УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 486/1448/13-к
Провадження № 1-кп/486/1/2015
17 листопада 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючої - судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю: прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
при розгляді кримінального провадження №0000047 по обвинуваченю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 203-2 КК України, суд -
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні 17.11.2015 року захисник ОСОБА_7 підтримав своє клопотання, яке ним було скеровано до суду від 22.10.2015 року про визнання недопустимими доказами:
постанови від 18.06.2013 року про визнання речовими доказами;
постанови від 18.06.2013 року про передачу грошових коштів на депозитний рахунок на відповідальне збереження;
квитанції касового ордеру без дати та номера про прийняття від ОСОБА_4 через ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 28628 грн.;
квитанції №1561 від 18.06.2013 року про прийняття слідчим від ОСОБА_4 вилучених у неї 28628 грн., так як вони отримані незаконним шляхом.
Клопотання захисник ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що постанови слідчої ОСОБА_8 не відповідають вимогам КПК України так як вони здобуті з порушенням і не дотримання м прав і свобод людини та кримінально-процесуального закону України. Також захисник посилається на ст. 62 Конституції України. Захисник зазначає про те, що в процесуальних документах слідчого йде посилання, що грошові кошти в сумі 28628 грн., які були вилучені в ході обшуку приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , де не встановленими особами здійснюється діяльність по організації проведення азартних ігор з метою отримання прибутку. Та зазначає, що нібито грошові кошти були вилучені саме у обвинуваченої ОСОБА_4 . В судовому ж засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 на час проведення обшуку, а саме, з 30.04.2013 року на 01.05.2013 року перебувала за місцем свого мешкання. Також захисник категорично заперечує, що обвинувачена ОСОБА_4 передавала будь-які кошти слідчій ОСОБА_8 . Окрім того зазначає, що квитанція, яку надали органи досудового слідства в якості речового доказу взагалі не містить реквізитів щодо дати та номеру. Тому вважає за доцільним просити суд визнати вищезазначені докази недопустимими, так як вони одержані в незаконний спосіб та в супереч ст.ст. 84,86 КПК України.
Прокурор заперечував проти задоволення зазначеного клопотання та посилався на ст. 84 КПК України. Посилався на те, що постанова не відноситься до процесуальних джерел доказування. А квитанції взагалі вважає, що це документи які вказують на місце зберігання речових доказів, а саме коштів, які є доказами у кримінальному провадженні.
Сторона захисту захисник ОСОБА_6 підтримала клопотання захисника ОСОБА_7 та посилалась на те, що на її думку документи, які просить захисник визнати недопумтимими містять грубі порушення, не ввідповідають нормам КПК України, суперечать матеріалам кримінального провадження. В квитанції №1561 про вилучення грошових коштів зазначено, що прийом вилучено у арештованої ОСОБА_4 згідно протоколу від 18.06.2013 року в сумі 28628 гривень за підписом слідчої ОСОБА_9 , але дані факти не відповідають дійсності, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 не арештовувалась. Окрім того захисник звертає увагу на дату, а саме на 18.06.2013 року, яка суперечить даті проведення обшуків як за місцем проживання ОСОБА_4 , так і за місцем функціонування гральних автоматів. Квитанція про прибутково касовий ордер УМВС України в Миколаївській області, не містить номеру та дати і взагалі не зрозумілим є коли та за яких обситавин ОСОБА_4 могла передавати зазначену суму слідчій ОСОБА_9 також відсутня конкретизація в квитанції якому бухгалтеру та касиру були передані грошові кошти із зазначенням підписів, але відсутні повне прізвище цих осіб, які їх прийняли. Дані факти вказують на те, що органи досудового слідства подали суду письмові докази, які зібрані з грубим порушенням КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала зазначене клопотання та пояснила, що вона вже не вперше пояснює суду про те, що вона була відсутня при обшуку ігрових залів з 30.04.2013 року на 01.05.2013 року так як перебувала за місцем свого мешкання. Коштів за місцем її мешкання органи досудового слдіства не вилучали, власне вона сама ні при яких обставинах не передавала добровільно кошти в сумі 28628 грн. слідчій ОСОБА_9 , чим керувалась слідча ОСОБА_9 зазначаючи в протоколі, що кошти були вилучені за адресою; АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , які належать їй пояснити не може. На її думку дане кримінальне провадження органами досудового слідства сфальсифіковане.
Обвинувачений ОСОБА_5 зазначене клопотання підтримав та пояснив, що він та його мати спілкувались із слідчою ОСОБА_9 значно пізніше, а під час обшуку за місцем їх мешкання кошти не вилучались. Відповідно до доказів наданими органами досудового слідства можно дійти висновку, що в обвинуваченої ОСОБА_4 (його матері) декілька разів вилучались кошти в різних сумах, що вказує на те, що ці докази зібрані з порушенням та не відповідають процедурі їх зібрання. Також нарікав на те, що прокурором не надано для огляду в судовому засіданні речові докази, а саме кошти відносно, яких захист просить визнати квитанції та процесуальні документи слідчого недопустимими. Основні речові докази, а саме кошти та гральні автомати, він та його мати, яка є обвинувачної, були позбавлені можливості безпосередньо оглянути в судовому засіданні
Вислухавши думку захисника, який підтримав своє клопотання, думку захисника ОСОБА_6 та обвинувачених, які наполягали на задоволенні клопотання з посиланням на те, що зібрані прокурором докази є недопустимими,. Та думку прокурора, який заперечував проти задоволення такого клопотання посилаючись на те, що зазначені захистом документи не є джерелом доказів, а вони лише констатують факт зберігання речових доказів, а саме коштів, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Із змісту мотивувальної частини постанови від 18.06.2013 року про визнання речовими доказами грошових коштів у сумі 28628 гривень у кримінальному провадженні №0000047 вбачається, що 30.04.2013 року під час обшуку за адресою; АДРЕСА_3 вилучені грошові кошти в сумі 28628 гривень. Дана постанова не містить конкретизації щодо місця вилучення та до осіб. В резолютивній частині постанови зазначено, що речові докази грошові кошти в сумі 28628 гривень слід здати на депозитний рахунок ВФРБО УМВС України в Миколаївській області (т.2 а.с. 162).
Із мотивувальної частини постанови від 18.06.2013 року про передачу грошових коштів на депозитний рахунок на відповідальне зберігання вбачається, що слідчий констатує суми коштів, які ним вилучались в ході обшуків 30.04.2013 року по АДРЕСА_4 27822 грн., також слідчий зазначає в постанові що під час огляду ігрових автоматів 21.05.2013 року було вилучено кошти в розмірі 160 гривень. Зазначає слідча в постанові про оголошення підозри ОСОБА_4 за ст. 203-2 КК України. В резолютивній частині ж постанови зазначено здати на депозитний рахунок ВФРБО УМВС України в Миколаївській області грошові кошти в розмірі 28628 грн., які були вилучені в ході проведення обшуку за адресою; АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_4 02.01.1966 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 (т.2 а.с. 163). Відповідно до наданих в судовому засіданні прокурором письмових доказів цього ж дня 18.06.2013 року слідчий СУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_8 направляє начальнику ВФРБО УМВС України в Миколаївській області постанову та файл з грошовими коштами у розмірі 28468 грн., які належать підозрюваній ОСОБА_4 на депозитний рахунок на відповідальне зберігання (т. 2 а.с. 164).
Аналізуючи зміст супровідного листа слідчої від 18.06.2013 року за №5-1/2440 не зрозуміло суду, яка саме із двох аналогічних постанов в яких зазначені різні суми грошових коштів та сума 28468 грн. коштів у файлі, яку спрямовує слідча, так як вони є різними (т. 2 а.с. 164).
Відповідно до ч. 1 ст. 104 КПК України у випадках передбачених цим Кодексом, хід і результат проведення процесуальної дії фіксується в протоколі. п.2 частини 3 цієї статті Кодексу встановлює, що описова частина протоколу повинна містити відомості про: 1) послідовність дій; 2) отримані в результаті процесуальної дії відомості важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та /або надані речі і докумети. Заключна частина протоколу відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 104 КПК України повинна містити вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу обшуку в приміщеннях по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , гроші, які вилучались зазначені лише їх номінали та кількість, а не зазначено серія та номер. Вищезазначені невідповідності між собою даних наведених у протоколах процесуальних дій при їх складнні не відповідають вимогам ст. 104 КПК України.
В якості речового доказу органами досудового слідства надані дві квитанції: квитанція №1561 про прийом вилучених у арештованої ОСОБА_4 згідно протоколу від 18.06.2013 року в сумі 28628 гривень за підписом слідчої ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 165); квитанція про прибутково касовий ордер УМВС України в Миколаївській області, яка не містить номеру та дати на суму 28628 гривень (т. 2 а.с. 166).
Стороною обвинувачення не було доведено, що квитанції відповідають критеріям даного доказу.
Судом не можуть прийматися не допустимі докази, так як вони не зможуть бути використані при прийнятті процесуального рішення. На них суд не зможе посилатися при ухваленні процесуального рішення. Дані докази представлені прокурором одержані внаслідок істотних порушень норм КПК України.
Суд наголошує на тім, що він розглядає кримінальне провадження на підставі КПК Україні у якому відсутній принцип встановлення об`єктивної істини по справі яким на суд не покладається обов`язок самостійно відшукувати докази та будь-якою ціною встановлювати винуватість осіб.
Огляд речових доказів судом завершено, які прокурором в судове засідання не надано, а саме грошові кошти, які б суд ідентифікувати на підставі зазначених протоколів, які складені в порушення ст. 104 КПК України, не зміг би. А тому з урахуванням вищевикладеного заперечення прокурора щодо визнання вищезгаданих письмових доказів недопустимими є безпідставними так як речові докази, а саме кошти ним не надані суду.
Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність прийняти рішення про недопустимість даних доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 89 КПК України, якщо доказ є очевидно не допустимим уже під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим і припиняє його розгляд.
Керуючись ч. 2 ст. 89 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати не допустимими доказами у кримінальному провадженні №0000047:
постанову від 18.06.2013 року про визнання речовими доказами;
постанову від 18.06.2013 року про передачу грошових коштів на депозитний рахунок на відповідальне збереження;
квитанцію касового ордеру без дати та номера про прийняття від ОСОБА_4 через ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 28628 грн.;
квитанцію №1561 від 18.06.2013 року про прийняття слідчим від ОСОБА_4 вилучених у неї 28628 грн. - та припиняє їх розгляд.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_10