Провадження № 11-сс/792/5/16
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2016 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
апелянта ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року,-

В с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 залишено без розгляду.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що дана категорія справ розглядається за обов`язкової участі скаржника, який, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду, для розгляду поданих скарг, не з`явився та не забезпечив участі свого представника.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали слідчого судді. Стверджує, що ухвала суперечить вимогам законодавства, постановлена з грубим порушенням процесуального закону, без достатніх на те приводів та підстав, а також ґрунтується на не вірній юридичній оцінці фактичних обставин справи, на що слідчий суддя уваги не звернув, в результаті чого безпідставно позбавив його можливості захистити свої права у спосіб встановлений законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, з посиланням на зазначені в ній доводи, думку прокурора, який вважає, що слідчий суддя постановив рішення, яке не передбачене законом для даної категорії справ, а тому матеріали провадження підлягають спрямуванню в суд першої інстанції для розгляду по суті, перевіривши матеріали скарги та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи, з таких підстав.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, 30 та 31 липня 2015 року, ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з рядом скарг на бездіяльність слідчого в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697.

З огляду на те, що у всіх без виключення скаргах, які фактично є аналогічними, однак стосуються різних осіб, ОСОБА_7 оскаржував бездіяльність слідчого в рамках одного і того ж кримінального провадження № 0000697, ухвалою слідчого судді від 31.07.2015 року, вказані скарги були об`єднані в одне провадження.

Таке рішення слідчого судді ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, зокрема ст. 217 КПК України та не суперечить йому.

Не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді твердження апелянта в тій частині, що судом при розгляді його скарг не дотримано та порушено 72 годинний термін встановлений законом для розгляду таких категорій справ.

Оскільки, як стверджується матеріалами провадження, ОСОБА_7 на протязі 30 та 31 липня 2015 року, звернувся до місцевого суду з 26 скаргами, які за результатами автоматичного розподілу були передані для розгляду слідчому судді. Слідчий суддя, отримавши до провадження скарги апелянта у строки встановлені законом відкрив по них провадження та призначив до розгляду (а.п. 1-78).

Тобто, слідчим суддею було вжито належних заходів для забезпечення оперативності розгляду скарг апелянта. В подальшому розгляд скарг ОСОБА_7 неодноразово призначався до судового розгляду, однак внаслідок заявленого відводу, неявки автора скарг, участь якого в розгляді даного провадження в силу вимог закону є обов`язковою, останні тривалий час не могли знайти свого вирішення та неодноразово відкладався їх розгляд.

Більше того, на переконання колегії суддів, не дотримання 72 годинного строку для розгляду даної категорії скарг, не звільняло слідчого суддю, при умові явки автора скарг, або його представника, від обов`язку розглянути їх по суті, постановити по них законне та обґрунтоване рішення, а ОСОБА_7 приймати участь в процесі їх розгляду, або забезпечити участь свого представника.

Внаслідок того, що участь скаржника при розгляді даних категорій справ є обов`язковою, а ОСОБА_7 , будучи повідомлений про день і час судового розгляду в судові засідання не з`являвся, що унеможливило розглянути подані скарги по суті, слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність залишення скарг апелянта без розгляду.

Таке рішення слідчого судді, на переконання колегії суддів, не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування здійснюється за обов`язковою участю особи, яка подала скаргу, її захисника чи представника.

Наслідки неприбуття сторін для участі в розгляді скарги визначені у статтях 323-327 КПК України.

Із наявних в матеріалах судового провадження, жодним чином не спростованих заяв ОСОБА_7 вбачається, що останній був повідомлений про день та час судового розгляду його скарг, що останній фактично не заперечує, однак викладає свою версію подій (а.п. 95, 99).

З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин неявки ОСОБА_7 або його представника в судове засідання, обґрунтовано визнав такі дії перешкодою в проведенні судового засідання по даних скаргах та залишив їх без розгляду, що не позбавляє апелянта можливості у спосіб та на умовах встановлених законом звернутися до суду з аналогічними вимогами.

З врахуванням того, що чинним кримінальним процесуальним законом, не передбачено, яким саме чином повинен діяти слідчий суддя та яке саме процесуальне рішення він повинен приймати у випадку неявки без поважних причин обов`язкового учасника судового провадження, яким в розумінні ч. 3 ст. 306 КПК України, є апелянт чи його представник, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в таких ситуаціях необхідно керуватися положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, як те зробив слідчий суддя, тобто застосовувати аналогію закону, а саме положення п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, залишаючи такі скарги без розгляду, що не позбавить скаржника можливості повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

Внаслідок того, що скарги ОСОБА_7 не були предметом розгляду слідчого судді з прийняттям рішення по суті його вимог, посилання останнього на порушення слідчим суддею вимог ст. 307 КПК України щодо встановленого вичерпного переліку рішень, які вправі прийняти слідчий суддя за результатами розгляду даної категорій справ, підлягають відхиленню, оскільки вказані повноваження стосуються виключно рішень прийнятих саме за результатами розгляду скарги по суті, що в даному випадку відсутнє.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_7 в тій частині, що рішення про залишення його скарг без розгляду прийнято слідчим суддею, який підлягав відводу, внаслідок чого він і не приймав участі в судових засіданнях.

Зокрема, як стверджується матеріалами провадження, ОСОБА_7 був заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_1 , в провадженні якого перебували його скарги, в тому числі і з підстав, що останнім порушено та не дотримано 72 годинного строку встановленого законом для розгляду даної категорій справ.

Вказаний відвід, у встановленому законом порядку, був розглянутий та ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 19.10.2015 року визнаний необґрунтованим та безпідставним (а.п. 89).

В подальшому провадження було призначено до розгляду 13, 30 листопада та 8 грудня 2015 року, однак ОСОБА_7 будучи повідомлений про день та час судового розгляду в судові засідання не з`явився, надав суду письмові заяви, де повторно заявив відвід слідчому судді з тих же приводів і підстав не дотримання слідчим суддею 72 годинного строку встановленого законом для розгляду даної категорії справ (а.п. 95, 99).

Внаслідок того, що повторні відводи слідчому судді в даному провадженні носили ідентичний, аналогічний, повторний характер і мали ознаки зловживання правом на відвід, а вказане питання вже було предметом судового розгляду та знайшло своє вирішення в ухвалі суду від 19.10.2015 року, слідчий суддя, діючи в межах наданих йому повноважень, на умовах встановлених ч. 4 ст. 81 КПК України, обґрунтовано визнав повторні заяви про відвід ОСОБА_7 зловживанням правом та підставно, вмотивувавши своє рішення залишив вказані заяви без розгляду.

За таких обставин, з огляду на те, що ОСОБА_7 , будучи повідомленим про день та час судового розгляду, повторно, в судове засідання не з`явився, участь свого представника не забезпечив, з врахуванням того, що його участь в силу вимог закону в даній стадії процесу є обов`язковою, слідчий суддя залишаючи його скарги без розгляду не вийшов за межі наданих йому повноважень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки слідчого судді та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ставлячи питання про скасування ухвали, апелянт конкретних фактів порушення його прав та законних інтересів слідчим суддею не навів, а виключно обмежився перерахунком та декларуванням норм процесуального права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Апелянт використовує політику подвійних стандартів, бачучи та декларуючи виключно свої права, при цьому повністю ігноруючи свої обов`язки, хоча закон покладає на учасників провадження обов`язок неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства, а не давати їм оцінку.

При цьому колегія суддів враховує, що залишення скарг ОСОБА_7 без розгляду не позбавляє його можливості повторно звернутися до слідчого судді з аналогічними вимогами у спосіб та на умовах встановлених законом.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування ухвали слідчого судді у межах апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до чинного законодавства строк на оскарження слід рахувати з моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а не з моменту прийняття процесуального рішення.

Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, про прийняття рішення слідчим суддею апелянту стало відомо лише 4 січня 2016 року.

Належних даних, які б стверджували протилежне не здобуто в процесі апеляційного розгляду, оскільки відсутні встановлені законом докази, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку була вручена копія ухвали.

Внаслідок цих обставин, враховуючи те, що рішення слідчим суддею про залишення скарг апелянта без розгляду прийняте без його участі, а ОСОБА_7 про прийняте рішення стало відомо лише 4 січня 2016 року, колегія суддів вважає, що саме з цього періоду слід рахувати строк на оскарження рішення слідчого судді.

За таких обставин апелянт не пропустив встановлені законом строки на оскарження ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати, -

П о с т а н о в и л а :
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 8 грудня 2015 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000697 та зобов`язання слідчого вчинити дії залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .