АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження №11-сс/790/1345/14 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 623/4308/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 194 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2014 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 5 ст. 260 КК України за матеріалами кримінального провадження №00000572 від 14.07.2014 року на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.10.2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а:

До Ізюмського міськрайонного суду Харківської області надійшло клопотання, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч. 5 ст. 260 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області клопотання слідчого було задоволено та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківського СІЗО № 27 м. Харкова на 60 днів до 15-00 13.12.2014 року без визначення застави.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя вважав доведеним існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного злочину, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З таким рішенням не погодився захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до вимог ст. 32 КПК України слідчий суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області не мав права розглядати це клопотання, так як ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину на території м. Дружківки Донецької області.

Крім того на думку автора апеляційної скарги при розгляді клопотання слідчому судді не було надані докази наявності підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 саме такого запобіжного заходу, а також органом слідства у порушення вимог ст. ст. 104, 208-209 КПК України 14.10.2014 року у день фактичного затримання останнього не було складено відповідний протокол.

Апелянт зазначає, що слідчим суддею не враховано тих обставин, що ОСОБА_9 активно сприяв органу досудового розслідування в розслідуванні даного кримінального провадження, він має постійне місце проживання, до моменту затримання ОСОБА_9 служив в Департаменті ДАЇ МВС України інспектором ДАЇ, одружений, має на утриманню дворічну дитину, матір ОСОБА_10 , яка має численні захворювання та не спроможна самостійно рухатися.

На думку автора апеляційної скарги органом досудового слідства не надано слідчому судді доказів того, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_9 , може переховуватися від слідства та суду , перешкоджати встановленню істини по справі, або здійснювати тиск на інших учасників процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апелянт вважаючи, що кваліфікація дії підозрюваного визначена невірно, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.10.2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ухвали яка оскаржується, ОСОБА_9 , підозрюється у тому, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області України, громадянином Російської Федерації ОСОБА_11 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної «Донецької Народної Республіки» було створене непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєнні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала у здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організаційного опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння органам державної влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувалися в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координації керівництва.

12.04.2014 року члени непередбаченого законами України військового формування, особи яких невстановлені, виконуючи поставлені вищестоящим керівництвом злочинні завдання, із застосуванням автоматичної та іншої вогнепальної зброї, провели заздалегідь розроблені військовими операцію та здолавши опір співробітників правоохоронних органів України, захопили адміністративні будівлі та будівлі органів місцевого самоврядування у містах Дебальцеве, Краматорська та Слов`янська Донецької області.

Наприкінці травня 2014 року, ОСОБА_8 являючись працівником правоохоронного органу та перебуваючи на посаді інспектора з технічного нагляду ВДАЇ м. Дружківка при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області, вступивши в злочинну змову із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановлені особами, діючи з прямими умислом , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» знаходячись в м. Дружківка, Донецької області, увійшов до незаконного збройного формування під командуванням ОСОБА_11 . Ознайомившись зі встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування ОСОБА_8 з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанні його цілей і завдань.

Продовжуючи протиправну діяльність у період з кінця травня 2014 року до початку липня 2014 року, ОСОБА_8 з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 являючись працівниками правоохоронного органу та з іншими невстановленими особами, здійснювали свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування самопроголошеної «Донецької народної республіки», здійснював охорону правопорядку в м. Дружківка, Донецької області у складі озброєної мобільної групи, здійснював визначені йому функції по окупації даного міста, а також перевірка транспорту та осіб, які ним керувати на території м. Дружківка Донецької області.

Таким чином, дії ОСОБА_8 носили тривалий характер, а саме в період з травня 2014 року до початку липня 2014 року, виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувались опору представникам влади із застосуванням вогнепальної зброї.

В результаті діяльності зазначеного не передбаченого Законами України збройного формування на території Донецької області було спричинено масову загибель людей, а також зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, що є тяжкими наслідками.

З вивчених апеляційним судом матеріалів вбачається, що 14.07.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідування внесені дані про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України за № 0000572.

14.10.2014 року відповідно до вимог ст.. 280 КПК України ОСОБА_8 було затримано.

Слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що органом слідства доведена вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_8 .

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення свідчать протокол допиту свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що ОСОБА_8 разом з працівником ДАІ Нетреба та озброєним особами, які входили до бійців ДНР 28.05.2014 року застосували до нього вогнепальну зброю, після чого відвезли до штабу ДНР. Крім того свідок пояснив, що працівники ОСОБА_15 та Нетреба в інший день супроводжували танк, який керувався представниками ДНР. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили пояснення ОСОБА_14 . Останній, а також ОСОБА_16 та ОСОБА_17 впізнали ОСОБА_8 , як особу, яка разом з озброєними особами застосували до ОСОБА_14 вогнепальну зброю.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 років. Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеним існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При наявності таких відомостей, відсутності у підозрюваного постійного місця проживання на території, де проводиться досудове розслідування, колегія суддів не знаходить підстав вважати необґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про існування зазначених в судовій ухвалі ризиків, а з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення та тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, погоджується з висновками слідчого судді про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або не застосування запобіжного заходу взагалі.

Тому апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає. Посилання апелянта на порушення прав підозрюваного при його затриманні, порушення вимог територіальної підслідності кримінального провадження, неправильність кваліфікації його дій підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції про необхідність задоволення клопотання слідчого, як не впливає на його правильність зазначення слідчим суддею у своїй ухвалі відомостей про наявність судимостей у ОСОБА_8 , та відомостей про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, оскільки ці описки можуть бути виправлені відповідно до вимог ст. 379 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.10.2014 року про застосування до підозрюваного за ч. 5 ст. 260 КК України ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :