Справа №468/806/15-к 17.11.2015 17.11.2015 17.11.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000243, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Виноградівка, Баштанського району, Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 .

обвинуваченого за ч.2 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7
захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_11
потерпілий ОСОБА_12

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, кримінальне провадження стосовно нього за обвинуваченням за ч. 2 ст. 187 КК України закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просять вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання за даною статтею у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, що йому належить.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання за даною статтею у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, що йому належить.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі, не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що суд невірно оцінив сукупність доказів та прийшов до невірного висновку про його винність у вчиненні розбійного нападу, не мотивував чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Так, вказує, що суд не надав належної оцінки його показанням, показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . Також зазначає, що після розгляду кримінального правопорушення, він дізнався про порушення своїх прав на захист. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 46 КПК України захист його інтересів здійснював захисник, що одночасно надавав допомогу обвинуваченому ОСОБА_8 , інтереси якого суперечать його, оскільки останній частково визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення.

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення. Також посилаються на те, що суд належним чином не мотивував чому він взяв до уваги показання ОСОБА_12 та неповнолітнього свідка ОСОБА_16 та відкинув, як докази, показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Вважають, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження в діях ОСОБА_8 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Так, зазначають, що з показань самого потерпілого вбачається, що причиною нанесення йому удару була його відмова повторно налаштувати комп`ютер, а не з метою заволодіння майном. Також не погоджуються з кваліфікуючою ознакою, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки ОСОБА_8 такої змови з ОСОБА_7 не мав. Крім того стверджують, що судом помилково оцінено факт отримання від потерпілого грошових коштів як реалізацію злочинного умислу на вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, оскільки він грошові кошти в розмірі 30 грн. отримав для того, щоб передати ОСОБА_7 за неякісний ремонт комп`ютера.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
За вироком суду, 19 квітня 2015 року близько 19.00 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували біля магазину "Нікольський", розташованого по АДРЕСА_4 . В цей час до вказаного магазину зайшов ОСОБА_12 , а його молодший брат ОСОБА_16 залишився чекати біля входу в магазин. Після того, як ОСОБА_12 розрахувався за придбані товари, до нього підійшов ОСОБА_7 і почав вимагати гроші в сумі 30 грн. за нібито неякісний ремонт належного йому комп`ютеру, але ОСОБА_12 відмовив йому в цьому. В подальшому ОСОБА_12 і ОСОБА_7 вийшли із магазину та разом з ОСОБА_16 зайшли за будівлю магазину, де ОСОБА_7 продовжив вимагати у ОСОБА_12 вказану суму коштів, однак той знову відмовив. Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в обличчя. В цей час за будівлю магазину до вказаних осіб підійшов ОСОБА_8 ОСОБА_7 наказав ОСОБА_8 не чіпати неповнолітнього ОСОБА_16 , а бити ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_8 , вступивши в злочинну змову з ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , наніс останньому один удар ліктем правої руки в обличчя, погрожуючи при цьому останньому фізичною розправою та вимагаючи гроші. ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою припинення подальшого побиття його ОСОБА_7 і ОСОБА_8 дістав з кишені гроші в сумі 30 грн. по 10 грн. та передав їх ОСОБА_8 . Після цього обвинувачені покинули місце події.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в області підборіддя, травматичної рухливості зубів на нижній та верхній щелепах, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційних скарг, думку потерпілого ОСОБА_12 та прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції погодившись з позицією державного обвинувачення, визнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними в нападі на потерпілого ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб і кваліфікував їх за ч. 2 ст. 187 КК України.
При цьому, суд обґрунтовуючи доведеність вини обвинувачених у вчиненні цього злочину послався на показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , послався на протокол огляду місця події від 5 травня 2015 року, висновок судово-медичної експертизи № 550 від 27 квітня 2015 року, протоколи проведення слідчого експерименту від 5 травня 2015 року та 11 травня 2015 року.

Однак, висновки суду першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з об`єктивної сторони розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою спричинення такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства.

Проте, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , застосувавши насилля, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 з метою заволодіння його майном.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 як в суді першої інстанції, так і під час розгляду провадження апеляційним судом показав, що між ним та потерпілим виник конфлікт в зв`язку з неякісним ремонтом комп`ютера. Він неодноразово дзвонив потерпілому, пропонував зустрітись та повернути йому 30 грн., які він витратив на бензин, розшукуючи ОСОБА_12 . Оскільки, ОСОБА_12 уникав з ним зустрічі, не відповідав на його дзвінки, 19 квітня 2015 року, випадково зустрівши потерпілого в магазині, він ( ОСОБА_18 ) став висказувати ОСОБА_12 претензії стосовно його поведінки та запропонував потерпілому відшкодувати йому витрати за бензин, який обвинувачений потратив розшукуючи потерпілого, а саме повернути йому 2 л. бензину чи оплатити його вартість в сумі 30 грн. Коли продавець ОСОБА_14 зробила їм зауваження, вони з потерпілим вийшли у двір та продовжили там розмову. У дворі до них підійшов його брат - ОСОБА_8 та запропонував ОСОБА_12 віддати 30 грн. Тоді потерпілий виразився на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою, на що останній наніс потерпілому один удар в область лиця. Після чого ОСОБА_12 витяг з кишені гроші, відрахував 30 грн. та передав їх ОСОБА_8 . Стверджував, що він (Лозовий) удари потерпілому не наносив та не мав умислу заволодіти його майном, а лише намагався відшкодувати свої витрати, які він поніс розшукуючи ОСОБА_12 .

Аналогічні покази давав суду і обвинувачений ОСОБА_8 , стверджував, що наніс удар потерпілому не з метою вилучення майна, а в зв`язку з тим, що ОСОБА_12 виразився на його адресу нецензурною лайкою.

Зазначені показання обвинувачених в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , які показали, що конфлікт 19 квітня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник в зв`язку з неякісним ремонтом потерпілим ОСОБА_12 комп`ютера обвинуваченого. Зазначали, що ОСОБА_7 вимагав від потерпілого відшкодування йому витрат на бензин в розмірі 30 грн. і саме таку суму передав потерпілий обвинуваченим. При цьому вказували , що у потерпілого була при собі значно більша сума коштів, проте розмова між обвинуваченими та потерпілим йшла лише за 30 грн., а саме вартість двох літрів бензину, які витратив ОСОБА_7 розшукуючи потерпілого. Стверджували, що потерпілому наніс один удар лише ОСОБА_8 , ОСОБА_7 потерпілого не бив.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 19 квітня 2015 року близько 19-00 години в магазині «Нікольський» в с. Виноградівка, де вона працює продавцем, ОСОБА_7 висказував потерпілому ОСОБА_12 свої претензії щодо неякісного ремонту комп`ютера та вимагав від нього 30 грн. Після того, як вона зробила їм зауваження, вони вийшли у двір, тому вона не бачила хто та як наносив удари потерпілому. Вона і раніше була свідком того, як біля магазину «Нікольський» ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_12 30 грн., як вона зрозуміла з розмови, за неякісний ремонт комп`ютера.

Дані обставини також частково підтвердив потерпілий ОСОБА_12 , який показав, що дійсно в березні 2015 року він лагодив комп`ютер ОСОБА_7 . Через декілька днів ОСОБА_7 зателефонував йому і повідомив, що комп`ютер не працює. Так як він був зайнятий, то пообіцяв його полагодити пізніше. 19 квітня 2015 року він, прийшовши зі своїм братом до магазину, випадково зустрів там ОСОБА_7 , який став виказувати йому претензії та вимагав 30 грн., які він витратив на бензин розшукуючи потерпілого. Коли продавець ОСОБА_14 зробила їм зауваження, вони з ОСОБА_7 вийшли у двір, де останній продовжував в грубій формі висказувати претензії з приводу ремонту комп`ютера та вимагати 30 грн. , а також наніс йому один удар рукою в обличчя. В цей час до них підійшов ОСОБА_8 , який також наніс йому один удар ліктем в обличчя та вимагав віддати ОСОБА_7 30 грн. Після чого він ( потерпілий) побоюючись за своє здоров`я витяг з кишені 30 грн. та передав їх ОСОБА_8 . Не заперечував, що в нього на той час були при собі і інші кошти, однак ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимагали передати їм саме 30 грн, а не іншу суму.
Із пояснень свідка ОСОБА_16 вбачається, що він 19 квітня 2015 року близько 19-00 години знаходився біля магазину «Нікольський» в с. Виноградівка. З магазину вийшли його брат та ОСОБА_7 , вони між собою розмовляли, бачив як ОСОБА_7 наніс один удар рукою в обличчя брата, після чого до них підійшов ОСОБА_8 , який також наніс один удар рукою в обличчя потерпілого та вимагав гроші, а ОСОБА_7 погрожував потерпілому.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №550 від 27.04.2015 р. у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження в вигляді забійної рани в області підборіддя , травматичної рухливості зубів на верхній і нижній щелепі, які виникли від одного - двох ударів твердим предметом, якими могли бути долоня, долоня стиснута в кулак. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що в зв`язку з неякісним ремонтом ОСОБА_12 комп`ютера, ОСОБА_7 став вимагати від потерпілого виконання неіснуючого зобов`язання, а саме повернути йому 30 грн., витрачених обвинуваченим на придбання бензину, які нібито той затратив, розшукуючи ОСОБА_12 19 квітня 2015 року близько 19.00 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині "Нікольський", розташованому по вул. Миру, 55 в с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області, випадково зустріли раніше знайомого їм ОСОБА_12 .. ОСОБА_7 став вимагати від потерпілого виконати неіснуюче зобов`язання, а саме передати йому гроші в сумі 30 грн. за нібито неякісний ремонт комп`ютера, але ОСОБА_12 відмовив йому в цьому. В подальшому ОСОБА_12 і ОСОБА_7 вийшли із магазину та зайшли за будівлю, де ОСОБА_7 продовжив незаконного вимагати у ОСОБА_12 передати йому ( ОСОБА_7 ) вказану суму коштів, однак той знову відмовив. Примушуючи потерпілого виконати неіснуюче зобов`язання, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в обличчя. В цей час за будівлю магазину до вказаних осіб підійшов ОСОБА_8 який , приєднався до неправомірних дій ОСОБА_7 , таким чином вступив з ним в злочинну змову, продовжуючи реалізовувати умисел направлений на незаконне вимагання майна ОСОБА_12 , наніс останньому один удар ліктем правої руки в обличчя, погрожуючи при цьому останньому фізичною розправою та вимагаючи гроші в сумі 30 грн.. ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, з метою припинення подальших протиправних дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дістав з кишені гроші в сумі 30 грн. по 10 грн. та передав їх ОСОБА_8 . Після цього обвинувачені покинули місце події. В результаті протиправних дій обвинувачених потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили вимагання, тобто вимога передачі майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого і їх дії підлягають кваліфікації за ч.3 ст. 189 КК України.

Про направленість умислу обвинувачених саме на вимагання, а не розбійний напад свідчать ті обставини, що умисел у обвинувачених на незаконне отримання майна ОСОБА_12 виник не вдень вчинення злочину, а до того. А саме, вимоги про передачу майна ОСОБА_7 висував до потерпілого ще за деякий час до 19 квітня 2015 року. Про що свідчать покази як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив, що вимоги щодо відшкодування ним ОСОБА_7 30 грн. той заявляв йому і раніше. Дані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила, що була очевидцем того, як за деякий час до 19 квітня 2015 року , біля магазину «Нікольський» ОСОБА_7 вимагав від ОСОБА_12 30 грн., як вона зрозуміла з розмови, за неякісний ремонт комп`ютера. Крім того, 19 квітня 2015 року обвинувачені вимагали від потерпілого передати ОСОБА_7 30 грн., а саме вартість 2-х літрів бензину, які нібито той затратив розшукуючи ОСОБА_12 , тоді як у потерпілого була при собі значно більша сума коштів і обвинуваченим про це було відомо. Тобто дії обвинувачених були направленні до примушення потерпілого виконати неіснуючі зобов`язання, а не на заволодіння його майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вимогу виконати неіснуюче зобов`язання належить кваліфікувати як вимагання.

На переконання колегії суддів, за наведених вище обставин, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 189 КК України, як вимагання вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи. А тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 а також апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

З цих же підстав є неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 125 КК України та про відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. Оскільки, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 спричинив потерпілому тілесні ушкодження саме з метою примусити останнього до виконання неіснуючих зобов`язань, тобто передати ОСОБА_7 30 грн. Сумісні дії обох обвинувачених, а саме нанесення кожним із них ударів потерпілому ОСОБА_12 та вимоги про передачу потерпілим ОСОБА_7 30 грн. , які надходили як від ОСОБА_7 , так і від ОСОБА_8 , свідчать про наявність попереднього зговору між обвинуваченими на вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про відсутність в його діях складу будь-якого злочину, спростовуються встановленими апеляційним судом фактичними обставинами справи, та наведеними вище доказами. Так, про неправомірність дій обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить відсутність у потерпілого ОСОБА_12 будь яких зобов`язань перед ним. Оскільки встановлено, що за ремонт комп`ютера ОСОБА_7 з ОСОБА_12 не розраховувався, а вимога відшкодувати вартість 2-х літрів бензину в сумі 30 грн. не є неправомірною тому що ці зобов`язання не були дійсними.

Також, є необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не наносив потерпілому удар та не спричиняв йому тілесні ушкодження. Дані доводи спростовуються показами потерпілого ОСОБА_12 , який як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційному суду стверджував, що першим наніс йому один удар в обличчя ОСОБА_7 .. Дані обставини також підтвердив свідок ОСОБА_19 , який на протязі досудового слідства, так і в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду стверджував, що першим наніс удар його брату саме ОСОБА_7 , після чого до них підійшов ОСОБА_8 , який також ударив рукою в обличчя потерпілого і став вимагати передати ОСОБА_7 30 грн. Свої показання свідок ОСОБА_16 підтвердив під час слідчого експерименту 05.05.2015 року. Нанесення потерпілому саме двох ударів підтверджується висновком експерта №550 від 27.04.2015р., згідно якого у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження в вигляді забійної рани в області підборіддя, травматичної рухливості зубів на верхній і нижній щелепі, які виникли від одного - двох ударів твердим предметом, якими могли бути долоня, долоня стиснута в кулак.

Крім того, потерпілий ОСОБА_12 в заяві в правоохоронні органи про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення 19.04.2015 р. вказував що йому під час вчинення злочину було нанесено саме два удари в область обличчя. ( а.с. 70)

Є безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його права на захист. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, технічного запису фіксації судового процесу, журналу судового засідання суду першої інстанції та показань які давали обвинувачені в апеляційному суді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 давали послідовні показання стосовно своєї причетності до інкримінованого їм злочину. Їх показання не мали суперечностей між собою та не протирічили їх позиції. Тому здійснення їх захисту одним захисником, а саме адвокатом ОСОБА_11 не є порушенням вимог ст. 46 КПК України.

Призначаючи обвинуваченим покарання за ч.3 ст. 189 КК України, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинувачених, які раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувались, позитивно характеризуються за місцем проживання, ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей, а ОСОБА_8 виховує трьох неповнолітніх дітей і вважає за необхідне призначити їм покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.3 ст. 189 КК України.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що обвинуваченні хоча і не визнали себе винними в інкримінованому їм злочині, проте підтвердили встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи, особу обвинувачених, а саме їх виключно позитивні характеристики за місцем проживання, те, що вони вперше притягуються до кримінальної відповідальності, пом`якшуючі покарання обставини знаходження у ОСОБА_7 на утриманні двох малолітніх дітей, у ОСОБА_8 трьох неповнолітніх дітей, відсутність обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без відбування покарання та звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням на них обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Оскільки, апеляційним судом приймається рішення про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування покарання з випробування, суд, у відповідності до положень ст. 77 КК України, вважає необхідним не призначати ОСОБА_7 та ОСОБА_20 додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене ч.3 ст. 189 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 411, 532 КПК України, суд,-
постановив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.2 ст. 187 КК України на ч.3 ст. 189 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 7 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий
Судді