Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
05 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судових засідань ОСОБА_4

З участю прокурора - ОСОБА_5

Обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

Потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Представника потерпілого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Рівне на вирок Рівненського міського суду від 15 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0007154 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185, ч.2 ст.200, ч.3 ст.362 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185, ч.2 ст.200, ч.3 ст.362 КК України,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 , працюючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення та обліку банківських операцій відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», розташованого за адресою: м. Рівне, вул. С. Петлюри, 19, в подальшому (Банк), в період часу з 26 квітня 2012 року по 04 липня 2013 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з начальником відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, скориставшись послугою інтернет-банкінгу, таємно, викрали грошові кошти з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , в загальній сумі 33949,51 гривень, чим заподіяли останньому збитків на вказану суму.
ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою заволодіння коштами клієнта ОСОБА_10 , підробили документи на переказ грошових коштів в електронному вигляді, за допомогою яких здійснили незаконний переказ грошових коштів.
В період з 26 квітня 2012 року по 04 липня 2013 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою отримання грошових коштів, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу, без наявності особи платника та відповідного платіжного доручення сформували завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ, відповідно до якого без згоди власника здійснили безпідставний переказ коштів на загальну суму 33949,51 гривень з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 ..
Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення та обліку банківських операцій відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», будучи уповноваженою особою банку по роботі в банківському програмному комплексі, діючи за попередньою змовою з начальником відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_7 , в порушення ст. 4 Закону України „Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" від 5 липня 1994 року, відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, п.3.1 Постанови Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", відповідно до якої без наявності особи платника та відповідних платіжних доручень, що заповнюються Платником, вчинили несанкціоновані дії щодо інформації в банківській системі за допомогою комп`ютерів, які встановлені по місцю його роботи.
В період з 26 квітня 2012 року по 04 липня 2013 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою переказу коштів, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу «8іеЬе1», будучи уповноваженими особами банку по роботі в програмному комплексі, використовуючи логін і відповідний пароль доступу, увійшли до програмного комплексу та внесли несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ньому обробляється, а саме без наявності особи платника ОСОБА_10 і відповідного платіжного доручення сформували завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ від імені останнього на переказ коштів, відповідно до якого без згоди платника здійснили безпідставний переказ коштів на загальну суму 33949,51 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 в період з 12 листопада 2012 року по 27 червня 2013 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, скориставшись послугою інтернет-банкінгу, таємно, викрали грошові кошти з розрахункового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , в загальній сумі 48553,87 гривень, чим заподіяли потерпілій матеріальні збитки на вказану суму.
ОСОБА_6 , будучи, відповідно до посадової інструкції, особою, яка володіє інформацією клієнтів, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з начальником відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_7 , з метою заволодіння коштами клієнта ОСОБА_12 , підробили документи на переказ грошових коштів в електронному вигляді, за допомогою яких здійснили незаконний переказ грошових коштів.
В період з 12 листопада 2012 року по 27 червня 2013 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись на своєму робочому місці, при виконанні службових обов`язків, з метою отримання грошових коштів, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу, без наявності особи платника та відповідного платіжного доручення сформували свідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ, відповідно до якого без згоди власника здійснили безпідставний переказ коштів на загальну суму 48553,87 гривень з розрахункового рахунку № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 .
Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення та обліку банківських операцій відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», будучи уповноваженою особою банку по роботі в банківському програмному комплексі, діючи за попередньою змовою з начальником відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_7 , в порушення ст. 4 Закону України „Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" від 5 липня 1994 року, відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, п.3.1 Постанови Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", відповідно до якої без наявності особи платника та відповідних платіжних доручень, що заповнюються платником, вчинив несанкціоновані дії щодо інформації в банківській системі за допомогою комп`ютерів, які встановлені по місцю його роботи.
В період з 12 листопада 2012 року по 27 червня 2013 року, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою переказу коштів, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу «8іеЬе1», будучи уповноваженими особами банку по роботі в програмному комплексі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшли до програмного комплексу та внесли несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ньому обробляється, а саме без наявності особи платника ОСОБА_12 та відповідного платіжного доручення сформували завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ від імені останньої на переказ коштів, відповідно до якого без згоди платника здійснили безпідставний переказ коштів на загальну суму 48553,87 гривень.
ОСОБА_6 в період з 24 вересня 2013 року по 27 вересня 2013 року, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись послугою інтернет-банкінгу, таємно, викрав грошові кошти з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , в загальній сумі 37000 гривень, чим спричинив матеріальних збитків останній на вказану суму.
ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення та обліку банківських операцій відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», розташованому в приміщенні відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», розташованого за адресою: м. Рівне, вул. С. Петлюри, 19, будучи, відповідно до посадової інструкції, особою, яка володіє інформацією клієнтів, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння коштами клієнта ОСОБА_9 , підробив документи на переказ грошових коштів в електронному вигляді, за допомогою яких здійснив незаконний переказ грошових коштів.
В період з 24 вересня 2013 року по 27 вересня 2013 року, ОСОБА_6 з метою отримання грошових коштів, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу, без наявності особи платника та відповідного платіжного доручення сформував завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ, відповідно до якого без згоди власника, повторно здійснив безпідставний переказ коштів на загальну суму 37000 гривень з розрахункового рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 ..
ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста сектору оформлення та обліку банківських операцій відділення №8 ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», будучи уповноваженою особою банку по роботі в банківському програмному комплексі, в порушення ст. 4 Закону України „Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" від 5 липня 1994 року, відповідно до якої порядок доступу до інформації, перелік користувачів та їх повноваження стосовно цієї інформації визначаються власником інформації, п.3.1 Постанови Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", відповідно до якої без наявності особи платника та відповідних платіжних доручень, що заповнюються платником, вчинив несанкціоновані дії щодо інформації в банківській системі за допомогою комп`ютерів, які встановлені по місцю його роботи.
В період часу з 24 вересня 2013 року по 27 вересня 2013 року ОСОБА_6 , з метою переказу коштів, повторно, за допомогою робочого комп`ютера та банківського програмного комплексу «8іеЬе І», будучи уповноваженою особою банку по роботі в програмному комплексі, використовуючи логін та відповідний пароль доступу, увійшов до програмного комплексу та вніс несанкціоновані зміни в інформацію, яка в ньому обробляється, а саме без наявності особи платника ОСОБА_9 та відповідного платіжного доручення сформував завідомо неправдивий електронний розрахунковий платіжний документ від імені останньої на переказ коштів, відповідно до якого без згоди платника здійснив безпідставний переказ коштів на загальну суму 37000 гривень.
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.200 КК України у виді до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст.362 КК України із застосуванням ст.69 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю. На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 призначено три роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.200 КК України у виді штрафу до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст.362 КК України із застосуванням ст.69 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю. На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_7 призначено три роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 37 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор прокуратури м.Рівне, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених, доведеність вини у вчиненні інкримінованих злочинів вважає, що вирок суду є незаконним та невмотивованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Вказує, що суд з надуманих підстав відніс до пом`якшуючих вину обвинувачених обставин - активне сприяння розкриттю злочину, оскільки це не відповідає матеріалам кримінального провадження, Зазначає, що суд не відніс до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченим - вчинення злочинів відносно осіб похилого віку. Вважає, що судом безпідставно застосовано до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ст.69 КК України при призначенні покарання за ч.3 ст.362 КК України, оскільки крадіжка коштів з депозитних рахунків потерпілих, як останні зазначили в судовому засіданні, сприяла настанню для них суттєвої матеріальної шкоди, яка обвинуваченими ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду не була відшкодована. Доводить, що судом при призначенні покарання не враховано ступінь вини кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні крадіжок коштів потерпілих, посади які вони обіймали під час вчинення злочинів та призначено однакові покарання за статтями обвинувачення, чим порушено ст.2 КПК України, відповідно до якої завданням судового розгляду є забезпечення щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності у міру своєї вини. Стверджує, що судом допущено помилку при призначенні обвинуваченим остаточного покарання за вчиненні злочини, зокрема, вказує, що основне покарання у виді штрафу за вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.2 ст.200 КК України, відповідно до ч.3 ст.72 КК України, необхідно виконувати окремо. Просить вироку суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити: ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.200 КК України до штрафу у виді 5 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст.362 КК України до чотирьох років позбавленця волі з позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах в підприємствах установах та організаціях будь-якої форми власності на строк три роки, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, на підстав ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 5 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян виконувати самостійно;

ОСОБА_7 призначити за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.200 КК України штраф у виді 6 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст.362 КК України п`ять років позбавленця волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності на строк три роки, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації, що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, на підстав ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 6 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.

Вирок Рівненського міського суду від 15 липня 2015 року стосовно ОСОБА_14 і ОСОБА_7 підлягає скасуванню в зв`язку з застосуванням закону, який не підлягав застосуванню та з не правильним застосуванням кримінального закону.

Відповідно до вимог ст. 420 КПК України застосування закону, який не підлягав застосуванню є підставою для скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку апеляційним судом.

Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Винність ОСОБА_14 і ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень встановлена сукупністю зібраних у справі достатніх та достовірних доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Дії ОСОБА_14 і ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185, ч.2 ст.200, ч.3 ст.362 КК України і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Згідно ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченим, судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст.50, 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, внесеними від 10.12.2004 р, від 12.06.2009р., від 06.11.2009 р., призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч.1 чи ч.2 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Суд першої інстанції допустив порушення закону три застосуванні вимог ст.69 КК України. Зазначаючи в мотивувальній частині вироку про призначення обвинуваченим ОСОБА_15 і ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.362 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд в резолютивній частині вироку призначив обвинуваченим ОСОБА_15 і ОСОБА_7 мінімальне покарання передбачене ч.3 ст.362 КК України та без посилання на ч.2 ст.69 КК України звільнив їх від додаткового покарання, передбаченого ч.3 ст.362 КК України.
Призначення обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 362 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, без призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.362 КК України, суд першої інстанції у вироку свого рішення належним чином не мотивував, вказавши лише на обставини, які, на його думку, пом`якшують покарання, при цьому не врахував, обставину, що обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а саме, вчинення злочинів щодо осіб похилого віку. Також, не врахував корисливий мотив і мету вчинення ними кримінальних правопорушень, їх суспільно-небезпечні наслідки, а також те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 фактично вчинили три окремі злочини, однин з яких, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, а два інші - середньої тяжкості.

Відповідно до ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Виходячи із роз`яснень, які містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Суд першої інстанції вказані вимоги закону не виконав, і призначаючи остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, призначав обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, яке є рівнозначним покаранню призначеному обвинуваченим за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.362 КК України.
Також судом першої інстанції допущено помилку і при частковому складанні призначених покарань не враховано вимоги ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок Рівненського міського суду від 15 липня 2015 року стосовно ОСОБА_14 і ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.
При призначенні покарання кожному із обвинувачених, колегія суддів враховує роль кожного із обвинувачених у вчинених злочинах, зокрема те, що ініціатива зняття коштів з рахунку виходила від ОСОБА_7 і всі зняті кошти ОСОБА_6 , передавав ОСОБА_7 ; обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили злочини відносно потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які є особами похилого віку, що згідно п.6 ч.1 ст.67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання; збитки, завдані злочином потерпілим не відшкодовані.
Разом з тим, колегія суддів, враховуючи щире каяття обвинувачених ОСОБА_14 і ОСОБА_7 , їх сприяння розкриттю злочинів, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, вважає за можливе застосувати до обвинувачених ст. 75 КК України, тобто звільнити їх від відбування покарання з випробуванням.
Судом першої інстанції безпідставно розглянуто цивільний позов ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420, 532 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м.Рівне ОСОБА_16 задовольнити частково.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2015 року стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в частині призначеного їм покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України - два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.200 КК України штраф п`ять тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімдесят п`ять тисяч гривень; за ч.3 ст.362 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації, що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на один рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно, призначити ОСОБА_6 покарання, шляхом часткового складання три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят п`ять тисяч гривень виконувати самостійно.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України два роки позбавлення волі; за ч.2 ст.200 КК України штраф п`ять тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімдесят п`ять тисяч гривень; за ч.3 ст.362 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації, що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на один рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_7 покарання, шляхом часткового складання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов`язаною з доступом до інформації що міститься та обробляється в автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят п`ять тисяч гривень виконувати самостійно.

Вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати. Позовну заяву ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3