НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7762/15-к
Провадження № 1-кп/0182/22/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.01.2016 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження №0003492 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянки України, освіта неповна середня, учениці 10-Б класу КЗ «Нікопольська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4», не заміжньої, зареєстрованої та яка мешкає: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-17.03.2015 Нікопольським міськрайонним судом за ст.ст. 186 ч.2, 75, 104 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченої: ОСОБА_3

законних представників неповнолітньої обвинуваченої: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника служби у справах дітей Нікопольської міськради: ОСОБА_8

представника КМСД: ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
Неповнолітня ОСОБА_3 , 12 жовтня 2015 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин знаходилася у квартирі АДРЕСА_2 , де в неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, впевнившись, що за нею ніхто не спостерігає, вона таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів викрала з кухонного столу у квартирі АДРЕСА_3 мобільний телефон «Lenovo A800» вартістю 1000 грн., в якому були встановлені картка пам`яті розміром 4 ГБ вартістю 100 грн, а також сім-картка МТС вартістю 10 грн, на рахунку якої були гроші в розмірі 10 грн., який належав ОСОБА_10 , чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1130 грн.

Після цього обвинувачена з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викрадене майно продала, грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе визнала повністю, підтвердила факт скоєння нею кримінального правопорушення і показала, що дійсно 12 жовтня 2015 року в нічний час, вона перебувала у квартирі АДРЕСА_4 , де скориставшись тим, що всі спали, взяла з кухонного столу мобільний телефон потерпілого, а потім зникла з місця вчинення кримінального правопорушення. В подальшому продала цей мобільний телефон, а грошові кошти забрала собі і витратила на власні потреби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показав, що у жовтні 2015 року до металургійного технікуму де він навчається прийшла ОСОБА_3 . У неї був мобільний телефон «Леново», який вона хотіла продати. Разом з нею та його товаришем ОСОБА_12 , вони продали телефон в м. Нікополі в районі «центрального ринку». Звідки у ОСОБА_3 був телефон, йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що дійсно у жовтні 2015 року він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_3 в районі «центрального ринку» в м. Нікополі продали мобільний телефон «Леново», який був у останньої. Звідки у ОСОБА_3 був телефон, йому також не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що у жовтні 2015 року в районі «центрального ринку» він придбав у обвинуваченої, яка була з двома хлопцями, мобільний телефон «Леново». На його питання, обвинувачена пояснила, що телефон належить їй. Коли до нього приїхали працівники міліції, він добровільно видав зазначен6ий телефон.

В судовому засіданні були дослідженні матеріали кримінального провадження, відповідно до яких судом встановлено наступне.

Згідно довідки (а.п.14), встановлена вартість викраденого у потерпілого мобільного телефону.

Згідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання та фото таблиці до нього (а.п.20-24), потерпілий ОСОБА_10 , серед пред`явлених йому речей, впізнав мобільний телефон, який був у нього викрадений в ніч на 12 жовтня 2015 року.

Згідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.п.28-30), потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_3 , яка в ніч на 12 жовтня 2015 року знаходилась у нього на дні народження та викрала його мобільний телефон.

Згідно до заяви (а.п.31), свідок ОСОБА_15 добровільно видав мобільний телефон, який він придбав у обвинуваченої.

Згідно до протоколу огляду речей та фототаблиці до нього (а.п.32-33), працівниками міліції в присутності свідка ОСОБА_15 , було оглянуто мобільний телефон, який він добровільно видав.

Аналізуючи всі зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченої винною у вчиненні кримінального правопорушення, за яким вона обвинувачується.

Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України за ознакою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. При обранні міри покарання обвинуваченій, суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості, обставини справи, особу винної, яка перебувала на обліку у КМСД, службі у справах дітей.

Представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_8 пояснив, що сім`я де виховувалась неповнолітня ОСОБА_3 перебуває у них на обліку з 2013 р., так як батьки зловживали алкоголем. У 2014 році на адресу служби на поведінку обвинуваченої надходили зауваження зі школи. Потім вона вчинила злочин та була засуджена з іспитовим строком. З нею проводилася профілактична робота, але вона результатів не дала. Батьки не в змозі повністю контролювати поведінку їх доньки. Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_9 також пояснила, що неповнолітня ОСОБА_3 перебувала у них на обліку, так як була засуджена з іспитовим строком.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 навчається у школі, виховувалася у повній родині разом з матір`ю, батьком, має належні умови для проживання, навчання, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці, при відсутності обставин, що обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р., неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки він не визнаний винним у відношенні до тяжкого діяння з застосуванням насильства проти іншої особи або у неодноразовому вчиненні інших тяжких правопорушень, а також при відсутності іншої відповідної міри впливу, ст.. 19 Правил, що поміщення неповнолітніх в будь-яку виправну установу завжди повинно буди крайньою мірою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинила злочини середньої тяжкості у період звільнення за попереднім вироком від покарання з випробуванням, суд не вбачає підстав для застосування щодо неї положень ст.. 69, 75, 104 КК України.

Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15.03.2015 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_3 , частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 17 березня 2015 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідно до ч.6 ст.194 КПК України припинила свою дію.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, та фактичного затримання засудженої.

Речові докази у кримінальному провадженні залишити в користуванні потерпілого ОСОБА_10 .

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення, через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: