Єдиний унікальний № 500/5643/14-к
Провадження № 1-в/500/15/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про направлення для відбування призначеного покарання
03 лютого 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
представник Ізмаїльського МРВ КВІ ОСОБА_4 ,
засуджений ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області подання Ізмаїльського МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001655, відносно

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, із середньою освітою, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2014р. за ч. 1 ст. 310 КК України до одного року шести місяців обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 76 КК України,

встановив:
Ізмаїльський МРВ КВІ УДПтС України в Одеській області (далі КВІ) звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 КВК України, ч. 2 ст. 78 КК України для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_5 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2014 р. за ч. 1 ст.310 КК України до одного року шести місяців обмеження волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема пройти курс лікування від алкоголізму. Проте не зважаючи на неодноразові виклики ОСОБА_5 до КВІ не з`являвся, працівниками КВІ був здійснений виїзд за місцем проживання засудженого, де з ним була проведена профілактична бесіда, роз`яснені порядок та умови відбування покарання з іспитовим строком, а також необхідність термінового та обов`язкового виконання покладеного на нього судом обов`язку: пройти курс лікування від алкоголізму, на що ОСОБА_5 заявив, що отримувати направлення до наркологічного диспансеру та лікуватися від алкоголізму не бажає, усвідомлюючи те, що він ухиляється від покладеного на нього судом відповідного обов`язку. Крім того, в ході перевірки засудженого за місцем проживання спільно зі старшим інспектором Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 було з`ясовано, що ОСОБА_5 дійсно мешкає за вказаною адресою, в ході проведення з ним профілактичної бесіди той підтвердив своє небажання пройти курс лікування від алкоголізму та з`явитися до КВІ. За місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями. Згідно матеріалів Бросківської сільської ради ОСОБА_5 дійсно мешкає за вказаною адресою, характеризується за місцем проживання задовільно. Згідно інформації КЗ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 10.11.2015 р. ОСОБА_5 знаходиться під наглядом лікаря-нарколога, але на прийом до лікаря не з`являвся, курс лікування від алкоголізму не проходив. ОСОБА_5 ухиляється від відбування покарання з випробуванням, порушує вимоги ст. 164 Кримінально-виконавчого кодексу України, не виконує встановлений йому Ізмаїльським міськрайонним судом обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 76 КК України, що дає підстави вважати, що він своєї вини не визнає та не бажає стати на шлях виправлення.

ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився з поданням КВІ, пояснивши, що дійсно він був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 310 КК України. За вказаним вироком суду він був зобов`язаний пройти курс лікування, однак курс лікування не пройшов, оскільки вважає, що це йому не допоможе. Його попереджували про наслідки не проходження курсу лікування, про те, що випробування в такому випадку може бути скасоване та він може бути направлений для відбування покарання, але все одно курс лікування він не пройшов.

Суд, заслухавши пояснення представника КВІ ОСОБА_4 , яка підтримала подання, думку прокурора ОСОБА_3 , який вважав, що подання підлягає задоволенню, думку ОСОБА_5 , який не заперечував проти його задоволення, дослідивши матеріали особової справи, вважає, що подання КВІ підлягає задоволенню, а засудженого ОСОБА_5 необхідно направити для відбуття призначеного покарання з таких підстав.

Так, 19 вересня 2014 року ОСОБА_5 був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 310 КК України до одного року шести місяців обмеження волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та пройти курс лікування від алкоголізму.

Згідно даним підписки від 27.11.2014 р., ОСОБА_5 були роз`яснені покладені на нього судом обов`язки, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, а також пройти курс лікування від алкоголізму (а.о.с. 19).

Відповідно до матеріалів особової справи КВІ відносно ОСОБА_5 28.01.2015 р. КВІ вносилося подання до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2015 р., у зв`язку з чим, 28.08.2015 р. особова справа ОСОБА_5 знов надійшла до КВІ для подальшого виконання вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2014 р.

Із рапортів старшого ДІМ Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області та старшого інспектора Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 18.09.2015 р. та від 18.11.2015 р. вбачається, що проводились перевірки за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході яких було встановлено, що ОСОБА_5 дійсно проживає за вказаною адресою, йому відомо про необхідність явки до КВІ, а також про необхідність проходження курсу лікування від алкоголізму, від чого він відмовляється. ОСОБА_5 ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями (а.о.с. 66, 81).

Як вбачається з довідки ст. інспектора КВІ від 18.11.2015 р. та з письмових пояснень ОСОБА_5 , останній знає про те, що згідно вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області йому встановлений обов`язок пройти курс лікування від алкоголізму, але він не ходив на прийом до лікаря-нарколога для проходження курсу лікування, оскільки не потребує його допомоги та не має бажання проходити курс лікування, при цьому всю відповідальність усвідомлює (а.о.с. 80, 82).

Як вбачається з довідки, виданої Комунальною установою «Ізмаїльська міська центральна лікарня» 10.11.2015 р., ОСОБА_5 знаходиться під наглядом лікаря-нарколога КУ «ІМЦЛ», але на прийом до лікаря не з`являвся, курс лікування від алкоголізму не проходив (а.о.с. 83).

Згідно довідці-характеристики, виданої Бросківською сільською радою 18.11.2015 р., за час проживання скарг та заяв на ОСОБА_5 від сусідів та жителів села не надходило, на засіданні адміністративної комісії не розбирався, на бесіду до сільського голови не викликався (а.о.с. 84).

Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) звільненні від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти інспекцію про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції.

Частиною 2 ст. 166 КВК передбачено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

А ч. 3 зазначеної статті передбачено, що невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 під його особистий підпис був повідомлений про необхідність пройти курс лікування від алкоголізму, був повідомлений про можливі наслідки невиконання даного обов`язку, питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання розглядалося Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області та засудженому були відомі наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків, те, що об`єктивних підстав неможливості пройти курс лікування засудженим наведено не було і судом таких не встановлено, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 мав реальні можливості виконувати покладені на нього обов`язки і факт їх невиконання свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Таким чином, досліджені матеріали особової справи відносно ОСОБА_5 свідчать про те, що ОСОБА_5 , не зважаючи на попередження КВІ, не виконав покладений на нього обов`язок, визначений п. 5 ч. 1 ст. 76 КК.

У зв`язку із викладеним суд дійшов висновку, що подання КВІ про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2014 р. за ч. 1 ст. 310 КК України до одного року шести місяців обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 76 КК України, направити для відбування призначеного вироком покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі.
Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення ухвали до виконання та фактичного поміщення ОСОБА_5 в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства або з моменту затримання для супроводження до вказаної установи.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1