В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 17.01.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, офіційно не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч.4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_6 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607 від 22 липня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 07 серпня 2014 року призначений на посаду механіка відділення забезпечення 3 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону та з 07 серпня 2014 року вважається як такий, що приступив до виконання обов`язків з військової служби.

Відповідно до ст. ст. 17, 65 Конституції України ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 2, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №607 від 22 липня 2014 року, який затверджено Законом України № 1595-VII від 22 липня 2014 року, оголошено проведення протягом 45 діб часткової мобілізації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 2003 року - особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється справою всього Українського народу і обов`язком кожного громадянина України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи умисно щодо нез`явлення вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 (місця служби) з метою тимчасово ухилитися від військової служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та не з`явився вчасно з відпустки - 02 січня 2015 року до місця проходження військової служби - військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, солдат ОСОБА_6 , діючи умисно з метою ухилитись від військової служби, будучи обізнаним, що він має повернутись до військової частини НОМЕР_3 січня 2015 року, на службу не прибув починаючи з 03 січня 2015 року по 27 березня 2015 року, а вказаний час солдат ОСОБА_6 проводив на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, а саме перебував за місцем проживання батьків дружини у м. Пятихатки Дніпропетровської області.

Після цього, 27 березня 2015 року, солдат ОСОБА_6 прибув до військової частини НОМЕР_1 та на підставі рапорту начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_4 направлено для проходження військово-лікарської комісії до сектору медичного забезпечення УМВС України у Вінницькій області. В свою чергу, військовослужбовець призваний на військову службу під час мобілізації солдат ОСОБА_6 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, 01 квітня 2015 року не завершивши проходження військово-лікарської комісії прибув до військової частини НОМЕР_1 та в подальшому, того ж дня, самовільно залишив територію вказаної військової частини, яка дислокується за адресою АДРЕСА_3 . В подальшому солдат ОСОБА_6 31.07.2015 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків з військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнав повністю та суду повідомив, що він посварився з цивільною дружиною, приїхав в м. Вінницю та пішов у військомат, де отримав повістку. В подальшому пройшов медкомісію та його зараховано було у в/ч № НОМЕР_1 на посаду старшого солдата-кулеметника. З 07.08.2014 року проходив навчання в с.Тютьки та направлений був в зону АТО, де перебував на 32-му блокпості та в інших місцях. Коли повернувся з зони АТО, йому надали 45 днів відпустки та в цей період він поїхав до дитини та дружини. Коли закінчилась відпустка, то у нього захворіла мама, тому він на службу не повернувся, а залишився біля хворої матері. З військової частини йому ніхто не телефонував, а потім дізнався, що відносно нього порушено кримінальне провадження, де він надавав покази. Ніхто йому не повідомляв, що він має з`явитись до військової частини: він мав прибути до військової частини 02.01.2015 року, а з`явився 27.03.2015 року та був направлений для проходження медичної комісії, яка встановила, що він придатний до служби. Будучи незадоволеним цим, він 01 квітня 2015 року не завершивши проходження військово-лікарської комісії прибув до військової частини НОМЕР_1 . В цей же день він самовільно залишив територію вказаної військової частини. На даний час демобілізований та є учасником бойових дій.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працює заступником начальника з мобілізаційної роботи в/ч НОМЕР_1 . Крім того, зазначив, що ОСОБА_6 був призваний на службу, брав участь в проведення антитерористичної операції. В подальшому йому надавалась відпустка після І-ї ротації. По закінченню відпустки всі прибули до військової частини для отримання амуніції та вирушення в зону АТО, проте солдат ОСОБА_6 , не прибув, в зв`язку з чим зателефонували до його цивільної дружини, яка повідомила, що ОСОБА_6 поза межами Вінницької області, а тому прибути не зможе. Коли ОСОБА_6 , прибув до військової частини, то йому було видано направлення на проходження медичної комісії, оскільки він мав скарги на стан здоров`я, проте після проходження медичної комісії, він не прибув до військової частини. Доказів про поважність причин відсутності у військовій частині ОСОБА_6 не надавав.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Особисто ОСОБА_4 не знає. Проте з документів йому відомо, що ОСОБА_6 , проходить службу з серпня 2014 року. Після І-ї ротації йому надавалась відпустка, після якої він мав прибути до військової частини 02.01.2015 року, проте не прибув. Документів та рапортів поважності не прибуття до в/ч ОСОБА_6 не надавав. ОСОБА_6 прибув до частини лише в кінці березня, особисто його не бачив, йому стало відомо про цю обставину зі слів ОСОБА_10 . Медична частина військової частини надала ОСОБА_11 направлення на військову лікарську комісію, проте ОСОБА_6 комісію не пройшов, оскільки перестав ходити до лікарні. В подальшому ОСОБА_6 до військової частини не з`явився, під час розмови в телефонному режимі ОСОБА_6 повідомив, що він на службу не з`явиться, в зв`язку з чим, було видано наказ про відсутність особи та особа була знята зі всіх видів військового забезпечення.
З досліджених доказів, що надані сторонами під час судового провадження вбачається, що наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 07 серпня 2014 року солдат ОСОБА_6 призначений на посаду механіка відділення забезпечення 9-ї стрілецької роти 3 стрілецького батальйону та з 07 серпня 2014 року вважається як такий, що приступив до виконання обов`язків з військової служби.

Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 27.03.2015 року №83 солдат ОСОБА_6 вибув для проходження військово-лікарської комісії та прибув після проходження військово-лікарської комісії.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 01.04.2014 року №89 солдат ОСОБА_6 вважається таким, що самовільно залишив військову частину та з нього знято всі види забезпечення з 01.04.2015 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО НГ України від 31.07.2015 року №210 старшого солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.07.2015 року у запас Збройних Сил України без права носіння військової форми одягу та направлено з 01.08.2015 року на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Аналіз показань обвинуваченого свідчить, що винуватість ОСОБА_4 є доведеною. Так, суд приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ вини обвинуваченого його показання, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем, мав з`явитись до військової частини 3 січня 2015 року, проте не з`явився на службу без поважних причин в період з 03.01.2015 року по 27.03.2015 року, умисні дії ОСОБА_4 по самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 з метою ухилення від військової служби, а також період нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, який перевищує один місяць. Також його показання доводять і той факт, що після вчинення зазначених дій солдат ОСОБА_6 повернувся до військової частини, проте 01 квітня 2015 року, не завершивши проходження військово-лікарської комісії, самовільно залишив вказану військову частину. Зазначені показання повністю узгоджуються з показаннями допитаних свідків у справі та письмовими доказами, які підтверджують наявність спеціального суб`єкту злочину військовослужбовця та перебіг проходження солдатом ОСОБА_12 служби, його самовільне залишення військової частини, своєчасне нез`явлення на службу.

Враховуючи, що ОСОБА_6 добровільно повідомив суду всі обставини вчинення злочинів, його показання узгоджуються з іншими доказами у справі, які в сукупності доводять винуватість обвинуваченого, суд вважає вказане достатнім для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складів злочинів та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.
Вислухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем та за ч.4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_11 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 вбачається, що за місцем його проживання скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки ВОПНЛ ім. Ющенка обвинувачений на обліку у вказаному закладі не перебуває.
З вимоги про судимість вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, вчинив сукупність злочинів, а саме умисний тяжкий злочин та злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочинів визнав, офіційно не працює, одружений, демобілізований, що підтверджується копією наказу, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 06.05.2015 року, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, батьки обвинуваченого померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також і те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням конкретних обставин справи, а саме наявності більше ніж двох пом`якшуючих покарання обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням обвинуваченого, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях ч. 3, ч. 4 ст. 407 КК України та вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу, з застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_12 вчинено сукупність злочинів, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів.

Керуючись ст.65-67, 407 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407, ч.4 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700, 00 гривень.
Призначити ОСОБА_11 покарання за ч.4 ст. 407 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400, 00 гривень

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400, 00 гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: