Справа № 11а-657/ 2010 р. Головуючий: Рибачук А.І.
Категорія: ч.1 ст.309 КК України Доповідач: Валько Н.М.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня 28 дня Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Валько Н.М.

Суддів: Партики І.В., Танечника І.І.

при секретарі Михалейко О.

З участю прокурора: Телепка В.В.

Підсудного ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляцію прокурора м.Трускавця ОСОБА_2 на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною постановою 25 червня 2010 року Трускавецьким міським судом Львівської області кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.309 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності в звязку з добровільним зверненням до лікувального закладу і лікуванням від наркоманії.

Приймаючи дане рішення, районний суд виходив із того, що підсудний ОСОБА_3 добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов курс лікування від наркоманії.

У поданій апеляції апелянт вказує на те, що вважає вказану постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню. При цьому покликається на те, що виходячи із норми ч.4 ст.309 КК України, від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України може бути звільнена особа, яка хворіє наркоманією, має наркотичну залежність, однак, добровільно, з метою подолання залежності звернулася за медичною допомогою; із висновку експерта №270 від 26 березня 2010 року вбачається, що у ОСОБА_1 будь-яких тілесних ушкоджень на тілі немає, як і відсутні у справі дані про те, що ОСОБА_1 страждає на наркоманію (питання щодо застосування ст.96 КК України відносно ОСОБА_1 не вирішувалось) і потребує лікування від неї; виходячи із показань самого ОСОБА_1, він ніколи не вживав наркотичних засобів; виходячи із висновку лікаря-спеціаліста, що знаходиться у матеріалах справи, ОСОБА_1 проходив курс лікування не від наркоманії, а з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотиків; лише після скерування справи до суду ОСОБА_1 звернувся за лікуванням; із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наркотичні речовини ніколи не вживав, що також підтверджується висновком експерта №270 від 26 березня 2010 року. З уваги на викладене, апелянт прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 наркоманією не страждав, наркотичної залежності не мав, відтак, потреби проходити курс лікування у нього не було, а останній зробив це виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності. З уваги на викладене, скаржник просить постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2010 року скасувати та направити кримінальну справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який повністю підтримав подану апеляцію, просить задоволити її у повному об'ємі, думку підсудного ОСОБА_4, який вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, клопоче про залишення його без змін, а поданої апеляції без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та проаналізувавши доводи поданої прокурором апеляції, Колегія Суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Виходячи із норми ч.4 ст.309 КК України, від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України може бути звільнена особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Як вказав у засіданні апеляційної інстанції підсудний ОСОБА_4, після 6-7 разового вживання ним у вигляді куріння наркотичного засобу - марихуани, він відчув негативний її вплив на його організм у вигляді погіршення стану здоровя та залежності від цього куріння. У зв'язку із наведеним, він з власної ініціативи, добровільно звернувся до лікувального закладу - Дрогобицької поліклініки, де лікарем йому було проведено курс лікування, із встановленням діагнозу - Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотиків ( канабіоїдів ) зі шкідливими наслідками. На даний час, після проведеного лікування, з його точки зору, у нього стан здоровя покращився, він навчається, займається спортом та перебуває під наглядом лікаря-нарколога. До наркотичних засобів потягу не відчуває.

Із матеріалів даної кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_4 у ході досудового слідства ( т.1 а.с.38-39; 57-58 ), під час розгляду справи судом першої інстанції ( т.1 а.с.97 ), у ході апеляційного розгляду даної справи вказував на те. що вживав наркотичний засіб - марихуану шляхом куріння, кількаразово та без мети збуту.

