Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К копія:
12 жовтня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі-прокурор) та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року,
секретаря с/з ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
04 лютого 2015 року о 10 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні службового кабінету старшого прокурора прокуратури Дубровицького р-ну, Рівненської обл., юриста 1-го класу ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , умисно наніс рукою три удари в обличчя ОСОБА_6 , спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.
Після цього, 04 лютого 2015 року об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у службовому кабінеті Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області, що знаходиться по вул.Воробинській, 25а у м.Дубровиця, Рівненської обл., вчинив опір працівникові правохоронного органу, а саме оперуповноваженому сектору кримінальної міліції у справах дітей Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області старшому лейтенанту міліції ОСОБА_9 , що виразилось у нецензурних та образливих висловлюваннях на адресу працівників міліції та прокуратури, відмові виконувати законні вимоги ОСОБА_9 щодо припинення своєї протиправної та зухвалої поведінки, при цьому ОСОБА_4 почав чинити активну протидію, застосовуючи фізичну силу, шарпав за форменний одяг та штовхав ОСОБА_9 , намагався вчинити бійку та покинути службовий кабінет, а також відірвав лівий погон форменного одягу останнього, чим вчинив опір працівникові правоохоронного органу, а на його вимоги припинити чинити опір та надати йому можливість виконувати службові обов`язки не реагував та ігнорував їх.
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.345 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_4 призначено - у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов`язків, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Судом також було вирішено питання щодо речового доказу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи відповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК України. До того ж, зазначає, що при звільненні від відбування призначеного покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не були враховані характеризуючі дані останнього, зокрема те, що він останнім часом створює конфліктні ситуації з посадавими особами органів внутрішніх справ та оргінів місцевого самоврядування. Просить вирок в частині призначеного ОСОБА_4 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання: за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.345 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, і на підставі ст.70 КК України, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом часткового складання призначених покарань - у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі також, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильної кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Доводить, що судом не повною мірою оцінено суспільну небезпеку вчиненого злочинного діяння ОСОБА_4 , оскільки останній вчинив злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Крім того зазначає, що ОСОБА_4 рініше притягувався до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується негативно, після вчинення даних злочинів жодного разу не звернувся до неї з вибаченням та під час судового слідства у місцевому суді поводив себе нахабно та зневажливо по відношенню до неї, вину не визнав. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання: за ч.2 ст.345 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі; за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі, і на підставі ст.70 КК України, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 просить вирок залишити - без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 без задоволення. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що доводи апелянтів про незаконність вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм законодавства голослівні і надумані, а сторона обвинувачення займає неправомірні та несправедливі позиції помсти по відношенню до його підзахисного ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілої та прокурора, які просять задовольнити апеляції, прохання обвинуваченого та його захисника про відмову в задоволенні апеляцій і залишення вироку без зміни, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вони підлягають до задоволення частково виходячи з наступного.

Обставини вчинених ОСОБА_4 злочинів, зазначені у вироку, судом першої інстанції встановлені вірно. Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.342 КК України, як опір представникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, та за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, і прокурором та потерпілою ОСОБА_6 в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, в апеляційному порядку колегією суддів не перевіряються.

Потерпілий ОСОБА_9 вирок в апеляційному порядку не оскаржив.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною другою ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Тобто, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та таке, яке б запобігало вчиненню нею інших злочинів. У даному кримінальному провадженні, як вбачається з вироку, цих вимог закону не дотримано, а тому колегія суддів вважає, що ухвалений вирок Сарненського районного суду від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_4 підлягає скасуванню через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 зі звільненням від відбування покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, не враховує його особу та не є необхідним і достатнім для виправлення останнього та запобігання вчинення інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданих прокурором та потерпілою ОСОБА_6 апеляційних скаргах.

З вироку районного суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд врахував обставини, що його пом`якшують, а саме: статус інваліда 3-ї групи, стан здоров`я та наявність на утриманні малолітньої дитини. Проте, відповідно до вищевказаних норм закону звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання з урахуванням особи винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, суд залишив поза увагою суспільну небезпечність вчинених останнім злочинів та повною мірою не врахував, що він вчинив злочини проти авторитету органів державної влади, наносив тілесні ушкодження прокурору, яка є жінкою та влаштував конфлікт в приміщенні прокуратури, як наслідок, вчинив бійку, ще й з працівником міліції, свою вину у вчинених злочинах не визнає та у вчиненому не розкаявся.

Тому, рішення суду про застосування до ОСОБА_4 положень ст.75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його своє рішення, в тому числі, які дані про особу при цьому він враховує, належним чином не мотивував не навів у вироку переконливих мотивів про можливість і доцільність його виправлення без відбування покарання, а лише послався на обставини, які на думку суду, пом`якшують покарання.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, обираючи покарання ОСОБА_4 колегія суддів на підставі ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, та обставини встановлені судом першої інстанції, які перевірені при апеляційному розгляді справи, тобто умисне вчинення обвинуваченим злочинів, сукупність обставин, що пом`якшують покарання, у тому числі незадовільний стан здоров`я та наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність обтяжуючих обставин, особу винного та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Таке покарання на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання - скасувати.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, та призначити покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України - у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

- за ч.2 ст.345 КК України у виді двох років шести місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначити ОСОБА_4 у виді двох років шести місяців обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк тримання його під вартою з 04 лютого 2015 року до 03 квітня 2015 року включно, виходячи, відповідно до положень ст.72 КК України, з такого співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Строк покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили після його ухвалення цим судом та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1