Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/934/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001853 щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Сатпаєв Карагандинської області республіки Казахстан, громадянина України, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, вступив до Олександрійського аграрного ліцею, був засуджений 14.04.2015 р. Олександрійським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік 3 місяці, проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі статті 71 КК України приєднано до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 14 квітня 2015 року і остаточно призначено ОСОБА_10 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком суду першої інстанції засуджено ОСОБА_11 , судове рішення стосовно якого ніким із учасників судового провадження оскаржено не було.

Вирішено долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), групою осіб, вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин

08 червня 2015 року близько 13 години 30 хвилин обвинувачені прибули до території поблизу багатоповерхового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де підійшли до малолітнього ОСОБА_13 .

Під час розмови з ОСОБА_13 вони з`ясували, що у того при собі є грошові кошти в сумі 300 грн. в конверті, який знаходився в пластиковій ємкості, що використовувалася як копилка і яку малолітній тримав в руках.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, використовуючи вік малолітнього, ОСОБА_11 взяв з пластикової ємкості конверт з грішми. В цей час ОСОБА_10 , усвідомлюючи дії ОСОБА_11 , щодо яких не заперечував, вирішив приєднатися до відкритого викрадення чужого майна та запропонував останньому залишити місце вчинення правопорушення.

Після цього обвинувачені з місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_12 , яка визнана потерпілою по справі, матеріальну шкоду на суму 300 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_12 подали апеляційні скарги у яких просять вирок районного суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 змінити та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, а на підставі ст. ст. 75, 76, 104 КК України неповнолітнього ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього відповідних обов`язків.

Свої апеляційні вимоги мотивують тим, що призначене районним ОСОБА_10 районним судом покарання є занадто суворим, оскільки є пом`якшуючі обставини: вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, думка потерпілої про застосування більш м`якого покарання. Крім того, апелянт вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується, допомагає матері.

Окрім цього, потерпіла у своїй апеляційній скарзі вказує, що не проти примирення з обвинуваченим, що не було враховано судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого та його законного представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили призначити ОСОБА_10 покарання не пов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг адвоката та потерпілої, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановлених законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, та яким дана належна оцінка.

Дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який проживає з матір`ю та старшою сестрою, за місцем навчання характеризується негативно, неодружений, не працює, на обліку в психіатричній лікарні чи наркологічному диспансері не перебуває, нарікань за місцем проживання на нього не надходило, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, районним судом обґрунтовано визнано щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо малолітнього.

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання правильно мотивував неможливість застосування ст. 75, 104 КК України та прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства, проте, не зазначив неможливість застосування ст. 69 КК України.

При цьому, судова колегія не може погодитись із призначеним судом першої інстанції строком покарання у виді позбавлення волі та вважає його занадто суворим, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції при вирішенні питання необхідності призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, в повній мірі не було враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_10 хоча і вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, однак, від протиправних дій обвинуваченого не настало тяжких наслідків, потерпіла не має до обвинуваченого жодних претензій та просила пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання, відповідно до характеристики з навчального закладу йому рекомендовано навчання в спеціальному навчальному закладі інтенсивної педагогічної корекції для дітей із затримкою психічного розвитку (Т.1 а.п. 149), обставинами, які пом`якшують покарання є визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, вчинення кримінального правопорушення будучи неповнолітнім, добровільне відшкодування завданого збитку. Вказані обставини в сукупності, на переконання колегії суддів, зменшують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та є підставою для застосування до нього положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання , нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 10 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, в якому вказано що зі змісту частини 3 статті 78 КК України слідує, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Враховуючи той факт, що кримінальне правопорушення ОСОБА_10 вчинив в період іспитового строку, то і остаточне покарання слід призначити на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового складання покарань, а тому і підстав, які б давали можливість застосувати до обвинуваченого положення ст.ст. 75, 104 КК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційні скарги потерпілої та захисту в частині прохання звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, на переконання колегії суддів, задоволенню не підлягають.

Пунктом 1 частини 1 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, та оскільки доводи апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_12 знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання.

В іншій частині вирок суду, колегія суддів, залишає без змін.

Керуючись ст. 376 ч. 2, ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_12 , задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.08.2015 року змінити в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати частину невідбутого покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2015 року і остаточно до відбування призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4