АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/713/15 Справа № 710/2190/14-к Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 626 грн. 99 коп. за проведення судових експертиз. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він 25.07.2014 року близько 21 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_12 , а саме по АДРЕСА_2 , в результаті конфлікту, що виник раптово на ґрунті ревнощів, умисно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_13 , в той час, коли вона перебувала в положенні сидячи на ліжку наніс останній удари дерев`яним стільцем в область голови та верхньої частини тулуба, після чого також завдав численних ударів кулаками рук, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, крововиливом в м`які тканини лівої скронево-тімяної та потиличної ділянок голови, синці потиличної ділянки, повік лівого ока та нижньої повіки правого ока, рану нижньої губи зліва, що згідно висновку судово-медичної експертизи №104 Б від 05.09.2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, а в даному випадку стали причиною смерті та численні синці шиї, грудної клітки, крововиливи в м`язи шиї, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, дослідити у відповідності до ч.3 ст. 404 КПК України докази, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції у своїй сукупності надана не вірна оцінка, та в результаті ухвалити вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд при перекваліфікації дій ОСОБА_9 керувався своїм внутрішнім переконанням, проте не надав належної оцінки протоколу слідчого експерименту від 31.07.2014 року. У рішенні судом не спростовані докази про наявність у діях обвинуваченого непрямого умислу на вбивство. Не обґрунтовано та не вказано, які саме докази лягли в основу зміни кваліфікації дій обвинуваченого на ч.2 ст. 121 КК України. Крім того звертає увагу, на те, що суд першої інстанції допустив помилку при тлумаченні норм ч.2 ст. 121 КК України, адже нанесення значної кількості ударів по життєво важливих органах людини з допомогою кулаків та інших предметів, а саме стільця, особою яка усвідомлює свої дії та може керувати ними прямо вказує на те, що злочинець свідомо припускав наслідок у вигляді смерті і вчинив злочин передбачений ч.1 ст. 115 КК України з непрямим умислом.

Обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши призначене покарання, а саме: застосувати ст. 69 КК України, тобто призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті Особливої частини КК України.

В обґрунтування своїх доводів обвинувачений зазначає, що суд всебічно, об`єктивно та повно розглянув всі обставини справи, проте, обрана судом міра покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що суд у вироку вірно зазначив наявність таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому суд може призначити покарання у відповідності до положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією Особливої частини КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з наведених підстав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , доводи ОСОБА_9 , який підтримав доводи своєї апеляції та заперечував проти задоволення апеляції прокурора, захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляцію обвинуваченого та заперечувала проти задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого та підтримала апеляцію прокурора. Одночасно повідомила, що неповнолітня дитина ОСОБА_14 , 2008 року народження знаходиться на її утриманні і вона являється його опікуном, жодної зацікавленості у долі дитини обвинувачений ОСОБА_9 , який є рідним батьком, не проявляв.

Відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Вина ОСОБА_9 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами, зокрема, показами самого обвинуваченого, який під час розгляду справи судом першої інстанції показав, шо 25.07.2014 року, перебуваючи біля магазину в с. Лебедин, від ОСОБА_15 дізнався, що його дружина ОСОБА_13 знаходиться у ОСОБА_12 вдома. Близько 21 год. 00 хв., прийшов до останнього, щоб забрати її додому, але побачив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 закрилися в приміщенні літньої кухні. Вирвавши двері, зайшов і побачив, що його дружина лежить оголена на ліжку з ОСОБА_12 , та в результаті раптово виниклих ревнощів, наніс численні удари дерев`яним стільцем ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Потім збивши з ніг останнього, витіг його на подвір`я та наніс ОСОБА_12 ще декілька ударів палицею. Повернувшись до кухні він наніс кілька ударів кулаком в обличчя ОСОБА_13 . Після чого виніс її із літньої кухні та посадив біля сараю, укутавши покривалом. Поскільки вона була в стані алкогольного сп`яніння та сильно побита, йти самостійно не могла, тому він вирішив піти до ОСОБА_15 , щоб той допоміг перенести ОСОБА_13 до місця своєї роботи, на що останній згодився. Донісши ОСОБА_13 до центра села, вони викликали їй швидку допомогу. По приїзду лікарі надали ОСОБА_13 медичну допомогу, та забрали до лікарні. Невдовзі від працівників міліції, він дізнався, що ОСОБА_13 померла.

Вина ОСОБА_16 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину підтверджується показами свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що 25.07.2014 року, коли він був вдома разом із своєю співмешканкою ОСОБА_17 по АДРЕСА_2 , до них прийшла ОСОБА_13 , яка була в стані алкогольного сп`яніння та боялася йти додому. Вони всі разом пішли до літньої кухні, де стали вживали спиртні напої. Невдовзі ОСОБА_17 залишила їх вдвох. Через деякий час в приміщення літньої кухні ввірвався ОСОБА_9 , який почав наносити удари дерев`яним стільцем йому та ОСОБА_13 ; свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що 25.07.2014 року, близько 15 год. 00 хв. до домоволодіння, в якому вона проживає разом із своїм співмешканцем ОСОБА_12 прийшла ОСОБА_13 , яка була трохи випивша, і сказала, що не хоче йти додому, тому що побачивши в якому вона стані, її чоловік вчинить сварку. Далі вони зайшли до літньої кухні, де втрьох стали вживати спиртні напої. Невдовзі вона вийшла з приміщення та пішла спати до сараю, а ОСОБА_13 та ОСОБА_12 залишились в кухні вдвох. Близько 21 години, вона почула, що прийшов ОСОБА_9 , та почав бити ОСОБА_12 на подвір`ї; свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 25.07.2014 року, близько 23 год. 00 хв. до нього прибіг ОСОБА_9 , з проханням допомогти відвести дружину додому. Коли він запитав у нього, що трапилось, то останній повідомив, що застав свою дружину разом із ОСОБА_12 . Вони разом із ОСОБА_9 пішли до домоволодіння ОСОБА_12 , де він побачив ОСОБА_13 , яка лежала в кущах, без одягу, прикрита покривалом. ОСОБА_9 намагався підвести ОСОБА_13 , але так як та була у нетверезому стані, тому йому це не вдавалося. Після того, як він, присвітивши ліхтариком, побачив в якому стані перебуває ОСОБА_13 , то сказав ОСОБА_9 , що потрібно викликати швидку, оскільки остання була сильно побита, так як на її тілі було багато синців. Щоб швидка не шукала їх по всьому селу, то він та ОСОБА_9 вирішили спочатку донести ОСОБА_13 до центру села, і там, вже на місці, викликати швидку, що вони і зробили; експерта ОСОБА_18 , який вказав, що 26.07.2014 року, згідно постанови слідчого Шполянського РВ УМВС України в Черкаській області, проводив дослідження трупа ОСОБА_13 , під час якого було зафіксовано ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, крововиливом в м`які тканини лівої скронево-тім`яної та потиличної ділянок. Причиною смерті стала черепно-мозкова травма з забоєм головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, так як дані ушкодження є небезпечними для життя в момент заподіяння, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Крім того, висновки численних експертиз свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 умисного тілесного ушкодження, від якого настала смерть, а саме:

- даними висновку судово-медичної експертизи від №104 від 26.08.2014 року,

згідно якого причиною смерті громадянки ОСОБА_13 є закрита черепно-мозкова

травма з забоєм головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки. При

дослідженні трупа встановлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки, крововиливом в м`які тканини лівої скронево-тім`яної та потиличної ділянок. Синці потиличної ділянки, повік лівого ока та нижньої повіки правого ока, рана нижньої губи зліва, які могли виникнути внаслідок ударів якими-небудь тупими предметами, по ступеню тяжкості носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Виявлені численні синці шиї, грудної клітки, крововиливи в м`язи шиї, які могли утворитися внаслідок дії тупих предметів, по ступеню тяжкості носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Численні смугасті садна живота, стегон, спини та попереку виникли внаслідок тертя при волочінні.

- даними висновку цитологічної експертизи №116 від 11.08.2014 року,

- даними висновку судово - медичної експертизи №104 А від 17.09.2014 року та висновку судово - медичної експертизи № 104 Б від 05.09.2014 року, згідно яких причиною смерті ОСОБА_13 є закрита черепно-мозкова травма з забоєм

головного мозку, крововиливом під м`які мозкові оболонки.

- даними висновку судово-психіатричної експертизи №438 від 03.09.2014 року,

згідно якої на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на

теперішній час, ОСОБА_9 будь-якого хронічного психічного захворювання,

недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану

психіки, що могли б позбавляти його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними,

не виявляв і не виявляє. Не знаходився у стані фізіологічного афекту,

- даними журналу реєстрації викликів відділення «Швидкої медичної допомоги»,

даними висновку експерта №255 від 21.08.20144 року та таблицею до нього,

- даними висновку експерта №256 та таблицею до нього 25.08.2014 року,

- даними висновку експерта №257 та таблицею до нього від 21.08.2014 року, згідно якого виявлені в слідах крові людини на фрагменті стільця, могли походити за рахунок крові особи з групою крові Ва (III), тому не виключається походження крові від потерпілої ОСОБА_13 та домішки крові ОСОБА_9 ;

- даними висновку експерта №258 та таблицею до нього від 21.08.2014 року, згідно якого виявлені сліди крові на сорочці, шортах не виключають походження крові, як від потерпілої ОСОБА_13 так і від обвинуваченого ОСОБА_9 ,

- даними протоколу огляду місця події від 26.07.2014 року з фототаблицями,

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.09.2014 року з фототаблицями, де обвинувачений ОСОБА_9 розповідав та показував, як і за яких обставин він вчинив кримінальне правопорушення,

- даними протоколу огляду предметів від 31.07.2014 року.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за ч.2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступного.

Вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

Необхідно звернути увагу, що при призначенні покарання суд першої інстанції врахував наступні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому: визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, та аморальну поведінку потерпілої ОСОБА_13 , що принизила гідність винного, та визначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, який просить визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину за ч.1 ст. 115 КК України.

У ході проведення часткового судового слідства в апеляційній інстанції були досліджені покази свідка ОСОБА_15 , висновок судово-медичної експертизи від 26.08.2014 року №104 (а.с.154-155), висновок судово-цитологічної експертизи №116 від 11.08.2014 (а.с. 77-78), протокол проведення слідчого експерименту від 08.09.2014 року (а.с.91-111), протокол огляду місця події від 26.07.2014 року (а.с.68-75), висновок судово-медичної експертизи №104 А від 05.09.2014 року (а.с.156-157), висновок комплексної судово-психіатрично-психологічної експертизи №438 від 03.09.2014 року (а.с.79-90), висновок експерта №255 від 21.08.2014 року (а.с.197-201), висновок експерта №256 від 25.08.2014 року (а.с. 202-207), висновок експерта №257 від 21.08.2014 року (а.с.208-212), характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_9 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 підтвердив свої покази, які він давав у суді першої інстанції і пояснив, що 25.07.2014 року ОСОБА_9 прибіг до нього з проханням допомогти відвести дружину додому. ОСОБА_9 намагався підвести ОСОБА_13 , але так як та була у нетверезому стані, тому йому це не вдавалося. Потім він та ОСОБА_9 вирішили спочатку донести ОСОБА_13 до центру села, і там, вже на місці, викликати швидку, що вони і зробили. Незабаром прибула швидка допомога і після огляду ОСОБА_13 було прийняте рішення про її госпіталізацію.

Таким чином судова колегія вважає, що дослідженням вказаних доказів встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_13 не було, а тому суд першої інстанції вірно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоровя особи» від 07.02.2003 р. № 2 звернув увагу судів на те, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю). Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора є безпідставними та не заслуговують на задоволення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла фактично спровокувала своєю поведінкою негативну реакцію ОСОБА_9 , яка виявилася в нанесенні ним тілесних ушкоджень, з метою попередження в майбутньому такої поведінки дружини, а не з метою спричинити їй смерть, що не узгоджується з роз`ясненням, яке міститься у постанові «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоровя особи» від 07.02.2003 р. № 2, що при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням закону України про кримінальну відповідальність та норм кримінального процесуального закону.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують його покарання, і обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що апеляційні скарги прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають до задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Шполянського району ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 02 червня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду Черкаської області може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців.

Головуючий :

Судді :