АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4658/15-к Номер провадження 11-кп/786/930/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ст.537 КПК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, мешканця: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, засудженого вироком Констянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2014 року за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,
з участю:

засудженого ОСОБА_6

представника ВК №69 - ОСОБА_8

прокурора - ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :
До апеляційного суду звернувся ОСОБА_6 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2015 року та постановити нове рішення, яким застосувати до нього положення статті 81 КК України.

На думку апелянта, місцевий суд позбавив його права на умовно-дострокове звільнення, не дослідивши всі обставини щодо його особи, зокрема те, що він не має стягнень.

Інші учасники судового провадження ухвалу місцевого суду не оскаржували, до початку апеляційного розгляду заперечень на апеляційну скаргу засудженого не подавали.

Оскаржуваною ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2015 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання, за вироком Констянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.12.2014 року за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив із того, що засуджений хоча й відбув 2/3 строку покарання і добре характеризується, але має два непогашені і не зняті дисциплінарні стягнення, комісією установи Кременчуцької ВК № 69 від 21.07.2015 року відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення у зв`язку з не доведенням свого виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_2 , пояснення в режимі відеоконференцзвязку засудженого ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, у ній наведених, думку представника Кременчуцької ВК № 69 ОСОБА_10 , яка покладалася на розсуд суду, прокурора ОСОБА_9 , яка заперечували проти її задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Констянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На час розгляду місцевим судом заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 є таким, що відбув більше 2/3 строку призначеного покарання за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув певний строк покарання, призначений судом, в залежності від ступеня тяжкості скоєного ним злочину.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Відповідно до наявних у матеріалах провадження даних, за період відбуття покарання у виправній колонії засуджений характеризується задовільно, бажання працювати на промисловій зоні установи не виявляє, соціальні зв`язки з рідними не підтримує, стягнень не має, має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, яким знято раніше накладене стягнення від 17.10.2014 року, що саме по собі не свідчить про виправлення засудженого та його сумлінне ставлення до праці, а відтак не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільненні від відбування покарання.

Під час перебування у слідчому ізоляторі м. Артемівська характеризувався негативно, допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим чотири рази був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно відомостей, котрі зазначені в характеристиці на засудженого ОСОБА_6 , затвердженої начальником Кременчуцької виправної колонії УДПтСУ у Полтавській області №69 12.11.2015 року, яка наявна в матеріалах провадження, на час розгляду заяви ОСОБА_6 в суді першої інстанції останній мав два не зняті та не погашені стягнення, накладені на нього начальником СІЗО м. Артемівськ 28.11.2014 року за зберігання заборонених предметів та 22.05.2015 року за порушення режиму утримання.

Стягнення, накладені на ОСОБА_6 начальником СІЗО м. Артемівськ 04.04.2014 року за порушення режиму утримання та 16.10.2014 року за зберігання заборонених предметів на час розгляду заяви про застосування положень ст. 81 КК України судом першої інстанції погашені.

Водночас, характер допущених порушень свідчить про систематичне порушення та небажання засудженого змінювати свою поведінку.

Той факт, що засуджений за час відбування покарання добре характеризується лише безпосередньо перед зверненням з вказаним вище клопотанням також не може свідчити про його виправлення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції надав оцінку та взяв до уваги поведінку засудженого протягом усього часу відбування покарання.

Покликання апелянта на те, що місцевий суд не врахував, що накладені на нього стягнення погашено в порядку, передбаченому ст. 134 п.14 КВК України, безпідставні, оскільки вини були погашені уже після розгляду клопотання судом першої інстанції.

З огляду на це місцевий суд, дослідивши доводи клопотання, та особову справу засудженого ОСОБА_6 прийшов до правильного висновку, що він не підпадає під дію закону щодо умовно-дострокового звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 13 листопада 2015 року щодо нього без змін.

с у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3