АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/4490/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1787/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
засудженого - - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_7 ,-
До Харківського районного суду харківської області звернулась адміністрація Хролівського виправного центру УДПтСУ в Харківській обл. з поданням про вирішення питання щодо умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на не відбутий строк, засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2015 року вказане подання було задоволено та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.10.2009 року на не відбутий строк 01 рік 01місяць 18 днів.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, прокурор в кримінальному провадженні подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2015 року скасувати, в зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону та постановити нову ухвалу.
Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтував тим, що Під час винесення ухвали суд в основу прийнятого рішення поклав вимоги ч. 1 ст. 81 КК України згідно з якою до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у разі якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Також в ухвалі суд послався на ч. 5 ст.82 КК України, вказавши що, до осіб, яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосоване умовно - дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 КК України.
Разом з цим, в обґрунтування свого рішення, судом зроблено посилання на п. 6 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» відповідно до якого, особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно - достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.
Однак, під час винесення даної ухали судом недотримані вимоги ч. 8 ст. 154 КК України, оскільки в даному випадку засуджений не позбавляється права буди умовно-достроково звільненим від більш м`якого покарання призначеного в порядку заміни, втім таке звільнення можливе не раніше ніж через рік з дня винесення ухвали про направлення в місця обмеження волі.
В даному випадку норми кримінального та кримінально-виконавчого законодавства співвідносяться одна до одної як загальна та спеціальна, а за таких умов, у разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно - правовим актом, перевага надається спеціальному.
Тобто загальною нормою є ст. 81 КК України, а спеціальною ч. 8 ст. 154 КК України, а тому при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, суд повинен керуватись в першу чергу вимогами ст. 154 КВК України. Судом залишено поза увагою і той факт, що КВК України прийнятий та вступив у законну силу вже після того як був прийнятий КК України, а за таких умов, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Тому в даному випадку, питання про умовно-дострокове звільнення повинно розглядатись у порядку визначеному ст. 154 КВК України.
Вказане стосується і Пленум Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002, який також був прийнятий до набрання чинності КВК України і не носить силу закону, а є роз`ясненням.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком суду від 07.10.2009 було призначено основне покарання у вигляді позбавлення волі, від якого суд його 29.10.2014 фактично звільнив, шляхом заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, а саме на обмеження волі за правилами передбаченими ст. 82 КК України, а за таких умов можливість застосування до останнього умовно-дострокового звільнення настає не раніше 29.10.2015р.
Разом з цим, судом проігноровано відсутність в матеріалах особової справи достатніх доказів, які б підтверджували виправлення засудженого, яке полягає у сумлінній поведінці та ставленні до праці.
Крім того, в особовій справі засудженого відсутні будь-які матеріали (накази, доручення, наряди тощо), які б підтверджували факт працевлаштування. Про працевлаштування свідчить лише довідка про нарахування заробітної плати.
З довідки про стягнення та заохочення встановлено, що за час свого перебування у Хролівському виправному центрі №140, тобто за 9 місяців. ОСОБА_7 заохочувався лише двічі і лише правами начальника виправного центру, який фактично не мав змоги безпосередньо спостерігати яким чином працює засуджений.
Крім того прокурор посилається на те, що 17.08.2015 ОСОБА_7 грав в азартні ігри, що є порушенням правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. У зв`язку з чим на даний час вирішується питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.
Заслухавши доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення засудженого , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
ОСОБА_7 1991 р.н. було засуджено 07.10.2009р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 187 , ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року невідбуту частину покарання у виді 1 р.11 міс. 23 дн. позбавлення волі було замінено обмеженням волі на той же строк.
Станом на 10.06.2015 року ОСОБА_7 відбув понад 2/3 частини строку покарання.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано до засудженого , якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і ,у разі засудження за тяжкий злочин, відбув не меш 2/3 призначеного судом покарання .
Згідно ч.5 ст. 82 КПК України до осіб , яким покарання замінено більш м`яким, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення за правилами , передбаченими ст. 81 КК України.
Будь яких обмежень стосовно строку , який повинен сплинути після постановлення ухвали про заміну особі покарання більш м`яким до виникнення можливості застосування до особи умовно-дострокового звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України закон не містить.
Відповідно до вимог ч.8 ст. 154 КВК особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.
Посилаючись на те, що КВК України набрав чинності пізніше ніж КК України і Постанова Пленуму верховного Суду України « Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м*яким» , а також на те, що ст. 81,82 КК України співвідносяться з ч.8 ст. 154 КВК України як загальна та спеціальна норма , прокурор не врахував , що зазначені норми КК та КВК України є чинними , але порівняно зі змістом вимог ч.5 ст. 82 , ст.81 КК України, положення ч.8 ст. 154 КВК України щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі , штучно звужують коло засуджених до яких можливо застосування умовно-дострокового звільнення і погіршують становище засуджених до позбавлення волі , які своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення.
В зв`язку з цим позиція апелянта , що ОСОБА_7 може бути звільнено умовно достроково не раніше чім через рік з дня постановлення ухвали Жовтневого районного від 29 жовтня 2014 року є помилковою.
Доводи апеляції прокурора стосовно несумлінної поведінки засудженого та неналежного ставлення до праці є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 на час розгляду справи в районному суді не мав непогашених стягнень і мав 6 заохочень у вигляді подяк за сумлінну поведінку і ставлення до праці (а.с.5).
Враховуючи достатньо значні суми нарахованої заробітної плати Лавшуку в Хролівському виправному центрі , а також дані характеристики щодо ставлення Лавшука до праці (а.с.14,11) , доводи апеляційної скарги прокурора , який ставить під сумнів належне ставлення засудженого до праці колегія суддів вважає необґрунтованими.
Щодо порушення ОСОБА_8 режиму відбування покарання 17.08.15р. , в зв`язку з яким засудженому було оголошено догану, то колегія суддів не може прийняти це до уваги, оскільки на час розгляду подання в районному суді 12.08.15р. вказане порушення скоєне не було. Окрім того одне непогашене стягнення за наявності 6 заохочень, не може змінити висновки суду, які базуються на сукупності наданих адміністрацією випраного центру даних щодо виправлення ОСОБА_7 .
За таких обстави колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали сулу першої інстанції .
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Харківської міжрайонної прокуратури залишити без задоволення , а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_7 залишити без змін .
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді -