Справа № 161/5982/14-к
Провадження № 1-кс/161/1590/14
У Х В А Л А
м. Луцьк 24 червня 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю скаржників ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії слідчого,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вернулися до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування скарги посилаються на те, що вони подали до Генеральної Прокуратури України заяву про вчинене кримінальне правопорушення передбачене ст. 364, ст.6 КК України з боку досудового слідчого Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 , яка зловживаючи своїми повноваженнями підробила офіційні документ у справі кримінального провадження, завдяки яких намагалась досягти їхнього незаконного засудження за ч. 1 ст. 382 КК України, або ж незаконного засудження за злочин, якого вони не вчиняли.

У заяві про вчинений злочин останньою, вони вказували, що вчинення кримінального проступку, який полягав у підробці їхніх особистих підписів у протоколі їхнього допиту в якості підозрілих осіб у вчиненні кримінального правопорушення від 28.10.2013 р., яка після підробки цього документу його підмінила з іншим їх текстом та поклала до матеріалів справи.

У поданій заяві про вчинення кримінального проступку з боку ОСОБА_6 вони вказували у протоколі допиту в якості підозрілих осіб, якого вони підписували особисто при веденні досудовим слідчим досудового розслідування і знаходився в справі, що не визнавали того, що вчинили кримінальний проступок за ч. 1 ст. 382 КК України. На даний час при ознайомленні із справою кримінального розслідування у судовому засіданні, або ж після скерування нею справи до суду, вони в ній виявили, що протокол їхнього допиту в якості підозрілих осіб від 28.08.2014 р. є підмінений. В ньому змінена його редакція, що про вчинення цього виду злочину, вони начебто як визнають і каються в цьому, чого вони не робили і особисто не підписували.

Дана обставина свідчить про те, що в їхній заяві, яка поступила на вирішення до прокуратури Волинської області, є однозначні відомості, про наявність службового кримінального проступку з боку досудового слідчого Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 . Який, пов`язаний із підробкою нею, їхніх підписів від їхнього імені і підписів в офіційних документах справи кримінального розслідування від імені їхнього адвоката Пащука, який також був присутнім 28.10.2013 р. Коли вони підписували протокол допиту в якості підозрілих, в якому було зазначено, що вони не визнають того, що вчинили кримінальне правопорушення, оскільки він цей текст особисто контролював та підписував у їхній присутності, але її досудовим слідчим ОСОБА_7 , не внесено до ЄРДР і досудового розслідування з приводу встановлення цього виду правопорушення , не проведено.

Як вбачається із наданої їм відповіді ОСОБА_7 , що за його висновком, подана ними заява начебто, як не містись жодних даних доводів, про вчинений кримінальний проступок ОСОБА_5 за ст. 364, ст. 356 КК України. У той час як фактично, вони подали до

поданої ними заяви, як доказ у вчиненому кримінальному проступку, один примірник ксерокопії протоколу їхнього допиту в якості підозрілих осіб від 28.10.2013 р., якого їм особисто видала ОСОБА_5 за їхнім клопотанням, коли ця справа знаходилась у її віданні, який знаходився в цій справі на арк. спр. № 60, якого вони особисто та адвокат в їхній присутності підписували.

Вони надали до поданої заяви про вчинений злочин ОСОБА_5 іншу копію цього самого примірника протоколу їнього допиту в якості підозрілих, якого отримали в суді при ознайомленні із справою, але уже підробленого останньою, від цієї самої дати 28.10.2013 р., який також знаходиться в справі під № 60.

Це вказує на те, що ОСОБА_5 , очевидно забула про те, що за їхнім клопотанням надавала їм можливість 31.10.2013 р., зробити фотографування повних документів із цієї справи, яка знаходилась у неї.

Таким чином їхня заява про вчинений кримінальний проступок з боку ОСОБА_5 за ст. 364, ст. 366 КК України, носила відомості і незаперечні докази з цього приводу, які в очевидній формі зобов`язували О. Мотрунчика, внести її до ЄРДР і розпочати досудове слідство, оскільки для встановлення підробки їхніх підписів, як від їхнього імені за почерком і підписів адвоката, необхідні спеціальні знання, якими він навіть не володіє.

Із вище викладеного є очевидним, що даній особі О.Мотрунчику не можна довіряти як працівнику прокуратури і слідчому в принципі, оскільки у справах в яких наводиться про вчинені службові злочини працівників міліції з їхнього боку і не один раз, він їх не розслідує, а їх кримінальні проступки лише приховує подібним чином та відтягує настання їх відповідальності. У зв`язку з чим за результатом розгляду їхньої скарги, його дії має бути визнано незаконними, а його особисто має бути відведено від подальшого вирішення їхньої заяви про вчинений службовий злочин ОСОБА_5 і її передано на вирішення іншому працівнику прокуратури Волинської області із числа слідчих.

Просять зобов`язати прокуратуру Волинської області внести їхню заяву про вчинений кримінальний проступок передбачений ст.364, ст.366 КК України з боку слідчого СВ Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань і розпочати досудове слідство, яку передати на вирішення іншому слідчому, оскільки О.Мотрунчику вони не довіряють в цьому.

