ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015

Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 0003188 від 30.06.2014 р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який не працює, студента 3 курсу геолого-географічного факультету ХНУ ім. В.Н. Каразіна, не одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 119 КК України,

В С Т А Н О В И В:
20.06.2014р. приблизно о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_4 знаходився за адресою м. Харків, пр. Перемоги, 56 поблизу 6 під`їзду в компанії знайомих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де очікували на свого товариша ОСОБА_7 . Через деякий час до них підійшов раніше незнайомий їм ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. В ході спільної бесіди між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Під час конфлікту ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_4 та почав виражатися на адресу останнього нецензурною лайкою, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 раптово виник умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 піднявся з лавочки і наніс один удар правою ногою в область лівої частини обличчя ОСОБА_8 , який не втримавшись на ногах в наслідок удару, та будучі в стані сильного алкогольного сп`яніння впав на асфальт, вдарившись тім`яно потиличною частиною голови.

29.06.2014р. ОСОБА_8 від отриманих травм помер в приміщенні КЗОЗ «Харківська міська лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». Відповідно до висновку експерта ХОБСМЕ №205-Ат/14 від 28.07.2014 року причиною смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стала тяжка черепно-мозгова травма та її ускладнення набряк, набрякання, дислокація стовбура головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину за ч.1 ст.119 КК України визнав повністю і пояснив, що 20.06.2014р. приблизно о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_4 знаходився за адресою м. Харків, пр. Перемоги, 56 поблизу 6 під`їзду в компанії знайомих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , де очікували на свого товариша ОСОБА_7 . Через деякий час до них підійшов раніше незнайомий їм ОСОБА_8 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. В ході спільної бесіди між ним та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_8 підійшов до нього та почав виражатися на адресу останнього нецензурною лайкою, у зв`язку з чим ОСОБА_4 наніс ОСОБА_8 один удар ногою в область обличчя, від чого ОСОБА_8 не втримавшись на ногах впав на землю. Після чого, він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця події втекли, і вже через деякий час їх знайомий ОСОБА_7 , якого вони чекали, повідомив їм, що біля під`їзду без свідомості лежить його сусід, та що він викликав йому швидку медичну допомогу. Обвинувачений також зазначив, що вбивати ОСОБА_8 , не бажав, удар був невеликою сили, і що він був впевнений, що останній впав та залишився лежати лише з причини перебування ОСОБА_8 в стані сильного алкогольного сп`яніння. В скоєному щиро розкаюється, просить суд не позбавляти його волі.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила проводити слухання по справі ОСОБА_4 без її присутності ( арк.спр.44).

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ні ким не оспорюються, та розглядає справу відповідно до ст.349 КПК України.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позицій. За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.119 КК України як вбивство, вчинене через необережність.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового слідства, так як обвинувачений своїми діями, які проявились у вбивстві, тобто у протиправного заподіянні смерті іншій особі ОСОБА_8 , вчиненому з необережності, скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.119 КК України

На підставі наведеного, суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення (злочину).

Суд вважає, що ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення (злочин), оскільки іншого учасниками судового провадження суду не доведено.

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання суд враховує характер, ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення (злочину), особу винного.

Обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення (злочин) середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, навчається на 4-му курсі геолого-географічного факультету Харківського Державного національного університету ім.Каразіна Н.С., характеризується за місцем навчання позитивно, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, не має утриманців, вину за пред`явленим обвинуваченням визнав, щиро розкаявся, матеріальну та моральну шкоду відшкодував в повному обсязі, що підтверджується заявою потерпілої від 27.08.2014р. (арк.44 )

Обставинами, що згідно до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття у скоєному.

Обставин, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.), (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) Про практику призначення судами кримінального покарання (далі «Пленум» у всіх відмінках), суди, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

П.2 Постанови Пленуму визначено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

П.3 зазначеної Постанови пленуму встановлено, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

П.6-2 Постанови Пленуму зазначає, що рішення про призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК у вироку має бути вмотивовано, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК(з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа з`явилася із зізнанням, чи щиро покаялась або активно сприяла розкриттю злочину, чи добровільно відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду в повному обсязі та чи фактично визнає свою вину. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

По зазначеному кримінальному провадженню встановлено, зокрема, наявність в діях обвинуваченого обставин, передбачених п.1 та 2 ч.1 ст.66 КК України, тому, згідно до вимог ст.69-1 КК України, розмір покарання обвинуваченому не може перевищувати двох третин максимального строку, або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства і ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. І саме таке покарання обвинуваченому, суд вважає, буде справедливим та достатнім і сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся. Питання про вирішення долі речових доказів перед судом не порушувалося.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти обв`язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя