Справа № 425/2533/14-к
Провадження № 11кп/782/157/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні апеляційного суду Луганської області, у м. Сєвєродонецьку Луганської області, матеріали кримінального провадження № 00000242, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , поданою на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 260 КК України,

встановила:
Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Трьохізбенці Слов`яносербського району Луганської області (з ІНФОРМАЦІЯ_2 ,є громадянином України, розлученим, не працюючим, раніше не засудженим, зареєстрованим у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 260 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 3 роки, та на нього покладені відповідні процесуальні обов`язки,передбачені у пп.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінений і він звільнений з-під варти у залі суду.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбутого покарання тримання його під вартою з 28 серпня 2014 року по 27 жовтня 2014 року, та з 30 жовтня 2014 року по 16 червня 2015 року.

Вироком суду встановлено, що, на початку травня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи у с. Трьохізбенці Новоайдарського району Луганської області, діючи умисно,вступив до лав непередбаченого законом збройного формування самопроголошеної "ЛНР".

У період з початку травня 2014 року до початку червня 2014 року ( більш точного часу у період досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи у складі зазначеного збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього керівника, особу якого також не встановлено, по здійсненню визначених йому завдань.

Будучи одягненим в одежу, яка зовні нагадує форму військового зразка, із мисливською рушницею, ОСОБА_6 здійснював чергування на блокпості через міст р. Сіверській Донець, неподалік с. Трьохізбенка Новоайдарського району Луганської області, де проводив особистий догляд громадян, перевірку документів, огляд речей та транспортних засобів.

На вирок суду прокурором у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 , подана апеляційна скарга, де він, не оспорюючи доведеності провини ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні при встановлених судом фактичних обставинах, правильності юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, разом з тим, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і є надто м`яким.

Зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд, всупереч вимогам ст. 65 КК України, недостатньо врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпечність, можливість ОСОБА_6 у межах встановленого іспитового строку повернутись та знову вступити до лав незаконних збройних формувань та протистояти органам влади та правопорядку.

Просить скасувати вирок суду у частині призначеного покарання, на підставі ст. 409,414 КПК України та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 260 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. У іншій частині вирок просить залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав у повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив про постановлення нового вироку щодо ОСОБА_6 з призначенням йому покарання, пов`язаного із позбавленням волі, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційних вимог прокурора та просив залишити вирок суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок - скасуванню у частині призначення покарання, за таких обставин.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ї інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом 1-ї інстанції, і правильності юридичної кваліфікації його дій за ч.2 ст. 260 КК України прокурором не оскаржуються і, відповідно, апеляційним судом не переглядаються.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та безпідставне звільнення його від відбування покарання є обґрунтованими.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання ( в редакції постанови № 8 від 12.06.2009 року) суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається у скоєнні злочину, мають додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Проте, ухвалюючи вирок, та звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання, з встановленням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України, суд не обґрунтував належним чином свої висновки і безпідставно послався на ту обставину, що відсутність фактів застосування ОСОБА_6 насильства до громадян можна у даному випадку визнавати підставою для висновку про втрату суспільної небезпечності вчиненого їм діяння, зниження ступіня його тяжкості, і розцінити участь цієї особи у складі збройного формування як незначну.

Посилання суду 1-ї інстанції на визнання ОСОБА_6 своєї провини, його каяття у скоєному та сприяння розкриттю злочину не можна, на думку колегії суддів, визнати підставами для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування ним покарання, пов`язаного із позбавленням волі, та належною профілактикою вчинення ним у майбутньому нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до ст. 65 КК України, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів, при призначенні покарання ОСОБА_6 , враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, обставини та період суспільно-політичного життя країни, під час яких воно було вчинено та продовження перебування на час розгляду справи на території Луганської області незаконних збройних формувань, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , який ніде не працює, переховувався від суду, перебуваючи на тимчасово окупованій території ( у м. Слов"яносербську Луганської області), у зв"язку з чим і був оголошений у розшук, а також каяття ОСОБА_6 у скоєному, визнання ним своєї провини; відсутність обставин, які б обтяжували покарання, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 260 КК України у вигляді позбавлення волі.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 407, ч.2 ст. 409, 420 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 , визнаному винним вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 16.06.2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня фактичного виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання період тримання його під вартою з 28 серпня по 27 жовтня 2014 року, та з 30 жовтня 2014 року по 16 червня 2015 року.

У решті вирок залишити без змін.

Копію вироку вручити ОСОБА_6 та прокурору негайно.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді