Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0009106 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше судимого:

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2009 року за частиною 2 статті 121, частиною 2 статті 186 КК України на 7 років позбавлення волі. 19 травня 2010 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 3 роки 4 місяці 15 днів.

за участю прокурора ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції засуджено ОСОБА_1 за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачення йому не пред'являлося, чим погіршено становище останнього. А також вважає безпідставним звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з огляду на вчинення ним умисного корисливого кримінального правопорушення, який припинено за допомогою дій потерпілого, вину свою не визнавав, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у зв'язку з чим, на переконання прокурора, мету покарання не буде досягнуто.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22 грудня 2014 року о 18 годині 10 хвилин разом з невстановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, перебуваючи на автомобільній стоянці ТЦ «Дастор», яка розташована по проспекту Юності, 18, в м. Вінниці, з метою скоєння крадіжки майна, яке належить ОСОБА_2, невстановленим способом проник в салон автомобіля останнього марки «Мерседес Бенс Спринтер», звідки таємно намагався викрасти шкіряну сумку вартістю 250 грн, де знаходились: паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_2, закордонний паспорт на ім'я останнього, дозвіл на носіння зброї, технічний паспорт на зазначений транспортний засіб, гаманець вартістю 190 грн, ключниця вартістю 10 грн, візитниця вартістю 25 грн, мобільний телефон марки «Нокіа Х-2» вартістю 439,20 грн. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_1 та невстановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, не змогли так як ОСОБА_1 був затриманий потерпілим та громадянами біля місця вчинення кримінального правопорушення, тоді як співучаснику вдалося втекти.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2015 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок суворості змінено.

ОСОБА_1 вважається засудженим за частиною 2 статті 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, котра підтримала касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, та не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначенню несправедливого покарання, суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК України. Вказане обвинувачення суд першої інстанції визнав доведеним, кваліфікував його дії за частиною 2 статі 15, частиною 2 статті 185 КК України, за що і призначив покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Зокрема, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який є середньої тяжкості, дані про особу останнього, котрий раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, його ставлення до вчиненого, думку потерпілого щодо виду та міри покарання, а також відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Вказана сукупність обставин, на переконання суду першої інстанції, свідчила про неможливість його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень в умовах без ізоляції від суспільства.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою засудженого, в якій він ставив питання про зміну вироку в частині призначеного йому покарання шляхом призначення покарання не пов'язаного з позбавленням волі, суд апеляційної інстанції задовольнив вимоги останнього.

Такі вимоги засудженого суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованими, у зв'язку з чим звільнив його від відбування призначеного покарання за частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з випробуванням.

Зокрема, змінюючи вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховував, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження засуджений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, що відніс до пом'якшуючих покарання обставин, вчинення ним незакінченого умисного кримінального правопорушення середньої тяжкості, відсутність у потерпілого претензій до засудженого та покладався на розсуд суду при призначенні покарання, що викладено у його заяві, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи, продовжує навчання на заочному відділені у вищому навчальному закладі, у вільний від роботи час тренує дітей у спортивному закладі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки покарання засудженому призначено за частиною 2 статті 185 КК України, у вчиненні якого він не обвинувачувався та за такі дії не визнавався засудженим.

А звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції формально перерахував обставини, які підлягають врахуванню при призначенні покарання, у тому числі при обранні форми його відбування, та залишив без належного вмотивування, чому вважав, що одні обставини беззаперечно домінують над іншими.

При тому, що, як правильно наголошується прокурором, засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був умовно-достроково звільненим, однак повторно вчинив тотожне кримінальне правопорушення, що свідчить про негативну характеристику його особи та небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів не має підстав вважати, що ухвала суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, а обрана йому форма відбування покарання з випробуванням виваженою та справедливою.

Відтак, касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5