АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 643/76/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1154/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року, стосовно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець м. Харкова, громадянин України, із середньою освітою, одружений, працюючий, в « Соллі Плюс » механіком, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий;

засуджений за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3(трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 ( три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ч.1 п.п.2,3,4, ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди суму у розмірі 19597 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди суму у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 586 (п`ятсот вісімдесят шість) гривень 80 копійок.
Як встановив суд, 30.11.2013 року близько 20 годин 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Гвардійців Широнинців зі сторони вул. Роднікова в напрямку вул. Дружби Народів в м. Харкові зі швидкістю близько 60 км/г.
У процесі руху, обвинувачений - водій ОСОБА_7 , проїжджаючи на автомобілі Volkswagen Tiguan" р.н. НОМЕР_1 пішохідний перехід, розташований перед зупинкою громадського транспорту біля ТЦ «Екватор» по вул. Гв. Широнинців в м. Харкові, грубо порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.18.1 - "Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека", та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину по вул. Гв. Широнинців в м. Харкові по пішохідному переходу зліва направо за напрямком руху автомобілю.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1364-А/13 від 02 січня 2014 року, потерпілому ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: зачинений перелом лівої стегнової кістки на межі верхньої та середньої третин із зсувом, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим - водієм ОСОБА_7 , які згідно висновку авто технічної експертизи № 401/14 від 03.06.2014 року, перебували у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, виразилися в тому, що обвинувачений -водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Tiguan" р.н. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_9 , не зменшив швидкість руху автомобіля, а при необхідності не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу ОСОБА_9 , не створюючи при цьому небезпеки та перешкоди для руху пішоходам, що перебувають на пішохідному переході, та скоїв наїзд на пішохода - потерпілого ОСОБА_9 , спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній сказі обвинувачений ОСОБА_12 просить повторно дослідити докази ,яким обґрунтовується обвинувачення його з урахуванням необґрунтованої відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотань захисту про допит свідків та проведення слідчого експерименту та використанні суду недопустимих доказів при обґрунтуванні вироку.
Скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції .
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказав,що в основу вироку покладені висновки , що не підтверджуються доказами ,дослідженими під час судового розгляду та не відповідають дійсності,що обвинувачений добровільно,у розмірі 2000грн. відшкодував потерпілому спричинену шкоду,оскільки гроші потерпілому надав ОСОБА_11 .
На думку ОСОБА_7 ,обвинувачення його у скоєнні злочину грунтується фактично на одних єдиних свідченнях потерпілого.
Обвинувачений також відмічає,що висновки експертизи ґрунтуються на його свідченнях ,які були надані в ході слідчого експерименту в якості свідка,а не підозрюваного у вчиненні злочину,а отже неможливо протокол слідчого експерименту за його участю, та експертний висновок,який був зроблений з урахуванням цього протоколу, вважати допустимими доказами.
В апеляційній скарзі також відзначається як безпідставне задоволення цивільного позову потерпілого в повному обсязі за відсутності належних доказів спричинення йому матеріальної шкоди.
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого відкликані апелянтами.
Заслухав доповідача, обвинуваченого і його захисника які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілого і його представника які вважали,що апеляційна скарга не може бути задоволена, прокурора який також вважав,що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає,перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі,колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
На думку колегії суддів,судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблений обгрунтований висновок про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні ним правопорушення,цей висновок ґрунтується на добитих в установленому порядку доказах,перевірених судом.
Так сам обвинувачений не заперечує,що дійсно 30.11.2013 року близько о 20.30 годин він керував автомобілем і з його участю сталася ДТП на вул.Гв.Широнінців в м.Харкові.
Потерпілий ОСОБА_9 зазначив,що 30.11.2013 року біля 20.00 годин він прямував по вул.Гв.Широнінців в м.Харкові . Підійшовши до пішохідного переходу,переконавшись ,що з лівої сторони від нього зупинився в крайньому правому ряду автомобіль,який його пропускав ,він почав рух по пішохідному переходу,дійшовши до середини дороги пішохідного переходу ,після чого продовжив рух,повернувся праворуч та побачив автомобіль ,який рухався в крайньому лівому ряду на нього,у автомобіля були включені фари,потерпілий намагався уникнути удару, але не встиг,оскільки автомобіль скоїв на нього наїзд.
Згідно з висновками судово- медичної експертизи №1365-А від 02.01.2014 року ,у зв`язку з подіями 30.11.2013 року у ОСОБА_9 мали місце ушкодження середнього ступеню важкості за критерієм тривалості розладі здоров`я. Дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів ,можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди ./т.1 а.пр.43-44/.
Згідно з висновками судово- медичної експертизи за № 685-А від 14.07.2014 року, потерпілий у момент первинного контакту знаходився у вертикальному стані і був обернутий лівою боковою поверхнею тіла до автомобілю. Механізм утворення ушкоджень,які мали місце у Бондаренка ,в цілому не суперечать засобу їх спричинення, на який вказує потерпілий в ході слідчого експерименту. /т.1 а.пр.92-93/.
За даними протоколу слідчого експерименту від 24.04.2014 року,потерпілий ОСОБА_13 на місці показав і розказав про обставини які трапилися 30.11.2013 року./т.1 а.пр.54-58/.
Крім того,за висновками судово автотехнічної експертизи за № 401/14 від 03.06.2014 року вказано : … за свідченнями водія ОСОБА_7 у дорожній ситуації ,що склалася водій ОСОБА_7 повинен бути діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України / варіант 1/.
За свідченнями потерпілого ОСОБА_9 даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.18.1 ПДР України. Технічна можливість запобігання наїзду на пішохода для водія автомобіля ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п.18.1 ПДР України. В діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 ПДР України ,які з технічної точки зору,перебувають у причинному зв`язку з дорожньою транспортною подією. В даній дорожній ситуації зупинний шлях автомобіля під керуванням ОСОБА_7 складає 35.0 м.при швидкості 55 км.г. і 39.9м при швидкості 60 км.г.
В дослідницкій частині висновку зазначено,а саме : Варіант №1 свідченнями водія ОСОБА_7 . Враховуючи зазначене ОСОБА_7 розташування зустрічного автомобіля Тойота Ланд Крузер і пішохода в один і той же момент ,траєктрорію та швидкість руху автомобіля Тойота Ланд Крузер , а також темп і траєкторію пішохода,в момент проїзду зустрічним автомобілем лінії руху пішохода,вказаний пішохід знаходився в межах смуги руху зустрічного автомобілю… .
Таким чином,зустрічний автомобіль Тойота Ланд Крузер в момент перетинання лінії руху пішохода ,мав би наїхати на пішохода ,оскільки пішохід в цей момент знаходився б на відстані 1.1..0.9 м. праворуч від лівого габариту вказаного автомобіля,тобто перебував у межах смуги руху вказаного зустрічного автомобіля.
Отже характер руху зустрічного автомобіля Тойота Ланд Крузер і пішохода перед наїздом не згоджуються і відповідно ,вказаний ОСОБА_7 механізм ДТП в цій частині є технічно неспроможним.
Таким чином,колегія суддів приходить до висновку,що вказані в апеляційній скарзі обвинуваченого ствердження,що не можна брати до уваги пояснення ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, тому що в даному випадку обвинувачений допитувався як свідок, такими що не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого,тому що згідно з висновками вказаної судово автотехнічної експертизи ,вказаний ОСОБА_7 механізм ДТП є технічно неспроможним, а в основу підозри ОСОБА_7 покладені відомості отримані в наслідок слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 .
Бальш того, експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні в суді першої інстанції, наполягав на тому,що покази водія ОСОБА_7 не узгоджуються між собою,оскільки з урахуванням темпу та траєкторії руху зустрічного автомобіля,на якому наполягає ОСОБА_7 ,то мав би місце переїзд зустрічним автомобілем потерпілого. Експерт наполягав на тому ,що водій ОСОБА_7 міг би уникнути зіткнення, та в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 ПДР України.
Таким чином,районний суд обґрунтовано зробив висновок,що ствердження обвинуваченого щодо його невинуватості є безпідставними,оскільки в цілому підтверджують винуватість обвинуваченого у скоєному правопорушенні.
З вказаних підстав,суд першої інстанції,обґрунтовано зробив висновок,що покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не спроможними в частині зазначення місця події та механізму ДТП від 30.11.2013 року,оскільки ці свідчення суперечать приведеним доказам в їх совокупності.
Судом першої інстанції також правильно дана оцінка тому,що невизнання своєї провини обвинуваченим,це його намір можливими способами спростувати обставини справи ,довести їх вигідному для себе напрямку,або зменшити ступінь своєї вини , та полегшати свою участь, а також вибраною тактикою захисту.
Дії обвинуваченого обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України ,оскільки він скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом ,що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Оскільки учасниками судового провадження не ставиться питання відносно призначеного покарання обвинуваченому, то в даному випадку це питання колегією суддів не розглядається.
Колегія суддів не знаходить підстав про скасування вироку суду, з мотивів вказаних в апеляційній скарзі обвинуваченого, про неупередженість судді,щодо об`ективного судового розгляду справи, тому що дана справа в суді першої інстанції розглянута з додержанням вимог кримінального процесуального закону,що підтверджується журналами судових розглядів
Також не знаходиться підстав для зміни вироку районного суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого,тому що це рішення суду підтверджується доданими до цивільного позову матеріалами.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України,колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2015 року,щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення,та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Головуючий : Судді :