З уваги на викладене, на переконання Колегії Суддів, не відповідають дійсності та обставинам справи покликання апелянта на те. що у матеріалах справи ( без вказівки відповідного аркуша справи ) є дані про те, що ОСОБА_4 ніколи не вживав наркотичних засобів. Покликання ж при цьому на висновок експертизи № 270 від 26 березня 2010 року, як на доказ невживання ОСОБА_4 наркотичних засобів є у принципі невірним, оскільки такий є висновком судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_4 і вказує на відсутність на його тілі будь-яких тілесних ушкоджень. При цьому, матеріаш даної справи вказують на те. що ОСОБА_4 вживав наркотичний засіб -марихуану шляхом куріння, а не будь-яким іншим способом, що прослідковується візуаіьно і може бути зафіксований експертом у своєму висновку.

Із оглянутої та дослідженої у засіданні апеляційної інстанції медичної карги амбулаторного хворого ОСОБА_4, він проходив лікування у Дрогобицькій міській поліклініці з 01 червня 2010 року у лікаря ОСОБА_5, яким йому після огляду, проведення відповідних аналізів було встановлено діагноз - Психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання канабіоїдів із шкідливими наслідками та призначено відповідне лікування.

Згідно висновку лікаря-спеціаліста Дрогобицької міської поліклініки від 22 червня 2006 року вбачається, що хворий ОСОБА_4 з 01 червня 2010 року по 22 червня 2010 року добровільно проходив курс лікування у наркологічному кабінеті Дрогобицької міської поліклініки з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотиків ( зі шкідливими наслідками ) ( т.1 а.с.95 ).

Наркоманія, як захворювання, являє собою хворобливі розлади, що виникають як наслідок зловживання наркотиками і речовинами, які мають наркотичну дію і призводить до глибокого порушення життєдіяльності організму та соціальної деградації особи; під наркотичною залежністю, як вказує п.п.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 « Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів » від 26 квітня 2002 року з послідуючими змінами і доповненнями та виходячи із змісту ч.2 ст.314 і статті 1 Закону України « Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними », слід розуміти стан особи, який характеризується хворобливою пристрастю до вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що виникла внаслідок незаконного введення в її організм.

З уваги на вивчені та проаналізовані матеріали даної кримінальної справи, досліджені документальні дані у ході розгляду апеляції, у Колегії Суддів немає сумнівів у тому, що на момент звернення ОСОБА_4 до лікаря, він страждав захворюванням, наслідком якого є зловживання наркотиками і перебував під наркотичною залежністю і, відчувши залежність від вживання наркотичних речовин та особисту потребу у проходженні курсу лікування від цієї хвороби, офіційно та добровільно звернувся до медичної установи з приводу проходження відповідного лікування, яке і отримав.

Відсутність же у справі висновку наркологічної експертизи з приводу необхідності застосування відносно ОСОБА_4 норм ст.96 КК України, така, на переконання Колегії Суддів за відповідних обставин впливає на повноту, всебічність і об'єктивність досудового слідства, а особисте звернення самого ОСОБА_4 до лікарняної установи з приводу необхідності проведення лікування, про яке йдеться по даній справі, свідчить про його власну добровільну позицію щодо потреби, з його точки зору, подолання недуги, на яку він страджає, і жодним чином не вказує на намагання ОСОБА_4 уникнути від законної відповідальності.

Виходячи із настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 « Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів » від 26 квітня 2002 року з послідуючими змінами і доповненнями ( п.24 ), особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Вказану норму судом першої інстанції застосовано правильно, тому Колегія Суддів визнає необгрунтованими доводи апелянта і в тій частині, де останній, вважаючи оскаржувану ним постанову незаконною, зазначає, що ОСОБА_4 звернувся за лікуванням лише після скерування справи до суду.

На переконання Колегії Суддів, судом першої інстанції, після заслухання позиції представника державного обвинувачення, який не заперечив проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ч.4 ст.309 КК України, прийнято вірне рішення щодо закриття кримінальної справи з підстав, наведених ним у постанові. Порушень закону судом не допущено.

Доводи апеляції правильних висновків суду не спростовують.

Підстав для її задоволення Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.362;366;377; 379 КПК України. Колегія Суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2010 року відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 25 червня 2010 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

СУДДІ:

Н.М.ОСОБА_7ОСОБА_8Танечник