Справа № 667/9406/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2015 року Слідчий суддя Комсомольського району м.Херсона ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника скаржника ОСОБА_3 захисника ОСОБА_4 ,
старшого прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 ,
старшого слідчого СВ прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження №0001723,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в який просив: скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження №0001723 від 13.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 189 ч.4, 364 ч.2, 376 ч.1; зобов`язати старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень; визнати, що при винесенні постанови від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження старшим слідчим СВ прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 було порушено право скаржника на справедливий суд та право на ефективний засіб юридичного захисту, гарантовані ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначив, що 29 жовтня 2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 прийнято постанову про закриття кримінального провадження №№0001723 від 13.08.2015 року, внесеного на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва Генеральною прокуратурою України 13.08.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001723, № 0001724, № 0001725 за фактом скоєння колишнім головою Херсонської обласної державної адміністрації ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 376 КК України (20.08.2015 року вищезазначені матеріали кримінальних проваджень були об`єднані під єдиним номером № 0001723).
Постанова, що оскаржується, згідно з поштовим штемпелем на конверті була направлена на адресу скаржника 17.11.2015 року та була ним отримана 19.11.2015 року.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Таким чином, строк оскарження відповідно до вимог ч. 1 ст. 304 КПК України не пропущений.
З постановою від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 001723 скаржник не погоджуюється, оскільки з часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей за його заявою та відкриття кримінального провадження, слідчим всупереч ч. 2 ст. 9 КПК України, не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Так, скаржник вважає, що слідча ОСОБА_6 не виконала вимог ст. 91 КПК України і винесла постанову про закриття кримінального провадження фактично без проведення досудового розслідування, навіть не допитавши скаржника за обставинами, викладеними у його заяві про скоєння злочину, вказавши у постанові про закриття кримінального провадження на неможливість проведення процесуальної дії (а саме, допиту ОСОБА_3 ) слідчий ОСОБА_6 , маючи в своєму розпорядженні всі дані скаржника та достовірно знаючи засоби зв`язку з ним, жодного разу не викликала його для проведення слідчих дій ні повісткою, ні телефоном, ні в будь-який інший спосіб; слідчим проігноровано докази, на які скаржник посилався у своїй заяві про скоєння злочину (Висновок експертного дослідження матеріалів відео-звукозапису, публікації в ЗМІ тощо), на підтвердження скоєння кримінальних правопорушень; не усунуті протиріччя у доказах та не вказано, чому слідчий взяла до уваги одні докази і відкинула інші; обставини, викладені слідчим в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, не відповідають реальним обставинам справи та спростовуються документальними доказами та чинними судовими рішеннями, які слідчий не взяла до уваги; в кримінальному провадженні не забезпечена повнота та об`єктивність досудового розслідування.
Відповідно до ст. 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до них належить ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню при розгляді справ судами.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 111 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселецький проти України» Суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року гарантує право кожного на справедливий суд, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Відповідно до позиції Суду воно має трактуватися, як можливість особи звернутися до суду та як заборона вчиняти певні правові чи фізичні дії, спрямовані на перешкоджання особі скористатися цим правом.
У відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Захист відповідно до ст. 13 Конвенції має поширюватися на всі випадки обгрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією. У справі «Сільвер та інші проти Сполученого Королівства» (1983) Суд роз`яснив: «Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, у разі необхідності, компенсації».
Скаржник зазначив, що звертаючись зі скаргою на постанову від 29.10.2015 року до суду, він виходить з того, що метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права. Протиправне закриття кримінального провадження № 0001723 після визнання відповідних дій службових осіб прокуратури Херсонської області та СУ УМВС України в Херсонській області незаконними і скасування їх в судовому порядку підтверджує неефективність засобів правового захисту та порушення його права на справедливий суд.
Відповідно до п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинно забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Таким чином вважає, що слідчий ОСОБА_6 не забезпечила ефективного розслідування у кримінальному провадженні № 0001723. Проведене нею досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Закриття кримінального провадження без проведення слідчих дій, збирання та перевірки доказів, про які слідчим було достовірно відомо, було вчинено умисно з метою приховування злочинів, скоєних ОСОБА_7 та для забезпечення ухилення його від відповідальності.
Вважає, що надання слідчим ОСОБА_6 завідомо неправильної правової оцінки обставинам кримінального провадження, умисне непроведения слідчих дій з участю скаржника, ігнорування доказів, якими підтверджується скоєння кримінальних правопорушень, призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого процесуального рішення про закриття кримінального провадження № 001723, яке не відповідає принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження його обставин. В даному випадку закриття кримінального провадження фактично не дало змоги почати розслідування, довести його до завершення та здійснити правосуддя, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
В судовому засіданні скаржник та його захисники підтримали вимоги, зазначені в скарзі, скаргу просили задовольнити з вказаних в ній підстав у повному обсязі.
Прокурор та слідча ОСОБА_6 проти задоволення скарги заперечували та зазначили, що на їх думку, постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою, нею не порушуються права скаржника, будь-яких негативних наслідків для ОСОБА_3 це не має.
Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши надані ними матеріали, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 прийнято постанову про закриття кримінального провадження №№0001723 від 13.08.2015 року, внесеного на виконання ухвали Печерського районного суду міста Києва Генеральною прокуратурою України 13.08.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001723, № 0001724, № 0001725 за фактом скоєння колишнім головою Херсонської обласної державної адміністрації ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 376 КК України (20.08.2015 року вищезазначені матеріали кримінальних проваджень були,об`єднано під єдиним номером № 0001723).
Суд вважає, що постанова від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження № 001723 є передчасною, оскільки не було допитано скаржника ОСОБА_3 ; не повністю було досліджено докази, на які скаржник посилався у своїй заяві про скоєння злочину (Висновок експертного дослідження матеріалів відео-звукозапису, публікації в ЗМІ тощо), на підтвердження скоєння кримінальних правопорушень; не усунуті протиріччя у доказах та не вказано, чому слідчий взяла до уваги одні докази і відкинула інші.
В той-же час суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги скаржника щодо зобов`язання старшого слідчого СВ прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень, оскільки це не є повноваженням суду, а щодо визнання того, що при прийнятті оскаржуваної постанови були порушені принципи законності, верховенства права та було порушене право скаржника на справедливий суд та право на ефективний засіб юридичного захисту, гарантовані ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, то про це необхідно зазначити в мотивувальній частині даної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року» , ст.ст. 303 - 307 КПК України, суд
ухвалив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження №0001723 - задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 від 29.10.2015 року про закриття кримінального провадження №0001723 від 13.08.2015 року.
В задоволенні інших вимог відмовити.
На ухвалу суду можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Херсонської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя : ОСОБА_1