Категорія:ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002435 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Острожець, Млинівського району Рівненської області, українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, не маючий судимості згідно ст. 108 КК України,

засуджений:
- за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням якщо він протягом встановленого йому судом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він, 16 серпня 2015 року близько 20 год. 40 хв., перебуваючи поблизу мосту, що через річку Сапалаївка, по пр. Відродження в м. Луцьку, з метою заволодіння чужим майном повторно відкрито викрав шляхом ривка з шиї потерпілої ОСОБА_9 золотий ланцюжок вагою 7,89 гр. вартістю 3 475 грн. 22 коп., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

У поданій апеляційній скарзі та в змінах до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин відкритого викрадення ОСОБА_8 чужого майна, в той же час посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через його м`якість.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції при кваліфікацій дій обвинуваченого не враховано, що згідно положень ст. 108 КК України останній не має судимості, а тому у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність.
У зв`язку з цим просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на її безпідставність.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав останню та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу лише в частині перекваліфікації дій ОСОБА_8 , заперечивши її в частині призначення запропонованого покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину учасниками судового провадження не оспорюються.

В той же час, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України у зв`язку з відсутністю в останнього такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 108 КК України такими, що не мають судимості, визнаються неповнолітні засуджені до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, після виконання цього покарання.

Як вбачається із досліджених судом першої інстанції вироку та довідки наданої управлінням Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (а. к.п. 26, 30) ОСОБА_8 вчинив попередній злочин, будучи в неповнолітньому віці, і був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду від 04.12.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, які відбув до 28.05 2015 року.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки на час вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, його попередня судимість в силу ст. 108 КК України була погашеною, то суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи щодо відкритого викрадення ним чужого майна, в той же час дав їм не правильну юридичну оцінку помилково кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинені повторно.

З огляду на це апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України вважає за необхідне оскаржуваний вирок змінити, виключивши з обвинувачення ОСОБА_8 кваліфікуючу ознаку повторність, у зв`язку з чим дії останнього перекваліфікувати з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України апеляційний суд згідно ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, всі обставини справи та дані про особу останнього з раннього віку виховувався без батька, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, думку потерпілої, яка ніяких претензій до обвинуваченого не має і не наполягає на суворому покаранні для останнього.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому апеляційний суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне повне відшкодування потерпілій заподіяної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, та приймаючи до уваги відсутність у ОСОБА_8 обставин, що обтяжують його покарання, а також, зменшення об`єму обвинувачення, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливе без відбування покарання, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України, і на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових ним злочинів.

З огляду на це, доводи прокурора про неможливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, є безпідставними.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 405, 407, п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з обвинувачення кваліфікуючу ознаку повторність, та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1( один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього у відповідності до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок залишити без зміни

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: