозійна станція складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.192 КК України.

07 квітня 2014 року заявник ОСОБА_6 в порядку п.3 ч.1 ст.303 КПК України оскаржила до суду постанову слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС від 25 березня 2014 року про закриття кримінального провадження за номером 0002969.

В скарзі, поданій до суду заявник ОСОБА_6 зазначає, що постанова слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС ОСОБА_5 від 25 березня 2014 року про закриття кримінального провадження є передчасною, висновки слідчого не відповідають фактичним встановленим обставинам справи.

В постанові слідчого зазначено, що 01 листопада 2004 року в місті Вознесенську Миколаївської області на території ТОВ Вознесенська протиерозійна станція відбулися загальні збори засновників даного підприємства в кількості 36 осіб, в тому числі за довіреністю, про продаж своїх часток у статутному фонді товариства громадянці ОСОБА_6 .. На прохання засновників було запрошено нотаріуса ОСОБА_7 , який надавав пояснення з приводу купівлі продажу часток, відповів на питання засновників, стосовно купівлі продажу часток товариства. Рішення про відступлення часток у статутному фонді товариства на користь ОСОБА_6 було оформлене протоколом №1 загальних зборів товариства /32 особи/ від 01 листопада 2004 року. В подальшому 04 листопада 2004 року між ОСОБА_6 та засновниками ТОВ Вознесенська протиерозійна станція був укладений договір купівлі продажу часток учасників товариства. За вказаним договором, свої частки продали 31 засновник товариства. Цього ж дня, з особами, які відчужували свої частки громадянці ОСОБА_6 був зроблений розрахунок, де кожен із засновників отримав грошові кошти в сумі по 1000 гривень. Всього на користь 31 засновника товариства, за придбані частки у статуному фонді товариства ОСОБА_6 сплатила 31000 гривень.

В подальшому всі засновники ТОВ Вознесенська протиерозійна станція відмовилися від реєстрації та подачі нотаріально посвідчених заяв про вихід з товариства, що позбавило ОСОБА_6 можливості зареєструвати відповідні зміни у складі засновників даного товариства та в Статуті ТОВ Вознесенська протиерозійна станція.

На підставі протоколу від 23 грудня 2004 року державним реєстратором Вознесенської районної державної адміністрації були зареєстровані зміни до Статуту товариства, за якими частки, придбані ОСОБА_6 у засновників товариства 04 листопада 2004 року, були передані громадянину ОСОБА_8 ..

Прокурор Вознесенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даної скарги, зазначаючи, що в діях засновників ТОВ Вознесенська протиерозійна станція та ОСОБА_8 . Хоч формально і вбачається склад злочину, передбаченого ч. 1 ст.192 КК України, але шкода, завдана ОСОБА_6 не є значною, так як станом на 2004 рік значною шкодою була шкода на суму не менше 3 075 грн., тоді як ОСОБА_6 була завдана шкода кожним з засновників на суму лише 1000 грн.

З`ясувавши думки учасників процесу, а також дослідивши матеріали подані до скарги, та кримінальне провадження, слідчий суддя приходить до такого.

В скарзі, поданій до суду ОСОБА_6 зазначає, що постанова слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС майора міліції ОСОБА_5 від 25 березня 2014 року про закриття кримінального провадження є передчасною, а висновки слідчого викладені в постанові є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи. Так, слідчим зроблено висновок про те, що кожен із засновників товариства окремо та ОСОБА_8 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 , заволодів лише однією тисячею гривень, тоді, як скаржниця вважає, що всі зазначені в постанові особи діяли зі спільним умислом та попередньою домовленістю, а звідси їх спільними діями ОСОБА_6 спричинена шкода в сумі 31 000 грн., яка більш ніж в 50 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення /час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч.2 ст.91 КПК України доказування підлягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно постанови слідчого Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївської області від 25 березня 2014 року дії учасників товариства та ОСОБА_8 є протиправними і дані особи шляхом ввведеня в оману та зловживання довірою ОСОБА_6 привласнили належні їй кошти в сумі 31000 грн, тобто кожен з засновників ТОВ Вознесенська протиерозійна станція отримав по однієї тисячі гривень, а придбані нею частки в статутному фонді товариства неправомірно були передані третій особі, з метою перешкоджання реєстрації за ОСОБА_6 права власності на частку статутного фонду. Звідси слідчий робить висновок про те, що хоч в діях кожного з засновників товариства і вбачається склад злочину, передбаченого ч. 1 ст.192 КК України, але шкода, завдана ОСОБА_6 не є значною, так як станом на 2004 рік значно шкодою була шкода на суму не менше 3 075 грн., тоді як ОСОБА_6 була завдана шкода кожним з засносників на суму лише 1000 грн.

Але з даним висновком слідчого погодитись не можна. Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.192 КК України полягає в отриманні винним матеріальної вигоди за рахунок власника або законного володільця майна шляхом обману або зловживання довірою.

Якщо, як зазначено в постанові, дії всіх учасників товариства та ОСОБА_8 привели до привласнення ними грошових коштів в сумі 31 000 грн., які належали ОСОБА_6 , то, приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 не є засновником товариства, а є особою, яка придбала їх частки в статутному фонді, то його діями ОСОБА_6 була спричинена шкода не на суму 1000 грн, а на суму 31 000 грн, яка більш ніж в 50 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян у 2004 році. Також в даному випадку може йти мова про скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб. Так, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздлегіть домовились про спільне його вчинення. При обставинах, зазначених в постанові, ОСОБА_8 заздлегіть домовився з кожним з учасників товариства про те, що частка статутного фонду, за яку вже були отримані гроші від ОСОБА_6 , буде продана саме йому.

Зотже, висновки, викладені в постанові суперечать один одному та не відповідають фактичним обставинам справи.

Звідси скарга ОСОБА_6 на постанову слідчого Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївської області від 25.03.2014 року про закриття кримінального провадження є обгрунтованою та підлягаючою зпадоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п.1 та п.3 ч.2 ст. 307 КПК України

У Х В А Л И В :
Постанову слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС майора міліції ОСОБА_5 від 25 березня 2014 року про закриття кримінального провадження за номером 0002969 скасувати.

Зобов`язати прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури юриста першого класу ОСОБА_3 організувати поновлення кримінального провадження за номером 0002969, проведення досудового слідства та прийняття за даним кримінальним провадженням обґрунтованого та законного рішення, яке відповідає нормам кримінального процесуального законодавства.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого чи прокурора не може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.307 КПК України, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя: ОСОБА_1