Справа № 1-208/11 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Богдан Арсенович
Провадження № 11/783/77/13 Доповідач: Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Белени А.В., Партики І.В.,

з участю прокурора Добровольського П.О.,

потерпілого ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

його захисника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляціями державного обвинувача, потерпілого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_3 і інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2012 року про визнання ОСОБА_2 винуватим за ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2012 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий, не одружений, не судимий відповідно до ст.89 КК України

засуджений за ч.1 ст.121 КК України на пять років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 змінено в залі суду з підписки про невиїзд на взяття під варту.

Строк відбуття покарання рахується з 19 квітня 2012 року.

Питання речових доказів і судових витрат вирішено відповідно до вимог ст.ст.81, 93 КПК України.

ОСОБА_2 2 жовтня 2011 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходився на ставку, що між селами Бортків і Стадня Золочівського району Львівської області, який орендує ОСОБА_4, куди приїхав з друзями порибалити.

Крім нього там знаходились і інші особи, в тому числі і потерпілий ОСОБА_1, які також приїхали порибалити і відпочити.

Близько 16 год. 00 хв. у будиночку, що біля ставка, між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 виник конфлікт. ОСОБА_2 пішов до автомобіля, звідки взяв в руку ніж, який привіз з собою з дому для використання під час рибалки, і з цим ножем направився до ОСОБА_4, але його обступили особи, що були на ставку, намагаючись не допустити до подальшого конфлікту і забрати у ніж з рук.

Таку ж спробу зробив і потерпілий ОСОБА_1, намагаючись схопити ОСОБА_2 за руку, у якій був ніж, але ОСОБА_2 в цей момент умисно наніс ОСОБА_1Т удар цим ножем в ділянку живота, спричинивши тому проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, тонкого кишківника і брижі. Ці ушкодження віднесені до тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

На вирок суду державний обвинувач подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати в зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду. Свої вимоги він мотивує тим, що ОСОБА_2 засуджений обґрунтовано, його дії кваліфіковані у відповідності з обставинами справи та законом, однак призначене судом покарання щодо ОСОБА_2 є надто м'яким, не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. При обранні покарання суд не врахував в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Зокрема те, що ОСОБА_2 вчинив злочин в стані алкогольного сп'яніння, вину визнав частково, в 2003 році був засуджений за ч.1 ст.121 КК України за вчинення такого ж злочину, вчинений ОСОБА_2 злочин відноситься до тяжких злочинів.

На вирок суду захисник ОСОБА_3 подала апеляцію та доповнення до неї, в яких просить змінити вирок - перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України та призначити покарання, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано кримінальний закон та призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого. Дії ОСОБА_2 невірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, оскільки в нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень, ніж він взяв з ціллю залякування, оскільки вважав, що його життю загрожує небезпека; всі свідки даної події вказують на те, що удар ножем ОСОБА_2 наніс не умисно, а з необережності, вже після того, коли один із свідків ОСОБА_5 наніс йому удар палиуею по голові. Призначене судом покарання є невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Виходячи з наступного: ОСОБА_2 вину у скоєнні злочину визнав повністю, дав визнавальні показання, у вчиненому щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю та розслідуванню злочину, відповідно до ст. 89 КК України він є раніше не судимим, з місця проживання характеризується позитивно, працює, займаючись ремонтом автомобілів, потерпілому відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, мав намір одружитись, його дівчина очікує від нього дитину, потерпілий у судових дебатах просив не позбавляти волі ОСОБА_2, що підтверджується протоколом судових засідань. Судом безпідставно взято до уваги те, що злочин вчинений ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння.

Потерпілий ОСОБА_1 у своїй апеляції просить вирок змінити та не позбавляти ОСОБА_2 волі, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Свої вимоги він мотивує тим, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначено чому взято до уваги одні докази і відкинув інші. При цьому суд не бере до уваги та не надає жодної оцінки тим обставинам та доказам по справі, що ОСОБА_2 перебував у конфліктній ситуації один проти шести його друзів, під час цього конфлікту отримав удар 4-метровим дрючком ззаду по голові-шиї, прямого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у нього не було, оскільки ушкодження були заподіяні тоді, коли він намагався вирвати ножа з його рук; суд не оцінює також і характер ушкодження, а саме те, що раневий канал мав напрямок косо - зверху вниз, зліва направо, що також не свідчить про умисел ОСОБА_2; судом не надано оцінки і тому, що всі свідки по справі стверджують що підсудний розмахував ножем навколо себе, а не кидався прямолінійно на нього чи інших присутніх, що свідчить про намагання захиститися. Тому дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ст.128 КК України. Судом також не враховано особи підсудного, його щире каяття, характеристики з місця проживання, а також того, що ОСОБА_2 не судимий, те, що він повністю відшкодував завдану матеріальну і моральну шкоду.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримання апеляції державного обвинувача та заперечення апеляцій захисника і потерпілого, захисника ОСОБА_3, потерпілого ОСОБА_1 на підтримання внесених ними апеляцій та заперечення апеляції прокурора, ОСОБА_2 на підтримання апеляцій захисника та потерпілого і заперечення апеляції державного обвинувача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції адвоката ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а апеляцію прокурора слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.121 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Так, висновок суду про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_2 у скоєному злочині, його вина у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується наступними доказами:

показаннями потерпілого ОСОБА_1, про те, що 02 жовтня 2011 року, близько 14 год., він приїхав на ставок., який знаходиться між селами Бортків і Стадня Золочівського району, до свого дядька ОСОБА_4М на рибалку. Там вони поїли юшки, випили спиртного і за столом між його дядьком ОСОБА_4 і ОСОБА_2 почався конфлікт. Із-за чого виник конфлікт він не знає. Вони обоє сварилися, матюкалися, принижували один одного. З будиночку всі вийшли на вулицю та дядько і ОСОБА_2 продовжували сварилися. Потім він побачив в ОСОБА_2 у руці ніж, з яким той йшов на дядька. Він вирішив втрутитися і забрати у ОСОБА_2 ніж. Всі обступили ОСОБА_2, щоб забрати у нього ніж, але ніхто з них не намагався його вдарити. Він бачив як ОСОБА_5 взяв в руки дрючок і вдарив ним ОСОБА_2 Він підійшов до ОСОБА_2 щоб забрати ніж і навіть не відчув, як той вдарив його ножем. Хлопці почали кричати що у нього кров і тоді він побачив , що його сорочка скривавлена;

показаннями свідка ОСОБА_4 про те, що 02 жовтня 2011 року він із знайомими відпочив на своєму ставку, який знаходиться між селами Бортків і Стадня Золочівського району. До нього туди приїхав ОСОБА_6 з друзями, а на ставку вже були ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 Пізніше приїхав ОСОБА_1 Вони випили, поїли юшки у будиночку. ОСОБА_2 чомусь почав зі столу скидати посуд. У звязку з цим між ним і ОСОБА_2 виник конфлікт, вони ображали один одного. Потім всі вийшли на вулицю і він бачив як ОСОБА_2 побіг до машини, взяв ніж і повернувся. Вони всі обступили його. Тоді ОСОБА_5 ударив ОСОБА_9 дрючком по шиї. Коли ОСОБА_1 хотів забрати у ОСОБА_2 ніж і схопити його за руку, той руку вивернув і проколов ОСОБА_1 живіт;

показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що 02 жовтня 2011 року, близько 14 год., йому подзвонив ОСОБА_5 і попросив приїхати до ОСОБА_4 на ставок на юшку. Пізніше подзвонила дружина ОСОБА_8, щоб він їхав додому. Вони сіли в машину і від'їхали від ставка на деяку віддаль і в цей час йому подзвонив ОСОБА_5 та повідомив, що сталася біда. Вони повернулися. Всі чоловіки вже були на вулиці. Коли він зайшов у будиночок, то побачив там безлад. Він почав з"ясовувати, що сталося і ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_2 конфліктує з ОСОБА_4 Потім він побачив як ОСОБА_2 побіг до автомашини, якою вони приїхали, і повернувся до них з ножем. І почав цим ножем розмахувати перед собою. ОСОБА_5 хотів вирвати у нього ніж, але порізав собі пальці. Тоді ОСОБА_5 взяв дрючок і замахнувся на ОСОБА_2, а ОСОБА_1 хотів вирвати ніж у ОСОБА_2, і в цей момент той його поранив ножем . Вони всі підбігли до ОСОБА_10, а ОСОБА_2 сів в автобус, завів його і від'їхав на 300 метрів. Вони ж автомобілем завезли ОСОБА_1 у Золочів у лікарню;

показаннями свідка ОСОБА_8, який в суді першої інстанції дав покази аналогічні показанням ОСОБА_7В;

показаннями свідка ОСОБА_6, згідно з якими 02 жовтня 2011 року він з друзями ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_2 приїхали зранку на рибалку до ОСОБА_4 ОСОБА_13 вони трохи випили спиртного. Пізніше у будиночку між чоловіками виник конфлікт. Він не пригадує між ким саме, бо був у нетверезому стані. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 почали шарпатися, а він з ОСОБА_1 намагались їх розборонити. Потім він почав розмовляти по телефону, а ОСОБА_2 пішов в напрямку до автомобіля. Коли він закінчив розмову і повернувся до будиночка, то побачив що ОСОБА_1 поранено. ОСОБА_2 пішов до автомобіля і поїхав, але ОСОБА_11 подзвонив до ОСОБА_2 щоб той вернувся. Коли ОСОБА_14 повернувся вони сіли в машину і поїхали в Буську лікарню, оскільки думали що ОСОБА_1 повезли туди;

