Ухвала

іменем україни

24 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10,
при секретарі судового засідання ОСОБА_11,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України,

за участю прокурора ОСОБА_12,
потерпілого ОСОБА_7,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся потерпілий ОСОБА_7 з вимогами про перевірку судових рішень щодо ОСОБА_5

Вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням на нього обовʼязків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 березня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

За змістом касаційної скарги потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на допущені судами при постановленні судових рішень істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні засудженого від відбування призначеного йому покарання, що вплинуло на невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок мʼякості, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу потерпілий зазначає, що за відсутності каяття засудженого, за відсутності визнання ОСОБА_5 вини в інкримінованому злочині та за відсутності будь-яких обставин, що помʼякшують покарання засудженому, місцевий суд безпідставно прийняв рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, а апеляційний суд всупереч вимог закону не виправив вказані недоліки. Також потерпілий ОСОБА_7 стверджує про незаконність складу суду, який розглянув справу щодо ОСОБА_5, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вироку ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 6 січня 2012 року поблизу бару «Ольга» у м. Новоукраїнка Кіровоградської області ударами біти по нозі, спині та голові потерпілого ОСОБА_7, заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, потерпілого та прокурора, які підтримали касаційну скаргу потерпілого та вважали за необхідне скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення вищого суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України, відповідно до пункту другого частини першої якої в мотивувальній частині ухвали необхідно зазначити короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до частини другої вказаної статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляції і на кожен із них дати відповідь.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_5 без зміни, апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У справі встановлено, що при обранні засудженому виду та розміру покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції, враховуючи відсутність обставин, що помʼякшують та обтяжують покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, особу винного, який має постійне місце проживання, не заперечує необхідності відшкодування завданих збитків, раніше не судимий, позитивно характеризується, не перебуває на диспансерному наркологічному та психіатричному обліку.

Вирішуючи ж питання про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України суд, на підставі викладених обставин, які ним було враховано при призначенні покарання, дійшов висновку про можливість застосування вказаного закону.

Тобто, фактично вказуючи на частину передбачених ст. 65 КК України загальних засад призначення покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без реального відбування останнім покарання, шляхом звільнення того від відбування покарання з випробуванням та встановлення іспитового строку, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого обовʼязків, передбачених ст. 76 КК України.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, не врахував думку потерпілого з приводу призначення засудженому покарання, не надав належної уваги незворотності наслідків, що настали для потерпілого ОСОБА_7 а також не зазначив як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування засудженим покарання.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого й залишаючи вирок без зміни, апеляційний суд, окрім врахованого місцевим судом також зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 своєю протиправною поведінкою сам спровокував обвинуваченого на спричинення йому тілесних ушкоджень, а ОСОБА_5 не мав наміру умисно спричинити потерпілому саме тяжке тілесне ушкодження і діяв з метою свого захисту. На противагу зазначеному, апеляційний суд у цій же ухвалі зазначив, про відповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи. Однак, в оскаржуваному вироку як про мету дій засудженого вказано про намір останнього заподіяти потерпілому саме тяжкі тілесні ушкодження. Зазначене свідчить, що апеляційний суд при розгляді апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого сам припустився суперечностей. Зазначені суперечності є істотним порушенням вимог закону, викликають сумнів у законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційного суду, та такими, що потягли неправильне застосування кримінального закону.

Апеляційним судом залишено без належної відповіді доводи прокурора та представника потерпілого про неврахування судом при звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання того, що останній не відшкодував ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

Визнаючи такі доводи скаржників необґрунтованими та стверджуючи, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди місцевим судом залишено без розгляду згідно поданої потерпілим заяви, апеляційний суд не звернув уваги, що місцевим судом залишено без розгляду цивільний позов за клопотанням представника потерпілого через те, що залишилась незʼясованою остаточна сума завданого збитку, а не через те, що таку суму ОСОБА_5 було відшкодовано.

Окрім зазначеного, на думку колегії суддів, обставини, враховані судом першої інстанції не знижують ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому не дають підстав вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Отже, звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановленням йому іспитового строку на підставі ст. 75 КК України, слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що згідно зі ст. 438 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Оскільки помилки місцевого суду не виправлено під час розгляду апеляційних скарг, погоджуючись з доводами потерпілого, наведеними у касаційній скарзі, а також враховуючи інші недоліки змісту судового рішення апеляційного суду, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду апеляційної інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних і касаційної скарг, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Якщо при новому апеляційному розгляді провадження буде встановлена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, то звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням йому іспитового строку, слід визнати неправильним застосуванням кримінального закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що всупереч вимог ст. 419 КПК України в резолютивній частині ухвали апеляційним судом конкретно не зазначено щодо якого саме вироку місцевого суду прийнято рішення за результатами апеляційного розгляду апеляційних скарг у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5

Доводи потерпілого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону місцевим судом при розгляді провадження не ґрунтуються на законі, оскільки зазначені скаржником обставини щодо незаконності складу суду не відносяться до окреслених ст. 75 КПК України, отже не є такими, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10