Справа № 192/1895/15-к
Провадження № 1-кс/192/160/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" листопада 2015 р. слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявника (потерпілої у

кримінальному провадженні) ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне скаргу потерпілої по кримінальному провадженню ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 24 листопада 2015 року звернулася до суду в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
На обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 посилається на те, що закриття кримінального провадження здійснено з порушенням вимог КПК України, оскільки за час досудового розслідування не було вжито вичерпних заходів щодо швидкого, повного і неупередженого розслідування усіх обставин кримінального правопорушення, а саме не допитано в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також не витребувано матеріали виконавчих проваджень, витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон-віджучення об`єктів нерухомого майна щодо заборон на нерухомість, не надано відповідь на клопотання, яке подане в липні 2015 року. Також посилається на те, що слідчий в порушення вимог ч. 5 ст. 284 КПК України не надіслав на її адресу постанову про закриття кримінального провадження, про що вона дізналися лише з відповіді прокуратури. На підставі наведеного, просить суд скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження та повернути кримінальне провадження №0000316 прокурору Солонянського району Дніпропетровської області для організації досудового розслідування.
В судовому засіданні 30 листопада 2015 року ОСОБА_3 подану нею скаргу підтримала, з підстав, викладених в скарзі. В той же час зазначила, що оскільки вона не ознайомлювалася з матеріалами кримінального провадження на досудовому розслідуванні, хоча і подавала відповідне клопотання про ознайомлення, то їй не було відомо про те, що слідчим було витребувано як матеріали виконавчих проваджень, так і копію ухвали суду від 25 травня 2010 року про накладання арешту на майно ОСОБА_6 , копію рішення суду від 23 жовтня 2014 року. Тому просила задовольнити її скаргу про скасування постанови про закриття кримінального провадження з тих підстав, що під час досудового розслідування в якості свідків не були допитані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , а тому вважає, що досудове розслідування було здійснене не в повному обсязі. Про прийняття оскаржуваної постанови ОСОБА_3 дізналася 19 листопада 2015 року з відповіді прокуратури.
Прокурор та слідчий, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, а їх неявка відповідно до ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду справи. На підставі зазначеного слідчий суддя ухвалив здійснювати розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши думку ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000316, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 п.3 ст.303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні встановлено, що постановою від 04 листопада 2015 року слідчим Солонянського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 було закрито кримінальне провадження №0000316 від 13 травня 2015 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На обґрунтування свого рішення про закриття кримінального провадження слідчий посилався на те, що в діях ОСОБА_6 не вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки за результатами проведеного досудового слідства ознак кримінального правопорушення, а саме умислу на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 з боку ОСОБА_6 шляхом обману або зловживання довірою встановлено не було, а невиконання однією зі сторін договору своїх зобов`язань по ньому, тягне за собою цивільно-правові наслідки та спори між сторонами угоди вирішуються в порядку цивільного судочинства.
З такими висновками слідчого не можна погодитися з огляду на наступне.
В матеріалах кримінального провадження міститься План слідчих дій, складений слідчим ОСОБА_8 , згідно якого в п. 4 зазначено при наявності у ВДВС Солонянського РУЮ матеріалів виконавчих проваджень стосовно об`єкта нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_1 допитати в якості свідків працівників, які ведуть або вели вказані виконавчі провадження.
Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження було встановлено, що на вимогу слідчого ВДВС Солонянського РУЮ було надано копію виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_6 (а.с.37-95), серед яких також містяться і акти опису та арешту майна (а.с.65-68,89-92), складені в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . Проте ані зазначені особи, ані працівники ВДВС Солонянського РУЮ не були допитані в якості свідків по кримінальному провадженню №0000316 з метою встановлення наявності чи відсутності в діях ОСОБА_6 обману як способу шахрайського заволодіння чужим майном, оскільки обман, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься клопотання потерпілої від 28 липня 2015 року, в якому вона просить, серед іншого, допитати в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.96-97), а відповідно до постанови слідчого від 30 липня 2015 року таке клопотання було задоволено саме в частині проведення допитів зазначених осіб (а.с.102-103).
Проте з часу прийняття вказаної постанови будь-яких слідчих дій здійснено не було, а 04 листопада 2015 року слідчим було прийнято постанову про закриття кримінального провадження лише на підставі допитів потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 , а також на підставі дослідження витребуваних матеріалів з Солонянського районного суду Дніпропетровської області, ВДВС Солонянського РУЮ, ВДВС Бабушкінського РУЮ.
Таким чином, слідчим під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження не було вирішено питання щодо допиту в якості свідків як працівників ВДВС Солонянського РУЮ, так і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також інших осіб, присутніх під час опису та арешту майна ОСОБА_6 .
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно ч.ч.1 та 2, ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Слідчий суддя, дослідивши в судовому засіданні надані матеріали кримінального провадження №0000316, приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження від 04 листопада 2015 року прийнята передчасно, всупереч вимог п.2 ст.9 КПК України щодо обов`язку слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті обставини, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З урахуванням зазначеного, у слідчого судді є підстави вважати, закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України було проведено передчасно та свідчить про недотримання при винесені оскаржуваної постанови, передбаченої ст.9 КПК України засади кримінального провадження, як законність, а саме: повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та надання їм належної правової оцінки.
В той же час скарга ОСОБА_3 в частині повернення кримінального провадження №0000316 прокурору Солонянського району Дніпропетровської області задоволенню не підлягає, оскільки ч. 2 ст. 307 КПК України не передбачено таких повноважень слідчого судді за результатами розгляду скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.303-307, 318-380, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 04 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000316 від 13 травня 2015 року, скасувати, відмовивши в задоволенні решти вимог скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1