печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.11.2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.11.2001року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі;

- 18.08.2005року Брусилівським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2-х років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 1р.6м. Постановою Брусілівського районного суду Житомирської обл. від 25.12.2006 року скасовано звільнення від відбування покарання та ОСОБА_7 направлено для відбування покарання реально на 2 роки. Звільнений 14.09.2007 року за постановою Бердичевського МС Житомирської обл. від 07.09.2007 року на підставі ст.1 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 року;

- 06.08.2010 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді 2 р.6м. позбавлення волі. Звільнений 24.08.2012 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
26.02.2014року, ОСОБА_7 приблизно о 16.00 год. знаходився за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вищевказаній квартирі, в ході спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння майном потерпілих шляхом обману. Реалізуючи злочинний умисл ОСОБА_7 запропонував потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укласти усну угоду відповідно до якої у випадку використання потерпілими нецензурної лексики останні будуть змушені сплатити обвинуваченому грошові кошти. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи введеними в оману, на умови договору погодились. Після спілкування з потерпілими обвинувачений ОСОБА_7 запропонував передати йому грошові кошти, проте потерпілі зазначили, що коштів у них немає. Тоді обвинувачений ОСОБА_7 запропонував передати йому майно потерпілих, а саме: мобільний телефон «Самсунг» вартістю 4 800 гривень, який належить ОСОБА_8 , та ноутбук «Леново» вартістю 6 000 гривень, який належить ОСОБА_9 . Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 будучи введеними в оману, добровільно передали майно обвинуваченому ОСОБА_7 , вважаючи що це є необхідним відповідно до укладеної усної угоди. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 вийшов з квартири, а вищевказаним протиправно вилученим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердивши обставини зазначені в обвинувальному акті та показав, що дійсно 26.02.2014 року, перебуваючи на АДРЕСА_4 та знаходячись в квартирі, де проживали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вирішив шахрайським шляхом заволодіти їх майном. Для цього він уклав з останніми усну угоду, згідно якої потерпілі, під час розмови з ним, не повинні були висловлюватися нецензурною лайкою, а вразі недотримання цього, сплатити йому грошові кошти. Оскільки потерпілі порушили умову договору, він висунув вимогу сплатити кошти, а оскільки у потерпілих коштів не було, він сказав віддати йому мобільний телефон та ноутбук, які пообіцяв віддати, після отримання від них грошей. Потерпілі передали йому вказані речі, однак він не мав наміру їх повертати та в подальшому вказаним майном розпорядився на власний розсуд продавши ноутбук, а телефон залишив собі. Також обвинувачений зазначив, що щиро кається у вчиненому та зробив для себе відповідні висновки.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що 26.02.2014 року, приблизно о 16.00 год. до них у кімнату АДРЕСА_5 , де вони мешкали разом з ОСОБА_9 , прийшов раніше не знайомий ОСОБА_7 та запропонував, при спілкуванні не називати його на «Ви», а вразі невиконання такої угоди треба буде платити по 100 доларів США. Після їх спілкування ОСОБА_7 сказав, що вони винні йому 200 чи 300 доларів США, а оскільки грошей у них не було, то він взяв у них, як залог, мобільний телефон та ноутбук, пообіцявши повернути, коли вони віддадуть йому гроші. Після цього, зрозумівши що їх ошукали, вони звернулися в міліцію.

В судовому засіданні, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження інших доказів у справі, а саме: показів потерпілого ОСОБА_9 , свідків та письмових доказів, стосовно обставин вчинення злочину, оскільки фактичні обставини вчиненого злочину ніким не оспорюються та відсутні сумніви стосовно добровільності та істинності позиції учасників судового провадження, а також враховуючи думку сторін кримінального провадження про відсутність необхідності дослідження доказів щодо цих фактичних обставин.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд находить винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведеною.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинені повторно, суд кваліфікує за ч.2 ст. 190 КК України.

При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину те, що скоєний злочин є злочином середньої тяжкості, умисним та корисливим та особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, усвідомив протиправність своїх дій, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, зі слів обвинуваченого має неповнолітню доньку 2013 року народження, а також те, що ОСОБА_7 не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні умисні, корисливі злочини, однак належних висновків для себе не зробив.

У відповідності до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - його щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, оскільки виправлення та перевиховання останнього не можливе без ізоляції його від суспільства.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити без зміни у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО.

Строк покарання ОСОБА_7 обраховувати з 29.04.2015 року.

Речові докази по справі, а саме: мобільний телефон марки «Samsung», який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва, через Печерський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1