ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_12.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 12 листопада 2015 року касаційні скарги заступника прокурора Вінницької області та потерпілої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні щодо засудженої

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, громадянки

України, в силу ст. 89 КК України не судимої,

за участю прокурора ОСОБА_13.,

представника потерпілої ОСОБА_7

встановив:

У касаційних скаргах:

- прокурора викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, мотивуючи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, допущенням апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки без проведення слідства та без безпосереднього дослідження доказів у відповідній частині, надав даним доказам іншу правову оцінку, фактично поклавши в основу лише показання ОСОБА_6, яка заперечувала свою винуватість;

- потерпіла виклала вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, мотивувавши недотриманням апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, посилаючись на істотні порушення процесуального закону, оскільки не було враховано всі докази, показання свідків, потерпілої. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно скасував вирок суду та закрив кримінальне провадження, встановивши наявність лише цивільно-правових відносин.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строку давності. Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково, стягнуто 99 120 грн майнової шкоди, 10 000 грн - моральної шкоди, 243,60 грн - судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, вирок суду щодо неї скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5, в серпні 2006 року, знаходячись у м. Ямпіль Вінницької області, під приводом продажу будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та належить її чоловіку ОСОБА_8, отримала від потерпілої грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що станом на серпень 2006 року становило 30 420 грн.

ОСОБА_6 продовжуючи злочинні дії, отримавши грошові кошти від ОСОБА_5 за продаж будинку, жодних нотаріальних дій з оформлення будинку не вчиняла, повертати ці кошти відмовилася та розпорядилася ними на власний розсуд. Потерпілій ОСОБА_5 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 30 420 грн.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілої, який підтримав подані касаційні скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора та не заперечувала проти задоволення касаційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 419 КПК України мотивувальна частина ухвали апеляційного суду має містити мотиви з яких виходив апеляційний суд при постановленні ухвали і положень закону, яким він керувався.

Попри це, оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає наведеним вимогам процесуального закону, а за своїм змістом є нелогічною та непослідовною.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження за умови встановлення обставин, передбачених ст. 284 цього Кодексу .

Як вбачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність закриття провадження щодо ОСОБА_6, дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, що в даному випадку є цивільно-правові відносини, які склалися між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

При цьому як було встановлено судом першої інстанції, сукупність інших досліджених доказів, а саме показань численних свідків, потерпілої та письмових матеріалів кримінального провадження, що є належними та допустимими доказами, повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні. Як встановлено судом першої інстанції в діях ОСОБА_6 наявний склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України , предметом якого стали грошові кошти в сумі 6000 доларів США, якими заволоділа ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою - було розпочато оформлення необхідних для продажу житлового будинку документів та передано на деякий час ОСОБА_5 будинок, таким чином створено видимість намірів продати житловий будинок з метою привласнення грошових коштів потерпілої. Доведено судом першої інстанції було й те, що ОСОБА_6 діяла із прямим умислом, так як відмовившись від подальшого оформлення необхідних для купівлі-продажу будинку документів та відчуження майна, усвідомлювала, що посягає на чужу власність, заволодіває майном, на яке вона не має ніякого права, передбачала спричинення потерпілій шкоди на суму 6000 доларів США та бажала спричинити таку шкоду, яка є значною шкодою - на суму від ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян з врахуванням майнового стану потерпілої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент вчинення кримінального правопорушення була непрацездатною - особою, яка досягла пенсійного віку, тому сума 6000 доларів США для потерпілої є значною.

Суд, оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, вважаючи винуватість ОСОБА_6 доведеною, кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Однак наведені фактичні обставини залишились поза увагою апеляційного суду, а приймаючи рішення про необхідність закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, апеляційний суд належним чином не мотивував його та не спростував обставин, встановлених судом першої інстанції. До того ж, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність закриття провадження, відкинув здобуті у провадженні докази, взявши до уваги передусім заперечення ОСОБА_6 про її винуватість, передчасно встановивши наявність між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лише цивільно-правових відносин.

Також, оскаржувана ухвала апеляційного суду не містить належних обґрунтувань того, на яких саме підставах та конкретних нормах процесуального чи матеріального закону, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутності доказів для доведення винуватості особи.

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, за результатами проведення якого слід постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином.

Керуючись статтями 376, 434 , 436 , 438 КПК України , суд

постановив:

Касаційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ __________________ _________________

ОСОБА_9 ОСОБА_9 ОСОБА_11