показаннями свідка ОСОБА_12, даним під час судового та досудового слідства про те, що 02 жовтня 2011 року він, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 приїхали на рибалку в с. Бортків до ОСОБА_4 Близько 16 год. коли він знаходився біля ставка, почув сварку біля будиночка. Підійшовши туди, побачив як ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шарпаються між собою та сваряться. Присутні намагались їх розборонити. Хтось з компанії ОСОБА_4 сказав щоб вони забирали ОСОБА_2 і їхали з озера. Він відійшов до ОСОБА_6 та сказав щоб вони вже їхали, бо ОСОБА_2 був агресивно настроєний. Після цього вони повернулись до будиночка і там він побачив ОСОБА_1, який мав поранення в лівій частині живота і з рани у нього текла кров. Після цього ОСОБА_2 сів у машину ОСОБА_11 і від'їхав. Він сказав місцевим чоловікам щоб вони відвезли пораненого в лікарню. Вони поклали ОСОБА_1 у "Ниву" і поїхали з озера. А він зі своїми товаришами сіли в мікроавтобус ОСОБА_11 і поїхали в Буськ, оскільки думали, що пораненого повезли в Буську лікарню. Біля автобусної зупинки в Буську ОСОБА_2 попросив зупинитися, вийшов і він його більше не бачив;

показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що 02 жовтня 2011 року він з хлопцями приїхали на рибалку в Бортків. Вони сиділи, випивали. Пізніше приїхав ОСОБА_4 і між ним та ОСОБА_2 у будиночку виникла сутичка. Вони хотіли забрати ОСОБА_2, але він не реагував. З будиночка всі вийшли, шарпанина переросла в бійку. ОСОБА_2 пішов до автомобіля, а коли провернувся, то всі його обступили, бійка припинилася. Він почав складати снасті. Потім він пішов до озера і стояв там деякий час, і почув крик: "Підрізали". Коли повернувся до чоловіків, то побачив ОСОБА_1, у якого була рана на животі;

показаннями свідка ОСОБА_5 аналогічними наведеним вище;

протоколом відтворення обстановки і обставин події від 14.11.2011 року, згідно з яким ОСОБА_4 на місці показав, де і як виник конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і, де ОСОБА_2 наніс удар ножем потерпілому;

протоколом огляду місця події від 02.10.2011 року і фототаблиць до нього;

висновком судово-медичної експертизи № 215 /2011 від 03 жовтня 2011 року, згідно з яким при поступленні в Золочівську лікарню у ОСОБА_1 було діагностовано: "Проникаюче ножове поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, тонкої кишки і брижі з евентрацією великого сальника". З цього приводу йому була проведена операція. Ці ушкодження спричинені предметом з колюче-ріжучими властивостями по типу ножа, могли утворитися 02.10.2011 року і за ознакою небезпечності для життя відносяться до тяжкого тілесного пошкодження.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження.

Покликання в апеляціях захисника та потерпілого на те, що дії ОСОБА_2 невірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, оскільки в нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень, ніж він взяв з ціллю залякування та захисту, є необґрунтованими та не відповідає дійсності, оскільки наведеними вище доказами було встановлено, що ніхто з знайомих ОСОБА_4, які 02 жовтня 2011 року були на ставку посягання, яке б загрожувало життю чи здоров'ю ОСОБА_2, не вчиняв та навпаки, намагались припинити дії ОСОБА_2, оскільки останній, взявши в руки ніж, направився до ОСОБА_4 ОСОБА_2, розмахуючи ножем перед собою, усвідомлював можливість заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, адже він стояв обличчям до ОСОБА_1 і удар в живіт ножем йому наніс тоді, коли потерпілий намагався забрати у нього з рук ножа.

Разом з при обранні покарання засудженому ОСОБА_2 суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер суспільної небезпеки вчиненого, особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, його стан здоров"я, наявність помякшуючих покарання обставин щире каяття, повне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, прохання потерпілого в суді першої інстанції (так і під час апеляційного розгляду), про те, щоб засудженого не позбавляти волі.

При цьому суд при призначенні покликається визнає як обставину, що обтяжує покарання перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, що не підтверджується матеріалами справи.

Крім цього доводи прокурора в апеляції про невідповідністю призначеного судового покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості є необґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наявність кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ОСОБА_2 злочину, його особу, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до засудженого положень ст.69 КК України і призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Керуючись ст.ст.365, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляції захисника ОСОБА_3 і потерпілого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2012 року відносно ОСОБА_2 змінити.

Застосувати до ОСОБА_2 положення ст.69 КК України і обрати йому покарання за ч.1 ст.121 КК України три роки позбавлення волі.

Апеляцію державного обвинувачення залишити без задоволення.

У решті вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді:

Оригінал ухвали.