Справа № 202/6782/15-к
УХВАЛА
Іменем України
15 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000046 від 24.04.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000046 від 24.04.2015 року, відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання недопустимим доказу, а саме аудіо запису розмови 17.04.2015 р. між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , наданого потерпілой під час досудового розслідування.

Клопотання мотивує тим, що зазначений запис розмови був здійснений потерпілою з порушенням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, а саме особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності, при цьому, очевидним є те, що такий доказ здобуто з порушенням конституційних прав ОСОБА_4 ..

Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання обгрунтоване та підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування за заявою потерпілої було долучено до матеріалів досудового розслідування диск з аудіо записом розмови 17.04.2015 р. між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 . При цьому прокурором зазначений запис було надано до суду для долучення до матеріалів кримінального провадження.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Статтею 86 цього Закону встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з положень ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Статтею 62 ч.3 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Як вказано в рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. у справі № 1-31/2011 за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватись на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень, або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених одержанихЗаконом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Аудіо запис розмови 17.04.2015 р. між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 було зроблено потерпілою до внесення відомостей про злочин до ЄРДР без належного дозволу. Потерпіла не є особою, уповноваженою на здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Зважаючи на вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що клопотання обгрунтоване та його слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника - задовольнити.

Визнати недопустимим та виключити з переліку доказів: диск з аудіо записом розмови 17.04.2015 р. між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , наданого відповідно до заяви потерпілої від 15.06.2015 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1