Дата документу 26.08.2015

Справа № 334/4347/15-к
Провадження № 1-кп/334/378/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючої -судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Сочі, Краснодарського краю РФ, росіянина, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

14.11.2014 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Штраф не сплачено;

10.02.2015 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя за ч.1 ст.213, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. Покарання не відбуте.

за обвинуваченням за ст. 389-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

31.10.2014 у кримінальному провадженні № 0004019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, між прокурором прокуратури Ленінького району міста Запоріжжя ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_4 зобов`язався, відповідно до ст. 472 КПК України, беззастережно визнавати вину у вчиненні кримінального правопорушення та погодився на виконання узгодженого угодою про визнання винуватості покарання у виді штрафу в сумі 850 грн. При цьому ОСОБА_4 було попереджено згідно з ч. 5 ст. 476 КПК України, про наслідки умисного невиконання вказаної угоди та притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389-1 КК України.

14.11.2014 року вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя затверджено указану угоду про визнання винуватості та ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 263 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Під час судового засідання та при оголошенні вироку 14.11.2014, судом було встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає свою вину, повністю визнає свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України і наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, ОСОБА_4 зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Разом із тим, ОСОБА_4 маючи умисел на умисне невиконання угоди про визнання винуватості, достовірно знаючи про обов`язок у місячний строк сплатити штраф, призначений вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя 14.11.2014, без поважних причин не виконав угоду про визнання винуватості та умисно не сплатив штраф у розмірі 850 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 30.12.2014 року у кримінальному провадженні № 0004656 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України між прокурором прокуратури Ленінького району міста Запоріжжя ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_4 зобов`язався, відповідно до ст. 472 КПК України, беззастережно визнавати вину у вчиненні кримінального правопорушення та погодився на виконання узгодженого угодою про визнання винуватості покарання у виді 100 годин громадських робіт. При цьому ОСОБА_4 було попереджено згідно з ч. 5 ст. 476 КПК України, про наслідки умисного невиконання вказаної угоди та притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389-1 КК України.

10.02.2015 року вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя затверджено указану угоду про визнання винуватості та ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 213 КК України з призначенням покарання у виді 100 годин громадських робіт. Відповідно до ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14.11.2014 за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.

Під час судового засідання та при оголошенні вироку 10.02.2015, судом було встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає свою вину, повністю визнає свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України і наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Згідно вимог ч.1 ст. 36 КВК України, покарання у виді громадських робіт відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від основної роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

На підставі вимог ч.1 ст. 37 КВК України, засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції. Поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені.

Керуючись вимогами ч.1 ст. 40, КВК України, за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, а також порушення громадського порядку, за яке засудженого було притягнуто до адміністративної відповідальності, до нього кримінально-виконавчою інспекцією може бути застосоване застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.

01.04.2015 року, ОСОБА_4 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання.

Того ж дня, ОСОБА_4 під особистий підпис отримав направлення для відбуття призначеного судом покарання в Міському комунальному підприємстві «Основаніє», відповідно до якого він повинен був приступити до відбування покарання з 03.04.2015 року, але ОСОБА_4 до МКП «Основаніє» не з`явився та до теперішнього часу до виконання покарання не приступив й не відпрацював жодної години.

Таким чином, ОСОБА_4 маючи умисел на умисне невиконання угоди про визнання винуватості, достовірно знаючи про обов`язок виконати покарання у виді громадських робіт, призначене вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя 10.02.2015, без поважних причин не виконав угоду про визнання винуватості та умисно ухилився від призначеного судом покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування, кримінальному правопорушенні, визнав повністю, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що перший штраф не сплатив за відсутності коштів, а громадські роботи не відбув, бо далеко їздити з Правого берегу на пл.. Фестивальну для виконання громадських робіт . Розкаюється , просить суворо не наказувати.

На підставі ч.3 ст.349 КК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю, і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.389-1 КК України, як умисне невиконання засудженим угоди про визнання винуватості.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний злочин суд ураховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а також особистість обвинуваченого, який раніше був засуджений, не відбув покарання за попередніми вироками Ленінського районного суду, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства.

Крім того, вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя 10.02.2015 року ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.213, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт, які обвинувачений не відбув, тому в порядку ст.ст. 71 та 72 КК України, суд вважає за необхідне перерахувати громадські роботи та частково приєднати невідбуте покарання до призначаємого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-370,373-374 КПК України, суд, -

З а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ст.389-1 КК України та призначити покарання у вигляді п`яти місяців арешту.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 72 КК України одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт. Отже 100-та годинам громадських робіт, призначених ОСОБА_4 10.02.2015 року вироком Ленінського районного суда міста Запоріжжя за ч.1 ст.213, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України , відповідають 12,5 днів арешту.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_4 невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2015 року, остаточно призначивши покарання у вигляді п`яти місяців 10 днів арешту.

Вирок Ленінського районного суду Запорізької області від 14.11.2014 року за ч.2 ст. 263 КК України у вигляді штрафу в сумі 850 грн продовжувати виконувати самостійно.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту замінити на тримання під вартою, заарештувавши в залі суду.

Строк відбуття покарання рахувати з 12 години 00 хвилин 26 серпня 2015 року до повного виконання вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який утримується під вартою протягом 30 днів з дня отримання копії вироку в умовах СІЗО.

Копія вироку вручається учасникам процесу негайно.

Суддя: ОСОБА_1