УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4796/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калинівка Броварського району Київської області, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2015 року.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, а інші відхилив. Зокрема, посилається на те, що суд безпідставно прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і не врахував покази свідків з боку захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, просить його скасувати., визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини. Разом з тим, мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказану вимогу підтримав під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належного аналізу всіх здобутих доказів, якими обґрунтовується пред`явлене йому обвинувачення, в тому числі оцінки показань потерпілого, свідків та обвинуваченого, висновків судових експертиз. Також суд першої інстанції при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не зазначив та належним чином не мотивував,чому взяв до уваги вказані докази та відкинув докази захисту. Так, суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідків з боку захисту - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , хоча їх покази є послідовними, не містять ніяких розбіжностей та підтверджують той факт, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення злочину, в якому його обвинувачують.
Згідно вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2015 року суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначив йому покарання за даною статтею у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому особистого майна. Також, частково задоволені цивільні позови потерпілих у кримінальному провадженні.
За змістом обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, у невстановлений слідством час, у невстановленому слідством місці ОСОБА_6 вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою на скоєння розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме майном, належним приватному підприємцю ОСОБА_14 .
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на здійснення розбійного нападу, 29 квітня 2014 року приблизно о 07 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, на автомобілі «Део ланос», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , який про злочинні наміри останніх не знав, приїхали до буд. АДРЕСА_2 , де мешкає потерпіла, та зупинились неподалік, а саме поруч з буд. № 124 по вул. Гайдара в м. Бердичеві.
Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_6 і невстановлена слідством особа переодяглись у військовий камуфляж та взяли з собою з метою залякування невстановлений слідством пристрій, зовні схожий на пістолет, і ніж, вийшли з автомобіля , приблизно о 07 год. 15 хв. постукали у вікна та вхідні двері буд. АДРЕСА_2 .
В той час, коли двері будинку відчинив потерпілий ОСОБА_15 , ОСОБА_6 направив схожий на пістолет предмет в голову ОСОБА_15 , погрожуючи таким чином застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та яку ОСОБА_15 сприйняв як реальну. Подолавши таким чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_6 спільно з невстановленою слідством особою проникли до буд. АДРЕСА_2 . Після цього, маскуючи обличчя зав`язаними косинками та демонструючи невстановлені слідством предмети, схожі на пістолет і ніж, нападники примусили ОСОБА_15 лягти на підлогу та в подальшому зв`язали його, при цьому виказали вимогу показати місце знаходження грошей в будинку. Не дізнавшись про місце знаходження грошей, ОСОБА_6 з невстановленою слідством особою відкрито заволоділи майном ОСОБА_14 , а саме з шиї ОСОБА_15 зняли золотий ланцюжок 585 проби, вагою 7,9 г, вартістю за 1 г 500 грн., на суму 3950 грн.; золотий хрестик 585 проби, вагою 3,33 г, вартістю за 1 г 500 грн., на суму 1 665 грн.; з безіменного пальця лівої руки зняли золоту каблучку 585 проби, вагою 2,18 г, вартістю за 1 г 500 грн., на суму 1090 грн.; а з кімнати спальні заволоділи золотою каблучкою 585 проби, вагою 4,4 г, вартістю за 1 г 500 грн., на суму 2200 грн.; золотою каблучкою 585 проби, вагою 2,5 г, вартістю за 1 г 500 грн., на суму 1250 грн.; з дитячої кімнати заволоділи фотоапаратом "Sony DSC-70", вартістю 1549 грн., та мобільними телефонами "Sony Ericsson" та "Donod", вартістю 100 грн. кожен.
Відповідно до вироку суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій та поєднаний з проникненням у житло.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог апеляційних скарг, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій та поєднаний з проникненням у житло.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України. Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання обвинуваченого та захисника на недопустимість доказів є безпідставними.
Так, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника стосовно того, що суд без належної оцінки прийняв до уваги у якості допустимого доказу показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Аналізуючи дані докази з точки зору їх належності, достовірності та допустимості, суд у вироку обґрунтовано виходив з того, що допит вказаних свідків проведено відповідно до вимог діючого КПК України, їх покази є послідовними, незмінними та узгоджуються з іншими,дослідженими у судовому засіданні, доказами. А саме: протоколом огляду місця події від 20.06.2014р., в ході якого за участю свідка ОСОБА_9 оглянуто автомобіль «Део Ланос», р/н НОМЕР_1 , на якому до місця скоєння злочину прибули ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа; протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 26.06.2014р., під час якого свідок ОСОБА_9 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох фотознімків впізнав фото із зображенням Карини, якій ОСОБА_6 та ОСОБА_16 передали золото в Києві 29 квітня 2014р.; протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 10.07.2014р., під час якого свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох фотознімків впізнав фото із зображенням Карини, якій ОСОБА_6 та ОСОБА_16 передали золото - ОСОБА_17 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 26.06.2014р. з ілюстративною таблицею до нього з участю свідка ОСОБА_9 , під час якого останній, зокрема, показав на місцевості, де вони із ОСОБА_6 та ОСОБА_16 на автомобілі зупинилися біля будинку №124 по вул.Гайдара у м.Бердичеві, в автомобілі ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_16 переодягнулися у військовий камуфляжний одяг, вийшли з автомобіля та направились по вул.Гайдара. Встановлені під час проведення слідчого експерименту обставини про час, місце скоєння злочину, рух автомобіля узгоджуються з показаннями потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідків та іншими доказами, яким суд, ухвалюючи вирок, дав належну оцінку.
Доводи апеляційних скарг про те, що показання свідка ОСОБА_10 не можна вважати допустимим доказом, оскільки той раніше судимий за тяжкий злочин, є безпідставними, так як попередня судимість не свідчить про недостовірність показів даного свідка та відповідно до вимог кримінально-процесуального закону не є підставою вважати цей доказ недопустимим.
Доводи апеляційних скарг про те, що судом не враховані показання ОСОБА_6 , які підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , щодо непричетності його до скоєння злочину, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається з вироку, суд дав належну оцінку вказаним показам та дійшов до правильного висновку, що вони спростовуються іншими, дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в залі суду наполягали, що саме обвинувачений ОСОБА_6 здійснив розбійний напад 29 квітня 2014р. на потерпілого ОСОБА_15 . Судом встановлено, що потерпілі як під час проведення досудового слідства, так і під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції давали незмінні та послідовні покази щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення та осіб, що його вчинили, які узгоджуються з іншими доказами, зокрема, протоколами пред`явлення особи для впізнання від 03.07.2014р. з участю ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яке проведено відповідно до вимог ст.228 КПК України.
У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не вчинення ним даного злочину, як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності і намаганням перекласти таку відповідальність на інших осіб.
В апеляційній скарзі і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, обвинувачений та його захисник не навели будь-яких обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному вироку.
Покарання обвинуваченому призначено згідно з вимогами ст.65 КК України та є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, що стали б підставою для скасування вироку суду з мотивів, вказаних апелянтом, колегія суддів не знаходить.
З урахуванням викладеного, переглянувши вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника з наведених у них підстав задоволенню не підлягають, а тому вирок необхідно залишити без змін, як законний та обґрунтований.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.06.2015 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційним судом Житомирської області, а засудженому, який тримається під вартою- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: