Суворовський районний суд міста Одеси
Провадження № 1-кп/523/585/15
І м е н е м У к р а ї н и
17.11.2015 року м. Одеса
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Димитров Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, з його слів, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, приватного підприємця, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
Близько 20 години 10 хвилин 17 вересня 2014 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Bluebird», р.н. НОМЕР_1 , в порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачених п.п.2.3.«б», п.п.4.16. «а», п.12.4., п.18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, рухаючись по проїзній частині пр-ту Добровольського в м. Одесі, де організовано двосторонній рух по двох смугах руху в кожному напрямку, що позначені дорожньою розміткою, з боку вул. Кишинівська в напрямку вул. Миколаївська дорога, у правій смузі свого напрямку руху із швидкістю близько 77-80 км/год, наближаючись до позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» розташованого навпроти будинку №17 по пр-ту Добровольського нерегульованого пішохідного переходу, на освітленій ділянці, уважним не був, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, рухаючись із перевищенням допустимої у населеному пункті швидкості та створюючи небезпеку для інших учасників дорожнього руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно не зменшив швидкість руху керованого автомобіля аж до його зупинки, не переконався, що на пішохідному переході знаходиться пішохід, для якого може бути створена небезпека, хоча зобов`язаний був це передбачити, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину у встановленому місці, рухаючись у темпі кроку по пішохідному переходу, з лівого боку праворуч, за ходом руху автомобіля, внаслідок чого скоїв наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на зазначеного пішохода.
Наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди стало отримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 113 від 14 серпня 2015 р., наступних тяжких тілесних ушкоджень: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, садна обличчя, крововиливів і саден кистей, забитої рани і садна правого стегна, забитої рани правої гомілки, закритого багато-осколкового перелом шийки правої плечової кістки, закритого перелому правих лонної і седалищної кісток, закритого багато-осколкового внутрішньо-суглобного перелому великогомілкової і малогомілкової кісток лівої гомілки у верхній третині, закритого багато-осколкового перелому великогомілкової і малогомілкової кісток правої гомілки в середній третині. Наслідком закритого багато-осколкового перелому великогомілкової і малогомілкової кісток правої гомілки в середній третині є незрощений перелом великогомілкової кістки і зрощений перелом малогомілкової кістки, що викликали тривалий здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на 1/3 (у даному випадку на 40%).
Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманого потерпілою, її представником та обвинуваченим, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведеність вини ОСОБА_6 .
Зазначені дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.
Вирішуючи зазначені цивільні позови суд виходить із наступного.
У відповідності із ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Розмір витрат, понесених на лікування ОСОБА_4 комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня» підтверджується дослідженою в суді довідкою-рахунком №01/01-06/2920 від 26 серпня 2015 року, та складається із відповідної сумарної вартості лікування протягом 30 ліжко/днів у відділенні ортопедії та травматології, а також 5 ліжко/днів у відділенні інтенсивної терапії.
З врахуванням доведеності в суді вини ОСОБА_6 у заподіянні ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень, при відсутності обставин, які б звільняли обвинуваченого від відшкодування витрат медичної установи на лікування потерпілої від злочину, в тому числі документального підтвердження можливого здійснення ним такої оплати безпосередньо до каси лікарні, суд вважає, що заявлені прокурором вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
В обґрунтування заявлених до ОСОБА_6 майнових вимог потерпіла зазначила про понесені нею витрати, пов`язані з придбанням ліків та проходженням медичних процедур, в частині, що не були добровільно відшкодовані обвинуваченим.
В обґрунтування заявленої до стягнення з обвинуваченого моральної шкоди потерпіла в позовній заяві та усно в суді зазначила, що отримані тілесні ушкодження призвели до фізичного болю, який з часом вона продовжує відчувати, а також душевних страждань, пов`язаних з відсутністю коштів на належне та безболісне лікування, що порушило умови її повсякденного життя, зокрема, неможливістю віддати виниклі перед іншими особами боргові зобов`язання, піклуватися про власне здоров`я, в тому числі отримати масаж, вилікувати зуби тощо.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілій від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.
Положеннями ст.ст.22 - 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортних засобів" регламентована і відповідальність страховика у разі настання відповідного страхового випадку.
Слід зазначити, що згідно ст.33 ЦПК України суд позбавлений права з власної ініціативи провести заміну первісного відповідача на належного відповідача, а також залучити до участі у провадженні співвідповідача, оскільки право на заявлення таких клопотань належить виключно потерпілій та її представнику. Проте, під час судового розгляду провадження потерпіла та її представник таких клопотань не заявили.
За таких обставин в задоволенні майнових вимог ОСОБА_4 до обвинуваченого слід відмовити, оскільки вони були заявлені до відшкодування до неналежного відповідача.
Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинуваченого судові витрати на загальну суму 1948,8 грн., пов`язані з проведенням у справі транспортно трасологічних та автотехнічної експертиз, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд констатує про відсутність обставин, які б обтяжували покарання.
Суд також враховує дані про ОСОБА_6 , як про особу, що має постійне місце проживання, позитивні за цим місцем характеристики та його публічне вибачення перед потерпілою.
З урахуванням вищевикладеного та позиції потерпілої, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_6 без відбуття покарання у виді позбавлення волі із встановленням мінімального іспитового строку, у зв`язку із чим, до нього слід застосувати положення ст.75 КК України.
Крім того, враховуючи багаторічний попередній водійський стаж ОСОБА_6 , відсутність у нього іншої спеціальності та професійних навичок, його вік, а також потребу, як подальшого утримання власної родини, так і відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, суд вважає необхідним не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Визнаний в якості речового доказу транспортний засіб слід вважати повернутим його законному володільцю.
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.
Цивільний позов прокурора до ОСОБА_6 задовольнити.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГАРАНТІЯ» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на суму 1948 (одна тисяча дев`ятсот сорок вісім) грн.80 коп.
Після набрання вироком законної сили визнаний в якості речового доказу автомобіль «Nissan Bluebird», р.н. НОМЕР_1 , - вважати повернутим ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1