Провадження № 1-кп/461/103/15
УХВАЛА
судового засідання
08.04.2015 Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

у провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу до двох місяців, покликаючись на те, що обвинувачений після закінчення строку тримання під вартою може переховуватись від органів досудового розслідування, продовжувати вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та не відпали.

Захисник проти клопотання прокурора заперечив та просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт, покликаючись на стан здоров`я обвинуваченого, який значно погіршився, страждає гепатитом та має малолітніх дітей.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18.08.2014 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі продовжено до 16.04.2015 року.

Частиною 3 ст.331 КПК Українипередбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачені мета і підстави застосування запобіжних заходів.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочину перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Також суд бере до уваги і правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Крім того, суд враховує тяжкість можливого покарання, особу обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, враховує стан здоров`я ОСОБА_5 , який являється інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Львівському протитуберкульозному диспансері.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід, достатній для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, у виді домашнього арешту, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, та вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід домашній арешт із забороною покидати житло цілодобово та з покладенням на нього прибувати за кожною вимогою до слідчого та суду.

Керуючись ст.177, 183, 194, 202, 331 КПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- цілодобово не залишати місце свого проживання квартиру АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному ч.5 ст.181 КПК України.

Строк дії ухвали 2 місяці, тобто до 08 червня 2015 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора прокуратури Галицького району м.Львова, на Галицький РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області та на ЛСІ УДДУ ПВП у Львівській області для обліку обвинуваченого за місцем його проживання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1