Єдиний унікальний номер № 285/4371/15-к
Провадження № 1-кп/0285/438/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рейментарівка, Корюківського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, працюючого кранівником козлового крана РКСЛП " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (м. Корюківка, Чернігівська область), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, -
У березні 2014 року солдат ОСОБА_4 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , на особливий період, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303 від 17 березня 2014 року та направлений для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 17 жовтня 2014 року № 3 солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду робітника-підсобника 3 відділення 1 взводу 1 роти, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, солдат ОСОБА_4 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 .
Так, 26 січня 2015 року, о 08 год. 00 хв., солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем дислокації 3 відділення 1 взводу 1 роти військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення військової служби, а саме військову частину - польова пошта В НОМЕР_3 , яка розташована у АДРЕСА_3 , та до 16 лютого 2015 року до військової частини не повертався, проводячи час у цей період на власний розсуд, не пов`язаний із виконанням обов`язків по службі.
За час відсутності в частині солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 16 лютого 2015 року.
16 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_2 та відповідно до наказу командира вказаної військової частини № НОМЕР_4 вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків.
11 березня 2015 року солдат ОСОБА_4 звільнений з лав Збройних Сил України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились в самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, кваліфікує за ч. 2 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні має одну малолітню дитину.
Враховуючи вищевикладене, суд призначає обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, в межах санкції ч. 2 ст. 407 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий: