АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 15 лютого 2016 року матеріали кримінального провадження № 0004351 за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_5 та прокурора прокуратури Деснянського району ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Семипалатинськ, Республіки Казахстан, громадянин України, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Святошинським районним судом м. Києва 29 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурора захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченогоОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді арешту, відповідно, строком на 3 (три) місяці та на 4(чотири) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виконувати самостійно.

Крім того, судом вирішено питання речових доказів

Не погоджуючись з вироком суду його оскаржили в апеляційному порядку заступник прокурора міста Києва та прокурор прокуратури Деснянського району м. Києва. При цьому, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, не застосування закону, який підлягав застосуванню.

В апеляційній скарзі прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва міститься прохання щодо зміни вироку суду, оскільки судом при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання застосовано лише ст. 72 КК України без застосування ст. 71 КК України, чим порушено норми кримінального закону при призначенні покарання за сукупністю вироків.
Заступник прокурора м. Києва в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частинні призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, призначити покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.). На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання виконувати самостійно. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва повністю, та погодився з доводами прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва лише в частині необхідності зазначення в резолютивній частині вироку вказівки на застосування ст. 71 КК України, пояснення обвинуваченого та його захисника на необхідність залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 15 квітня 2015 року, близько 16 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні торгівельної зали, магазину «Centro» ТРЦ «Район», що знаходиться по вул. Лаврухіна, буд.4 в м. Києві, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов до стелажів із чоловічим взуттям і впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Трейдшуз», а саме : 1 пару чоловічих мокасинів, вартістю 359 грн. 20 коп., та сховав під куртку, у яку був одягнутий, після чого пройшов з викраденим майном через касову зону торгівельної зали вказаного магазину, при цьому не розрахувавшись за нього, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ТОВ «Трейдшуз» матеріальної шкоди на загальну суму 359 грн. 20 коп.

Крім того, в той же день, близько о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у тому ж ТРЦ «Район» у приміщенні торгівельної зали магазину «Карі», вирішив повторно таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, підійшов до стелажів з жіночим взуттям і впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельних полиць чуже майно, яке належить ТОВ «Карі Україна», а саме: 1 пару жіночих балеток вартістю 943 грн. 20 коп., після чого сховав зазначене майно до кишені куртки, у яку був одягнутий. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , тримаючи вищезазначене взуття при собі, пройшов через касову зону не розрахувавшись, таким чином, виконавши усі дії, які він вважав необхідним для доведення свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, до кінця, і спробував залишити приміщення магазину, але був затриманий працівниками служби охорони.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у таємному викраденні чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, та за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, які згідно з положеннями ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, що на переконання прокурора призвело до призначення обвинуваченим покарання, яке за своїм видом не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Особливої частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, керуючись законом, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва врахував, ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Також, судом обґрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
Посилання заступника прокурора м. Києва в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано дані про особу ОСОБА_7 , який не працевлаштований, раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та повторно вчинив нові злочини проти власності, то вони є надуманими і необґрунтованими, з урахуванням того, що суду були відомі ці факти і враховані при ухваленні рішення, оскільки, зокрема, копія вироку за яким ОСОБА_7 був раніше засуджений долучалась прокурором в матеріали провадження і досліджувалась судом, як і дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, на переконання колегії суддів, як за своїм видом, так і за розміром, призначене ОСОБА_7 покарання, як за кожний злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, не може бути визнано явно несправедливим через м`якість, а тому є законним і справедливим.

Не викликає сумніву і правильність прийнятого судом рішення про необхідність, відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року виконувати самостійно, враховуючи і те, що саме така вимога ставиться в кожній апеляційній скарзі.
З огляду на вищевикладене твердження в апеляційних скаргах про необхідність скасування чи зміни вироку лише за відсутності вказівки в резолютивній частині вироку посилання на ст. 71 КК України, а саме на призначення покарання за сукупністю вироків, в даному конкретному випадку, колегія суддів вважає за можливе визнати непереконливими і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Враховуючи наведене та те, що вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалено без істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і достатніх підстав для його зміни не встановлено, апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва та прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/8/2016 Категорія: ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1