АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що скарга подана особою, яка не має права її подавати, оскільки матеріали скарги не містять даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 належить до зазначених в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України осіб, які мають право на звернення зі скаргою до слідчого судді, а посилання заявника на те, що майно вилучалось з автомобіля, яким він керував, не вказує на належність заявнику цього майна.
Крім того, скарга подана з пропуском строків встановлених ч. 1 ст. 304 КПК України, і вимоги скарги викладені некоректно (заявник просить повернути предмети схожі на вогнепальну зброю, комплектуючі до зброї, тощо, що не можна визнати індивідуально визначеним майном).
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати незаконною бездіяльність слідчого Святошинського PB ГУ МВС України в м. Києві у кримінальному _________________________________________
Справа №11-сс/796/2941/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ст.ст. 303, 304 КПК України Доповідач ОСОБА_1
В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків слідчого судді в ухвалі фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки до скарги на бездіяльність слідчого Святошинського РВ ГУ МВС України в м. Києві, яка полягає у неповерненні вилученого майна, було додано копію протоколу огляду місця події від 20.03.2015 року, з якого видно, що майно, про повернення якого ставиться питання в скарзі, було вилучено саме з автомобіля, який перебував під його керуванням. Тобто неповернуте йому майно фактично перебувало у нього і за змістом протоколу огляду від 20.03.2015 року саме він - ОСОБА_7 являється володільцем майна, вилученого з автомобіля, яким він керував.
Крім того, зауважує, що ним було висловлено прохання про повернення конкретних предметів, з чітким їх переліком та зовнішніми ознаками, що детально визначають їх форму та вигляд, та так, як вони зазначені у протоколі огляду від 20.03.2015 року, яким це майно було вилучено.
Звертає увагу й на те, що 11.08.2015 року він звернувся до слідчого ГСУ МВС України із заявою про повернення вилученого у нього 20.03.2015 року майна, а 31.08.2015 року повторно звернувся із заявою також змісту, однак жодних відповідей на його заяви надано не було, жодних дій, спрямованих на повернення вилученого у нього майна, працівниками ГСУ МВС України в м. Києві вчинено не було і процесуальне значення та процесуальний статус вилученого у нього 20.03.2015 року майна йому досі не повідомлено та не відомо.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника особи, якою подана скарга адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а також визначено коло осіб, що можуть звертатися до суду з відповідними скаргами.
Зокрема, положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо її подала особа, яка немає права подавати скаргу, а також, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
На обґрунтування своїх вимог послався на те, що 20 березня 2015 року на стаціонарному посту міліції на 19 кілометрі Житомирської траси в ході огляду працівниками ГУБОЗ ГУ МВС України в м. Києві спільно з працівниками ДАІ автомобіля Фольксваген Каді, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував, було виявлено та вилучено предмети, які схожі на вогнепальну зброю та частини до неї. Проте, оскільки на час звернення до суду зі скаргою на це майно арешт не накладався і з відповідним клопотанням ні слідчий, ні прокурор до суду не звертались, воно, відповідно до положень ч. 3 ст. 169 КПК України, має бути повернуто йому ОСОБА_7 , оскільки вилучено з автомобіля, яким він керував.
Зокрема, немає доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 є володільцем вилученого майна.
Так, відповідно до ст. 397 ЦК Україниволодільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Згідно ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Проте, даних про те, хто є власником майна, вилученого 20 березня 2015 року в ході огляду автомобіля Фольксваген Кадді, державний номерний знак НОМЕР_1 , та на якій підставі воно перебувало у ОСОБА_7 , останнім надано не було. Також лише факт керування ОСОБА_7 автомобілем Фольксваген Кадді, державний номерний знак НОМЕР_1 , з якого було вилучено майно, про повернення якого ставить питання у скарзі ОСОБА_7 , не дає підстав вважати, що вказане майно належить ОСОБА_7 .
Отже, слідчий суддя у своїй ухвалі дійшов правильного висновку про те, що скарга на бездіяльність слідчого подана особою, яка не має права її подавати, а твердження ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про протилежне, при тому, що відповідні документи, які б підтверджували зазначені вище обставини, подані не були, не заслуговують на увагу.
Також зматеріалів провадження за скаргою видно, що 20 березня 2015 року в ході огляду місця події, яким є автомобіль Фольксваген Кадді, державний номерний знак НОМЕР_1 , було вилучено предмети схожі на вогнепальну зброю та комплектуючі і запчастини до неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З огляду на приписи даної норми закону перебіг строку на оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, починається з 22 березня 2015 року.
Тому, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, звернувшись до суду зі скаргою тільки 30 вересня 2015 року, ОСОБА_7 пропустив строк на оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Таким чином, за змістом ч. 2 ст. 304 КПК України, подавши скаргу після закінчення цього строку, особа, яка її подала, мала би заявити клопотання про поновлення строку.
Проте, зі змісту скарги ОСОБА_7 та доданих до неї документів вбачається, що таке клопотання до слідчого судді ним не заявлялось.
А, відтак, слідчий суддя, у відповідності до ч. 2 ст. 304 КПК України, обґрунтовано повернув скаргу ОСОБА_7 , що, відповідно до ч. 7 цієї ж статті, не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.
Доводи апелянта про те, що він не пропустив, передбаченого законом строку на оскарження бездіяльності слідчого, так як 11 та 31 серпня 2015 року звертався до слідчого з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за змістом ч. 1 ст. 304 КПК України початок строку на оскарження бездіяльності слідчого не пов`язаний з необхідністю та можливістю звернення до слідчого з відповідними клопотаннями.
При цьому слід також вказати, що сам факт не розгляду слідчим поданого клопотання може бути предметом окремого самостійного оскарження, а саме, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним кодексом строк (недотримання вимог ст. 220 КПК України), яке ніяким чином не пов`язується з бездіяльністю по неповерненню тимчасово вилученого майна в порядку ст. 169 КПК України.
За викладеним, колегія суддів вважає, що ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, і слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про повернення скарги, тому апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3