Номер провадження 1-в/201/102/2015
ПОСТАНОВА

13 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
20 липня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_4 про скасування арешту з майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із закриттям кримінальної справи за ст. 215 ч. 1 КК України відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року.
Заявник ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду поданої ним заяви був повідомлений належним чином, заява від нього про відкладення розгляду поданої ним заяви до суду не надходила, про поважність причин свого неприбуття у судове засідання останній суд не повідомив.
Відповідно до п. 9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1 і ч. 2 ст. 411 КПК України в редакції 1960 року, питання зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Неявка цих осіб не зупиняє розгляду справи.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 411 КПК України в редакції 1960 року, суд вважає за можливе розглянути подану ОСОБА_4 заяву про зняття арешту з майна, за його відсутністю.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 про скасування арешту з майна, вважаючи її необґрунтованою.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши заяву ОСОБА_4 та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_4 про скасування арешту з майна є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 409 КПК України в редакції 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.
Під час судового розгляду поданої ОСОБА_4 заяви, судом досліджені надані заявником копію постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 1998 року, відповідно до якої провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 215 КК України закрито на підставі ст. 8 Закону України «Про амністію» від 24 липня 1998 року, запобіжний захід відносно останнього скасований та копію інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 червня 2015 року, в якій зазначено, що 12 січня 1998 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська б/н накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, зазначені копії документів належним чином не завірені.
Разом із цим, заявником не надано суду зазначеної у довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02 червня 2015 року ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, відповідно до якої був накладений арешт на дану квартиру.
Більш того, суд звертає увагу на той факт, що в довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у графі власник зазначено ОСОБА_5 , а згідно із наданою останнім копією паспорту серії НОМЕР_1 , заявником є ОСОБА_4 , що позбавляє суд можливості ідентифікувати чи є власник та заявник однією і тією самою особою.
Відповідно до довідки, яка знаходиться в матеріалах даної справи № А-362 від 13 червня 2015 року, кримінальна справа № 1-610/98 року у відношенні ОСОБА_4 згідно інструкції знищена, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
За таких обставин, суд позбавлений можливості ознайомитись із матеріалами кримінальної справи № 1-610/98 року, в тому числі і з ухвалою суду від 12 січня 1998 року, відповідно до якої був накладений арешт на майно ОСОБА_4 , зокрема на зазначену квартиру, та перевірити його доводи, викладені в заяві, в тому числі щодо накладення арешту на майно заявника саме в рамках зазначеної ним кримінальної справи № 1 - 610/98 року.
Враховуючи те, що інших переконливих доказів на підтвердження своїх доводів, викладених в заяві, ОСОБА_4 не надано, суд не вбачає підстав для задоволення його заяви, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування арешту майна.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 409, 411 КПК України в редакції 1960 року, п. 9 Розділу XI Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року, суд,
В задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 - відмовити.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1