Скаржники в судовому засіданні скаргу підтримали з підстав викладених в скарзі, просили її задовольнити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги. В подальшому в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляли.

Розгляд скарги проводиться за відсутності слідчого та прокурора, так як їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши пояснення скаржників, дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор,

слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що 27.11.2013 року скаржники повторно звернулися до Президента України ОСОБА_8 та Генерального прокурора України ОСОБА_9 із заявою про зловживання службовими повноваженнями працівниками прокуратури Луцького району, Луцького РВ УМВС України у Волинській області та спецпідрозділу «Беркут».

Також встановлено і це вбачається із письмових матеріалів скарги, які були досліджені в ході судового розгляду скарги, що старшим прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 направлено до прокуратури Волинської області заяву ОСОБА_4 для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак положеннями ст. 214 КПК України взагалі не передбачено вчинення такої дії, як направлення до прокуратури нищого рівня заяву про вчинене кримінальне правопорушення для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Так як старшим прокурором Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 повинно бути внесено відомості до ЄРДР та виконати вимоги ст. 218 КПК України, направивши матеріали кримінального провадження, які повинні бути внесені за заявою скаржників, для проведення досудового розслідування до прокуратури Волинської області.

Таким чином вищезазначеним прокурором Генеральної прокуратури України було грубо порушено вимоги ст. 214 КПК України та права і законні інтереси скаржників щодо належного розгляду їхньої заяви та вчинення процесуальних дій у відповідності до вимог чинного КПК України.

Також при розгляді скарги встановлено і це вбачається з письмових матеріалів, що посадовою особою прокуратури Волинської області у відповідності ст. 40 КПК України не виносилась постанова та не надавалися вказівки у письмовій формі щодо розгляду заяви скаржників.

28 березня 2014 року слідчий в ОВС СВ прокуратури Волинської області ОСОБА_11 направив скаржникам повідомлення (а.с. 3-6). Із змісту вказаних повідомлень вбачається, що ним у внесенні відомостей до ЄРДР будо відмовлено у відповідності до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Судом встановлено, що скаржниками дана вимога процесуального законодавства не виконана.

Також встановлено і це вбачається, що скаржники просять зобов`язати прокуратуру Волинської області внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення згідно поданої ними заяви, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність лише слідчого або прокурора. Однак положеннями даної статті не передбачено оскарження дій органу прокуратури Волинської області. Таким чином скаржниками обрано невірний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, при зверненні їх із заявою до Президента України ОСОБА_8 та Генерального прокурора України ОСОБА_9 про зловживання службовими повноваженнями працівниками прокуратури Луцького району, Луцького РВ УМВС України у Волинській області та спецпідрозділу «Беркут» щодо внесення відомостей до ЄРДР. А тому за таких обставин, вимога скаржників зобов`язати прокуратуру Волинської області внести їхню заяву про вчинений кримінальний проступок передбачений ст.364, ст.366 КК України з боку слідчого СВ Луцького РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань і розпочати досудове слідство не може підлягати до задоволення, так як ці дії вчиняє визначена особа, яка перебуває на посаді слідчого чи прокурора в прокуратурі Волинської області.

Щодо вимоги передати на вирішення іншому слідчому, оскільки О.Мотрунчику скаржники не довіряють, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих;

Також встановлено, що скаржники просять суд передати кримінальне провадження за їхньою заявою іншому слідчому, оскільки ОСОБА_12 вони не довіряють. Однак кримінальне провадження за їхньою заявою взагалі відсутнє. Крім того слідчий, який здійснюватиме повноваження слідчого у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного слідчого органу після початку досудового розслідування. Однак відвід слідчому може бути заявлено лише під час здійснення досудового розслідування у визначеному кримінальному провадженні.

Крім того відвід може бути заявлено лише шляхом подання до суду окремого клопотання в порядку ст. 77 КПК України про відвід слідчого, а не шляхом звернення до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України.

При цьому суд не наділений повноваженнями розглядати відвід слідчого, який зазначений в скарзі і розглядається за правилами ст.ст. 303-307 КПК України. Так як розгляд клопотання про відвід слідчого у конкретному кримінальному провадженні. розглядається в порядку ст. 81 КПК України.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що слідчий, який здійснюватиме повноваження слідчого у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного слідчого органу після початку досудового розслідування. Відвід слідчому може бути заявлено лише під час здійснення досудового розслідування у визначеному кримінальному провадженні шляхом подання до суду окремого клопотання в порядку ст. 77 КПК України про відвід слідчого, а не шляхом звернення до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України. А тому за таких обставин, приходжу до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в задоволенні їх скарги про зобов`язання прокуратуру Волинської області внести заяву до ЄРДР та передати на вирішення іншому слідчому, оскільки ОСОБА_12 не довіряють.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвала складена в повному об`ємі
01 липня 2014 року