АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2032/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, громадянка України, незаміжня, з середньою спеціальної освітою, непрацююча, розлучена, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

1. 19.02.2015 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,-

засуджена за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 19.02.2015 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання встановлений з 21.07.2015 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , зараховано час перебування під вартою в строк відбування покарання.

Стягнено зі ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 245,52грн.

Як встановив суд, ОСОБА_8 24 червня 2015 р., приблизно о 19 годині 40 хвилин, діючи з корисливих мотивів, маючи злочинний умисел, спрямований на вчинення викрадення чужого майна, зайшла у приміщення магазину «ZARA», розташованого в ТРК «DAFI» за адресою: м. Харків, вул. Г.Праці, 9, таємно, шляхом вільного доступу, взяла з торгівельних вітрин жіночу сукню ТМ «ZARA», арт. 0881/253/800/М, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2791 від 06.07.2015 року - 1199 грн., відірвала від неї цінник, приготувавши таким чином для викрадення. Після цього, ОСОБА_8 , тримаючи вкрадену сукню в руці, вийшла з приміщення магазину «ZARA», перетнувши лінію кас та антикрадіжних воріт, не оплативши вартість вказаної сукні, чим спричинила ТОВ «ZARA» матеріальну шкоду на суму 1199 грн. Під час перетину ОСОБА_8 антикрадіжних воріт спрацювала сигналізація, на яку зреагував співробітник охорони та запропонував ОСОБА_8 повернутися до приміщення магазину і знов пройти через антикрадіжні ворота. Однак ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її дії, спрямовані на викрадення чужого майна, помічені охоронцем, відкрито утримуючи в руці викрадену жіночу сукню, відмовилась повернутися до приміщення магазину і швидко попрямувала по території ТРК «Дафі» до виходу. Вслід за нею попрямував і співробітник охорони ОСОБА_9 , не даючи ОСОБА_8 можливості зникнути з викраденим майном та наполегливо вимагаючи від неї повернутися до приміщення магазину «ZARA». Безпосередньо після виходу ОСОБА_8 з викраденою сукнею з ТРК «Дафі» вона була затримана наздогнавшим її співробітником охорони, у зв`язку з чим не змогла довести до кінця свій злочинний намір з причин, незалежних від її волі.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшити призначене покарання ОСОБА_8 , посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину, як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні, повністю визнала свою вину, дала своїм діям належну оцінку і готова нести покарання за свій вчинок. А також зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, що на думку захисника, дозволяє зробити висновок, що саме призначенням їй більш м`якого покарання можливо досягти її виправлення, а також застерегти від скоєння нових злочинів. Також, на думку захисника ОСОБА_7 , до обвинуваченої ОСОБА_8 можливо застосувати вимоги ст.69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, та перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачена повністю визнала обставини вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і за згодою її та всіх учасників судового засідання, суд першої інстанції у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України не досліджував докази щодо цих обставин, а тому вирок в частині фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченої не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують особу, яка раніше судима за злочин у сфері злочинів проти власності та скоїла новий корисний умисний злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, розлучена, дітей на утриманні не має, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, її щире каяття.

З урахуванням цих обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливо без ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_8 покарання в мінімальній межі санкції ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.71 КК України, яке є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів, вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченої.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначені покарання, дотримався вимог кримінального закону, врахував всі передбачені ним обставини у їх сукупності і підстав для пом`якшення покарання, із застосуванням ст.69 КК України, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_8 на те, що вона не застосовувала до охоронця супермаркету насилля, а тому на її думку її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України є надуманими, оскільки вона вчинила закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно, а тому суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, з такою кваліфікацією погоджується і колегія суддів.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку за доводами апеляційної скарги захисника, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2015 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а обвинуваченою ОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий
Судді: