Справа № 161/1335/16-к
Провадження № 1-кс/161/509/16
У Х В А Л А
про застосування запобіжного заходу
м. Луцьк 18 лютого 2016 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 , слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчий військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_4 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧПП НОМЕР_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Клопотання мотивує тим, що 11.04.2014 року Іваничівським ОРВК Волинської області ОСОБА_5 було призвано під час мобілізації на військову службу до Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.12.2014 року № 20 солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду снайпер 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.05.2014 № 310 введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини військова частина польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.11.2014 року № 262, солдата ОСОБА_5 , як такого який самовільно залишив військову частину було зараховано у розпорядження Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 та зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Проходячи військову службу на вказаній посаді солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний бездоганно та неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок.

Однак, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника самовільно залишив біля 13 год. 00 хв. 14.11.2014 року військову частину польова пошта НОМЕР_1 місце дислокації якої розташоване по АДРЕСА_2 .

В подальшому, з 13 год. 00 хв. 14.11.2014 до 09 год. 00 хв. 23.03.2015 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він не звільнений із Збройних Сил України та перебуває на військовій службі, тобто є військовослужбовцем, військової частини польова пошта НОМЕР_1 , до місця розташування зазначеної частини без поважних причин не з`являвся та не приступав до виконання службових обов`язків, а вказаний час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання.

Протягом зазначеного періоду самовільного залишення військової частини, командуванню частини чи органи військового управління про своє місцезнаходження ОСОБА_5 , не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття його до військової частини не мав, а проводив службовий час на власний розсуд по місцю свого проживання в с. Павлівка, Іваничівського району, Волинської області.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем на посаді снайпер 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам служби та вимогам ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 13 год. 00 хв. 14.11.2014 до 09 год. 00 хв. 23.03.2015 вчинив самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

26.10.2015 військовою прокуратурою Луцького гарнізону з метою встановлення місця перебування ОСОБА_5 та повідомлення останнього під розпис про необхідність прибуття до військової прокуратури Луцького гарнізону було надано доручення на Іваничівське відділення поліції Нововолинського відділу поліції ГУ НП у Волинській області.

Із виконаних матеріалів доручення вбачається, що ОСОБА_5 було повідомлено про необхідність прибуття до військової прокуратури Луцького гарнізону. ОСОБА_5 при спілкуванні з представниками правоохоронного органу повідомив, що самовільно військової частини не залишав. Проте, до сьогоднішнього дня ОСОБА_5 на виклик до слідчого не прибув та не повідомив причин своєї неявки.

26.11.2015 військовою прокуратурою Луцького гарнізону солдату ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та за місцем проживання ОСОБА_5 направлено повідомлення про підозру у вчиненні останнім кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.407 КК України та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

Також, 26.11.2015 у зв`язку із неможливістю встановити місце знаходження військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 , останній був оголошений у розшук.

Таким чином, у досудового слідства є достатні підстави вважати, що наявні ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому слідчий звернувся з даним клопотанням до суду.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали з викладених у ньому мотивів, підозрюваний ОСОБА_5 клопотання заперечив.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані доказів, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 176, 178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Згідно ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 р. у справі «Харченко проти України», заява № 40107/02, зазначено, що порушення п. 3 ст. 5 Конвенції було констатовано з огляду на те, що рішення судів про продовження строку тримання заявника під вартою не містили належних підстав для такого тримання та що національні органи влади не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України стверджується, зокрема, повідомленням з ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомленням командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 , протоколами допитів свідків.

Окрім того, матеріалами клопотання стверджується наявність ризиків визначених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки останнього 26.11.2015 постановою слідчого було оголошено в розшук.

Однак, слідчим та прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам.

ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, є особою молодого віку, а тому з врахуванням зазначеного слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе запобігти доведеним під час розгляду даного клопотання ризикам та в повній мірі забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відповідатиме практиці Європейського суду з прав людини в контексті необхідності розгляду альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 та застосовує до останнього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.176-179, 183, 194 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :
У задоволенні клопотання слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1)прибувати до слідчого військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_4 , іншого слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні № 0000653, за першою вимогою;

2)не відлучатися з населеного пункту , в якому він зареєстрований та проживає, а саме: с.Павлівка Іваничівського району, Волинської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Обов`язки, визначені ухвалою суду, покладаються на підозрюваного ОСОБА_5 згідно ст.194 ч.6 КПК України, строком на 2 (два) місяці. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя