АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 303/5800/14к Провадження № 11-кп/796/1679/2015
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт містить інформацію лише про зміст оголошеної ОСОБА_12 та ОСОБА_10 підозри та зазначено правову кваліфікацію, однак не містить висунуте прокурором формулювання обвинувачення, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_12 та ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень.
Крім того, як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_13 повідомлено про підозру та його дії кваліфіковано за п.п.6, 11, 12 ч. 1 ст.115 КК України, відтак правова кваліфікація дій ОСОБА_13 не відповідає викладеним фактичним обставинам справи, що позбавляє суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення, а в подальшому прийняти рішення по суті справи.
Також, в порушення вимог ст. 109 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не містяться дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, зокрема відсутні дані про внесення відомостей про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не зазначено які речі були визнані та прилучені в якості речових доказів та місце їх знаходження.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підготовчого судового засідання.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає про наявність в обвинувальному акті всіх необхідних відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому висновок суду про відсутність в обвинувальному акті висунутого прокурором обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.
Крім того, судом не було взято до уваги, що в обвинувальному акті від 05 вересня 2014 року слідчим на початку та в кінці описової частини підозри ОСОБА_10 чітко вказано, що його дії кваліфікуються за п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Також прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство не містить жодних підстав для повернення обвинувального акту з мотивів допущених порушень при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування, та відсутність в реєстрі даних про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, не впливає на законність обвинувального акту.
Також на ухвалу суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , в якій він, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу змінити, вилучивши з її резолютивної частини вказівку прокурору щодо виконання вимог ст. 291 КПК України, а з мотивувальної частини ухвали вилучити висновок про те, що обов`язок вручити підозрюваним копії обвинувального акта з додатками був виконаний прокурором, та мотивацію про необхідність усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинувачених.
Обґрунтовуючи в апеляційній скарзі невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, захисник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, зазначивши, що прокурор виконав обов`язок вручити підозрюваним копії обвинувального акта з додатками.
На обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону захисник посилається на те, що зазначивши в мотивувальній та резолютивній частині ухвали про повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України та усунення виявлених недоліків, які порушують право на захист обвинувачених, суд першої інстанції фактичнодав прокурору вказівку про майбутнє процесуальне рішення, тим самим перебравши на себе функцію обвинувачення, а отже - вийшов за межі своїх процесуальних прав та порушив принцип змагальності сторін кримінального процесу. Крім того, викладена в мотивувальній частині ухвали теза про необхідність усунення недоліків, які порушують право на захист «обвинувачених», суперечить висновкам суду про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не висунуто обвинувачення. Також, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі констатував відсутність факту висунення ОСОБА_12 та ОСОБА_10 обвинувачення, а за таких умов прокурор не вправі обмежитися усуненням недоліків обвинувального акта, оскільки постає питання щодо наявності або відсутності підстав для висунення обвинувачення вперше.
Також захисник зазначає, що прокурором порушено вимоги ст. 110 КПК України, зокрема прокурор, не вживши передбачених законом заходів для продовження строку досудового розслідування, який закінчився 01 жовтня 2014 року, в січні 2015 року намагався проводити вручення обвинувального акта підозрюваним, не маючи на те законних підстав.
На ухвалу суду першої інстанції надійшла також апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , в якій він просить ухвалу змінити, вилучивши з її мотивувальної частини твердження про те, що прокурором були вжиті заходи та виконаний обов`язок по врученню обвинувального акта підозрюваним, та вилучивши з резолютивної частини вказівку прокурору про виконання ним вимог ст. 291 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисником наведено доводи, відповідно до яких необхідність зміни оскаржуваної ухвали викликана тим, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, вдавшись до рекомендацій стороні обвинувачення про виконання вимог ст. 291 КПК України. Також захисник вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що прокурором були виконані вимоги КПК України в частині вручення обвинувального акту, оскільки про порушення вимог КПК України прокурором під час спроби вручення підозрюваним обвинувального акту, були встановлені в ухвалі Мукачівського міськрайонного суду від 23 вересня 2014 року та в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року. Всі подальші спроби прокурора вручити підозрюваним обвинувальний акт відбувались з грубим порушенням вимог КПК України.
Інші сторони кримінального провадження ухвалу суду не оскаржували у апеляційному порядку.
Захисник ОСОБА_8 , який представляє інтереси обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , подав до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині апеляційних вимог прокурора без змін.
В своїх запереченнях захисник ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, оскільки в обвинувальному акті дійсно відсутнє формулювання обвинувачення, у вступній частині обвинувального акта зазначена кваліфікація дій ОСОБА_10 саме за ч. 1 ст. 115 КК України, що не відповідає дійсності, та вважає, що суд дійшов вірного висновку про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_11 також подав до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності в обвинувальному акті пред`явленого обвинувачення та невідповідність обвинувального акту й реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині апеляційних вимог прокурора без змін.
Захисник обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 також подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду першої інстанції в частині апеляційних вимог прокурора залишити без змін.
Захисник в запереченнях зазначає, що доводи прокурора щодо наявності в обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 висунутого їм обвинувачення не відповідають дійсності, оскільки обвинувальний акт містить лише відомості про пред`явлену підозру.
Окрім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить всіх необхідних даних про проведені слідчим процесуальні дії, що може свідчити про проведення досудового розслідування за межами даних, які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що допущені слідчим порушення при складенні реєстру матеріалів досудового розслідування не впливають на законність обвинувального акту, є необґрунтованими.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, представника потерпілої - ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України і містити, зокрема, формулювання обвинувачення, яке згідно з п. 13 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 за ч.ч. 3,5 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_10 за п.п. 6, 11, 12 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, є обґрунтованим і відповідає матеріалам кримінального провадження.
Підпункт «а» п. 3 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" та практика Європейського суду з прав людини вказують на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
Таким чином, керуючись ст. 314 КПК України суд першої інстанції прийшов до законного і обґрунтованого висновку про повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_11 за ч.ч. 3,5 ст. 27, п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_10 за п.п. 6, 11, 12 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, так як не містить формулювання обвинувачення, і його недоліки унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду та ухвалення законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і не підтверджені належними доказами.
Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині виключення із резолютивної частини ухвали суду першої інстанції вказівки «для виконання вимог ст. 291 КПК України» є обґрунтованими, так як у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, та не передбачено вказівок суду щодо вчинення певних дій прокурором. Мотиви та підстави повернення обвинувального акта згідно з вимогами ст. 372 КПК України підлягають викладенню в мотивувальній частині ухвали суду.
Доводи апеляційних скарг захисників та твердження обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про порушення прокурором вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України щодо невручення захисникам та обвинуваченим копії обвинувального акту з додатками є безпідставними та надуманими, спростовуються матеріалами провадження про відмову обвинувачених від отримання обвинувального акту, також вказані особи та їх захисники в судовому засіданні апеляційного суду підтвердили, що вони відмовлялись від отримання обвинувального акту після закінчення строків досудового розслідування.
Кримінальний процесуальний закон, зокрема ст. ст. 283, 293 КПК України вказує на необхідність вручення копій обвинувального акту після закінчення досудового розслідування. Так, ч. 2 ст. 283 КПК України передбачає, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом.
Згідно ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати її копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.
Викладене свідчить про обов`язок прокурора надати обвинувальний акт підозрюваному та його захиснику саме після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні.
За таких обставин апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню в частині виключення із резолютивної частини ухвали суду першої інстанції вказівки «для виконання вимог ст. 291 КПК України» зі зміною в цій частині ухвали суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, -
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково, вказану ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року змінити, виключивши із резолютивної частини ухвали вказівку «для виконання вимог ст. 291 КПК України».
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3