Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________20.02.2016
Справа № 490/815/16-к
н/п 1-кп/490/328/2016
У Х В А Л А
Іменем України
20 лютого 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

під час підготовчого судового засідання з розгляду обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000528, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має повну вищу освіту, працює головним лікарем Миколаївського міського пологового будинку № 1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Здійснення кримінального провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних нижче обставин.

Так, Наказом начальника Управління охорони здоров`я м. Миколаєва № К-366 від 16.07.2007 ОСОБА_7 призначено на посаду головного лікаря Миколаївського міського пологового будинку № 1 - закладу перинатальної допомоги 2 рівня, на якій він перебуває до теперішнього часу.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4, 4.1, 4.2, 5.1, 5.2 "Посадової інструкції головного лікаря пологового будинку № 1", затвердженої начальником Управління охорони здоров`я міста Миколаєва, обіймаючи вказану посаду, ОСОБА_7 здійснює безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованих йому медичних закладів пологового будинку № 1 міста Миколаєва та структурних підрозділів, несе повну відповідальність за якість і культуру медичного обслуговування вагітних, породіль, гінекологічних хворих, зобов`язаний забезпечувати належний рівень організації надання невідкладної медичної допомоги і постійну готовність пологового будинку до надання невідкладної акушерсько-гінекологічної допомоги.

У своїй роботі, згідно п.п. 5, 6.3, 6.4, 6.9, 7.1, 8.1, 11 "Примірного положення про головного лікаря пологового будинку", затвердженого Наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2013 "Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неопаталогічної допомоги в Україні" (далі Наказ № 620, ОСОБА_7 , як головний лікар, зобов`язаний забезпечувати розробку, заходи щодо організації кваліфікованої акушерсько-гінекологічної допомоги та несе відповідальність за якість надання медичної допомоги жінкам і новонародженим, організацію праці персоналу, організацію взаємозв`язку у роботі структурних підрозділів пологового будинку з амбулаторною ланкою акушерсько-гінекологічної служби підпорядкованої території та іншими лікувально-профілактичними закладами, забезпечувати умови для надання невідкладної акушерсько-гінекологічної та неопатологічної допомоги, постійно контролювати діяльність структурних підрозділів та пологового будинку, ведення облікової та звітної документації.

ОСОБА_7 неналежно виконував свої службові обов`язки внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що призвело до настання тяжких наслідків.

Так, 29 грудня 2008 року до 2-го акушерського пологового відділення пологового будинку №1 м. Миколаєва надійшла породілля ОСОБА_9 , яка 26 грудня 2008 року природним шляхом народила живу доношену дитину. В анамнезі в 1988 році породілля мала оперовану вроджену ваду серця - відкрита артеріальна протока та дефект міжпередсердної перетинки. Ступінь ризику виникнення перинатальної та материнської патології (за шкалою А.Coopland) ОСОБА_9 був встановлений вкрай високий (7 балів). При цьому ОСОБА_9 при надходженні до відділення виказувала скарги на задуху, прискорене серцебиття, у породіллі мав місце акроціаноз, тобто мали місце ознаки наростаючої серцевої недостатності.

ОСОБА_7 , здійснюючи керівництво пологовим будинком №1 на правах єдиноначальності, розуміючи, що пологовий будинок № 1 міста Миколаєва у разі необхідності надання допомоги екстрагенітальній хворій ОСОБА_9 не зможе забезпечити її в повному обсязі, не забезпечив взаємодію з медичними закладами вищої акредитації для забезпечення повноцінної медичної допомоги останній, у порушення п.3.6 Наказу № 620 МОЗ України не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував і не надав повноцінну спеціалізовану допомогу жінці, яка може бути реалізована за умови плідної співпраці акушерсько-гінекологічних закладів з іншими профільними службами. У наданні спеціалізованої акушерської допомоги в кожному напрямку разом з агушером-гінекологом співпрацюють профільні спеціалісти (кардіолог та інші), а у випадку з ОСОБА_9 співпраця з лікарем-кардіологом (огляд, надання консультації, призначення лікування) була відсутня як під час пологів так і після них.

Враховуючи показники здоров`я та з огляду на хворобу в анамнезі стан ОСОБА_9 , згідно з п.2.4, 2.5, 3.4.2 Наказу МОЗ України № 620 та Протоколу надання медичної допомоги хворим з уродженими вадами серця згідно Наказу № 436 МОЗ України від 03.06.2006 в ранній післяпологовий період потребував її негайної госпіталізації для подальшого обстеження і лікування у спеціалізоване кардіологічне відділення. Всупереч останнього Наказу та п.п.3.6 Наказу № 620 ОСОБА_7 , як головний лікар не проконтролював роботу медичного персоналу та не організував, не надав повноцінну спеціалізовану допомогу ОСОБА_9 , як того потребував її стан. Лікування породіллі з екстрагенітальною патологією продовжили у пологовому будинку №1 м. Миколаєва - медичному закладі 2 (другого) рівня.

30 грудня 2008 року та 31 грудня 2008 року ОСОБА_9 , незважаючи на присутні ознаки серцевої недостатності та погіршення стану, продовжили раніше призначену терапевтом інфузіонну терапію у відділенні акушерської патології пологового будинку. Незважаючи на погіршення стану лікар-кардіолог упродовж 5 днів для консультації, встановлення стану хворої, питання щодо лікування не викликався, питання щодо госпіталізації до спеціалізованого відділення не вирішувалося. Корекція лікування з моменту пологів, незважаючи на стан породіллі, не проводилася, про що ОСОБА_7 був обізнаний під час звітів медичного персоналу.

31 грудня 2008 року о 12 годині 50 хвилин стан ОСОБА_9 значно погіршився, відмічено посилення задухи та відчуття тяжкості в правому підребер`ї. З урахуванням погіршення стану ОСОБА_9 лише о 13 годині викликано бригаду ШМД для зняття ЕКГ та для консультації кардіолога. Прийняття такого рішення є запізнілим та не своєчасним. О 13 годині 30 хвилин того ж дня ОСОБА_9 зроблено ЕКГ, відмічалося збільшення ознак перевантаження правого шлуночка серця. Однак, незалежно від погіршення стану, хворій продовжувалося лікування згідно листка призначень, корекція не застосовувалася. Питання щодо госпіталізації не вирішувалося. Тяжкий стан хворої потребував негайного скликання консиліуму лікарів для визначення тактики ведення хворої за участю лікарів-консультантів суміжних спеціальностей.

Усупереч вимогам п.4.8 Наказу № 620, в порушення п. 2.13 посадової інструкції ОСОБА_7 лікарняну раду не організував та не провів, незважаючи на тяжкий стан хворої, не проконтролював роботу підпорядкованого йому персоналу, не розробив заходів щодо надання повноцінної допомоги породіллі.

Лише о 15 годині 20 хвилин 31 грудня 2008 року ОСОБА_9 оглянуто кардіологом, що є запізнілим. Кардіологом відмічено прогресування погіршення стану хворої, рекомендовано лікування та нагляд продовжити у палаті інтенсивної терапії під постійним кардіомоніторінгом у відділенні кардіології Миколаївської міської лікарні № 1. О 16 годині 30 хвилин стан ОСОБА_9 погіршився та потребував нагляду і лікування в реанімаційному відділенні. Стан відмічено як тяжкий. За висновком огляду кардіолога, хвору, у присутності головного лікаря ОСОБА_7 , відправлено та госпіталізовано до кардіологічного відділення міської лікарні № 1.
Того ж дня, о 17 годині 05 хвилин, на непристосованому для госпіталізації легковому автомобілі, без медичного супроводу, ОСОБА_9 доставлено та госпіталізовано до відділення реанімації Миколаївської міської лікарні №1.

Стан ОСОБА_9 при надходженні до реанімації був вкрай важкий, свідомість спутана, ЧДР 36 на хв., AT 90/50 мм.рт.ст. О 17 годині 10 хвилин зафіксовано клінічну смерть ОСОБА_9 . Реанімаційні заходи позитивного ефекту не дали, та о 17 годині 35 хвилин зафіксовано біологічну смерть ОСОБА_9 .

Зазначені вище дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.140 КК України, як неналежне виконання професійних обов`язків лікарем внаслідок несумлінного та недбалого ставлення до них, що призвело до тяжких наслідків.

У підготовчому судовому засіданні захисник та обвинувачений заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строку давності, та про закриття у зв`язку з цим кримінального провадження.

Прокурор вважав вказане клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Потерпілі та представник потерпілої проти задоволення клопотання заперечували, вважали, що вирішення порушеного у клопотанні питання є передчасним, наполягали на призначенні судового розгляду на підставі обвинувального акту, дослідженні доказів та перевірки правильності кваліфікації наведених вище дій ОСОБА_7 ..

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд вважає клопотання захисника та обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частина 1 ст. 285 КПК України визначає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено безумовне звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину минуло 3 роки.

Злочин, передбачений ч. 1 ст.140 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості.

З обвинувального акту слідує, що з моменту вчинення злочину, тобто з 31 грудня 2008 року, минуло більше трьох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано даних про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових злочинів середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 2 ст.49 КК України).

Після роз`яснення судом обвинуваченому ОСОБА_7 підстав, наслідків звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, а також права заперечувати проти цього і вимагати продовження судового розгляду на підставі обвинувального акту, останній не заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених вище підстав і проти закриття у зв`язку з цим кримінального провадження.

З урахуванням викладеного суд вважає, що під час підготовчого судового засідання встановлено наявність законних підстав для закриття кримінального провадження зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заперечення потерпілих та представника потерпілої щодо передчасності прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності і закриття у зв`язку з цим кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання, на увагу не заслуговує, оскільки не ґрунтується на вимогах КПК України і суперечить положенням п. 2 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 285, ч. 4 ст.286 КПК України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 129 КПК України цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284-288, 314, 369-372, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, - звільнити у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000528 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, - закрити у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: