Провадження 11-кп/792/561/15
Справа № 686/8111/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих
ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000031 від 10.12.2012 року по обвинуваченню ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України за апеляційними скаргами прокурора, що приймала участь в суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Ліманське, Раздельнянського району, Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_13 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 50000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 6872, 22 грн., та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 моральну шкоду в сумі 50000 грн., а всього 106872, 22 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 процесуальні витрати в сумі 11180 грн. на користь держави за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_13 05.02.2012 року близько 13 год., керуючи автомобілем „Опель Віваро, номерний знак НОМЕР_1 на 271 км + 750 м автодороги М-12 „Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знамянка, в порушення п.п.1.3, 1.5, 2.3Б, 10.1, 11.1, 14.2в Правил дорожнього руху України, рухаючись зі сторони с.Копистин в напрямку с.Шумівці Хмельницького р-ну, Хмельницької обл., не врахував погодних умов, перед початком обгону не впевнився, що смута зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виконуючи маневр обгону невстановленого слідством автопоїзда, який рухався попереду у попутному напрямку, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем „ГАЗ 5312 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден проекції нижньої щелепи справа, в проекції правої брови, по правій боковій поверхні шиї в верхній третині, по тильній поверхні правої кисті: крововиливів по тильній поверхні правої кисті, в правій навколоочній ділянці, в лобній ділянці справа з переходом на скроневу ділянку справа; рани в проекції нижньої щелепи справа; крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони в лобній ділянці справа; крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої сторони по середній лінії лобної ділянки, більше вліво; лінійно-звивистого перелому лобної кістки справа в проекції бугра з переходом на праву очницю, на турецьке сідло, до великого потиличного отвору; ділянок забою головного мозку по базальних поверхнях лобної та скроневої долей правої півкулі головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Хмельницькій міській лікарні.
Потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому в області альвеолярного краю 1-х зубів нижньої щелепи, крововиливів м`яких тканин обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої виличної кістки, зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки без значного зміщення уламків, кісток бокової стінки носа, геморагічного забою правої скроневої ділянки головного мозку середнього ступеня тяжкості, крововиливу під м`які оболонки головного мозку, осаджень шкіри обличчя, крововиливів м`яких тканин обох навколоочних ділянок лівого колінного суглобу, лівої гомілки, рани м`яких тканин нижньої губи зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа та крововиливу м`яких тканин в його проекції, рани м`яких тканин підборіддя, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Дані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з вищевказаними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_13 .
В своїй апеляції прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання: за ч.2 ст.286 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Виключити посилання на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_13 та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував, що він вини у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, завдану шкоду відшкодував лише частково та неодноразово змінював свої показання під час досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказує, що відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відноситься до категорії тяжких.

Вважає, що судом першої інстанції належним чином не враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, внаслідок якого малолітній ОСОБА_15 загинув, а ще троє осіб отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вказує, що місцевий суд застосував до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який щодо нього не обирався.

В своїй апеляції обвинувачений ОСОБА_13 просить вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Вважає вирок місцевого суду незаконним і необґрунтованим.

Вказує, що 05 лютого 2012 року дійсно були важкі дорожні умови, в зв`язку з тим, що йшли сильні опади снігу, проїзна частина дороги була вкрита вкатаним снігом, поверх якого було нашарування рихлого снігу. Лінії розмітки на проїзній частині не проглядалися, а автомобілі в обох напрямках рухалися по наїжджених коліях.

Стверджує, що зіткнення автомобілів відбулось на смузі руху автомобіля під його керуванням.

Зазначає, що на його думку, зіткнення автомобілів сталося тому, що ОСОБА_8 не впорався з керуванням свого автомобіля на спуску, а тому вважає, що останній застосував екстрене гальмування на слизькій ділянці дороги і автомобіль у некерованому стані винесло на його бік дороги.

Акцентує увагу на тому, що в більшості осип скла та інших уламків знаходився на смузі руху саме його автомобіля ( ОСОБА_13 ). Автомобілі зупинились на узбіччі проїзної частини автодороги біля смуги руху саме автомобіля „Опель Віваро, а тому посилається на показання експерта ОСОБА_16 , який зазначив, що автомобіль „ГАЗ перед ДТП рухався в сторону ОСОБА_13 і зіткнення відбулось наймовірніше на смузі руху автомобіля обвинуваченого.

В своїй апеляції захисники обвинуваченого ОСОБА_13 адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просили вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження, у зв`язку із недоведеністю у діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, тобто з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Вважають, що судове рішення місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою та однобічністю судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, допущені як органом досудового розслідування, так і судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що в кінцевому результаті й потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначають, що неконкретність обвинувачення ОСОБА_13 порушує його право на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.

Вважають, що вказані у оскаржуваному вироку норми правил безпеки дорожнього руху, у порушенні яких визнано винним обвинуваченого не мають нічого спільного із фактичними обставинами кримінального провадження, які б мали бути предметом судового розгляду даного кримінального провадження.

Звертають увагу на те, що прокурором обвинуваченому не було висунуто, у відповідності до вимог закону, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, на що місцевий суд не звернув увагу та ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, визнавши його винуватим у порушенні вимог Правил дорожнього руху України.

Вказують, що відповідно до п.10.1 ПДР України не забороняється водіям виїжджати на смугу зустрічного руху, а тому згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_13 не порушував вимоги цього пункту Правил.

Зазначають, що вказані у вироку показання потерпілих та свідків місцевим судом викладені вибірково та однобічно.

Апелянти стверджують, що за час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні та його судового розгляду не було встановлено місця зіткнення транспортних засобів, тобто на якій смузі руху відбулося їх зіткнення.

Вказують, що переважний осип скла та інших уламків знаходився на смузі руху автомобіля „Опель Віваро, а тому у місцевого суду не було жодних доказів та підстав для твердження про те, що саме ОСОБА_13 виїхав на зустрічну смугу руху.
Вважають, що суд першої інстанції у вироку належним чином не оцінив висновки проведених у кримінальному провадженні судових експертиз з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а обмежився лише викладенням висновків цих експертиз та твердженням про те, що ці висновки були підтримані в судовому засіданні експертами.
Зазначають, що експерт ОСОБА_17 не виключив наявності технічних несправностей гальмівної системи „ГАЗ 5312 та вважав, що на момент зіткнення автомобіль „ГАЗ 5312 найбільш вірогідно знаходився у заносі та рухався в цей момент вліво, тобто в сторону автомобіля „Опель Віваро, чим повністю спростував показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_18 та, відповідно, підтвердив показання обвинуваченого.
Акцентують увагу на тому, що експерт ОСОБА_16 під час допиту у суді, використовуючи свої спеціальні знання, технічно обґрунтовано, спростував неправдиві показання ОСОБА_8 та ОСОБА_18 і по суті підтвердив те, що зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобіля „Опель, під керуванням ОСОБА_13 .

Також вважають, що без відповіді на головне питання про місце зіткнення автомобілів неможливо було ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, на підтримку доводів апеляції, обвинуваченого та його захисників, які підтримували доводи своїх апеляцій, потерпілих, які вважають апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників такими, що до задоволення не підлягають, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підлягають до часткового задоволення, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити в силу наступних підстав.

Висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка спочатку на прохання обвинуваченого дала неправдиві показання про те, що не бачила за яких обставин було зіткнення, однак в послідуючому на досудовому слідстві та в суді першої інстанції послідовно та категорично вказала на те, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини її бувшого чоловіка ОСОБА_13 , який в умовах недостатньої видимості виїхав на смугу зустрічного руху з метою здійснення обгону автопоїзда, який рухався попереду в попутному напрямку, де і зіткнувся з автомобілем „ГАЗ, який рухався в зустрічному напрямку. Дані показання об`єктивно узгоджуються з показаннями потерпілих водія і пасажира „ГАЗ ОСОБА_8 та ОСОБА_18 щодо механізму вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась з вини водія ОСОБА_13 .

Даними протоколу місця огляду дорожньо-транспортної пригоди із схемою до нього, де зафіксовані виявлені сліди вчиненої дорожньо-транспортної пригоди та розташування транспортних засобів після ДТП.

Даними висновків судових автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз № НОМЕР_3 від 03.04.2012 року, №№1084/1085/13-52 від 15.10.2013 року, №38А/145/146/14-21 від 18.04.2014 року про те, що первинне контактування автомобілів „Опель Віваро, номерний знак НОМЕР_1 та „ГАЗ 5312 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_2 відбулося між передніми частинами вказаних транспортних засобів переднім бампером (дещо лівіше від умовної його середини) автомобіля „Опель та переднім бампером (дещо лівіше від умовної його середини) разом із розташованим на ньому лівим буксирним крюком автомобіля „ГАЗ а поздовжні осі транспортних засобів в момент їх первинного контактування знаходились під тупим кутом, який кількісно можливо оцінити величиною близькою до 180 градусів, що не виключає можливості деякого відхилення від паралельності.
Даними висновків експертів №45А від 20.03.2012 року та №42А від 15.03.2015 року, згідно з якими встановити несправність рульової та гальмівної системи автомобілів автомобілів „Опель Віваро, номерний знак НОМЕР_1 та „ГАЗ 5312 ЗНГ, номерний знак НОМЕР_2 до моменту їх зіткнення не виявилось за можливе через їх пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Даними висновків експертів №128А від 06.07.2012 року та №94А від 22.05.2012 року, згідно з якими механізм дорожньо-транспортної пригоди, що відображений у показаннях потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_18 під час проведення слідчого експерименту є спроможний з технічної точки зору.

Даними висновку судово-медичного експерта №10 від 27.02.2012 року, якими ОСОБА_15 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Хмельницькій міській лікарні; даними висновків №458 та №1010 лікаря судово-медичного експерта від 10.04.2012 року та 10.07.2012 року, якими ОСОБА_19 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; даними висновку експерта №455 від 10.04.2012 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи №1011 від 10.07.2012 року, згідно яких ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; даними висновку експерта №456 від 05.04.2012 року ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Зібрані у даному кримінальному провадженні та досліджені місцевим судом докази, а саме: дані протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди із схемою до нього, а також вищевказані висновки авто-технічних експертиз не дають категорично ствердної відповіді на питання на якій смузі руху відбулось зіткнення транспортних засобів, а роз`яснення експертів в судовому засіданні, ймовірно допускають як відповідність із технічної точки зору показань потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , так і обвинуваченого ОСОБА_13 .

З огляду на викладене, та виходячи із відсутності у значному обсязі слідової інформації на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди через несприятливі погодні умови значні опади снігу, роботу спеціальної техніки по розчищенню дорожнього полотна, що підтвердили в суді першої інстанції як працівники ДАІ ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , так і поняті ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , що були залучені для огляду місця пригоди, колегія суддів приходить до висновку, що визначальними при даних фактичних обставинах справи є показання потерпілої ОСОБА_7 .

Саме вона, як бувша дружина ОСОБА_13 , не зважаючи на кримінальну відповідальність, яка їй загрожує за дачу завідомо неправдивих показань, що вона дала на початку досудового розслідування, категорично вказала, що саме обвинувачений, намагаючись здійснити обгін автопоїзда, який рухався у попутному напрямку, незважаючи на погану видимість, виїхав на зустрічну смугу руху, після чого відбулось зіткнення із автомобілем „ГАЗ, що рухався у зустрічному напрямку.

Тим самим, об`єктивно підтвердила показання інших потерпілих по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_18 щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди. Також її показання та показання вказаних потерпілих об`єктивно узгоджуються із даними слідчих експериментів, проведених за їх участі та вищевикладених висновків експертів в частині спроможності їх показань щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору.

При цьому, посилання апелянтів на особисту зацікавленість потерпілої ОСОБА_7 у результатах розгляду справи через неприязні стосунки із обвинуваченим, колегія суддів вважає безпідставними, так як неправдиві показання по справі вона дала на початку досудового слідства на прохання самого обвинуваченого, які згодом послідовно спростувала, як під час перехресних допитів, так і в суді першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, колегія суддів при оцінці показань потерпілої ОСОБА_7 акцентує увагу на тому, що остання, незважаючи на те, що як мати, в результаті дорожньо-транспортної пригоди втратила малолітнього сина, вона жодного разу, навіть під час дачі неправдивих показань, не звинуватила у цьому водія автомобіля „ГАЗ ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, доводи апелянтів про те, що вина ОСОБА_13 у висунутому щодо нього обвинуваченні за ч.2 ст.286 КПК України у обвинувальному акті, який в цілому відповідає вимогам ст.291 КПК України, так як містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та їх правову кваліфікацію, є недоведеною, колегія суддів вважає безпідставними, а відтак їх вимоги про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Також, сам обвинувачений в ході апеляційного розгляду справи подав клопотання, та у останньому слові просив звільнити його від призначеного вироком покарання внаслідок акту амністії.

У відповідності до п.„в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році від 06.05.2014 року підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

За умовами ст.9 вказаного Закону застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Відповідно до умов ст.14 названого Закону зазначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

На день набрання чинності зазначеним Законом, ОСОБА_13 є батьком доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і не позбавлений щодо них батьківських прав, подав відповідне клопотання та заборони застосування до нього амністії не має.

З огляду на викладене, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_13 підлягає зміні та його слід звільнити від основного та додаткового покарання призначеного даним вироком на підставі Закону України „Про амністію у 2014 році в редакції від 06.05.2014 року.

Відтак, вимоги прокурора щодо посилення обвинуваченому покарання втрачають логічно-правовий зміст.

У зв`язку із наведеним та керуючись ст.ст.407, 412, 415, 418, 419 КПК України, п.„в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році в редакції від 06.05.2014 року, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляції обвинувачених ОСОБА_13 та його захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_11 задовольнити частково, а у задоволенні апеляції прокурора відмовити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_13 змінити.

На підставі п.„в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році в редакції від 06.05.2014 року ОСОБА_13 від призначеного покарання звільнити.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2