Святошинський районний суд м. Києва
пр. № 1-кп/759/712/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000797 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ставище Ставищенського р-ну Київської обл., українця, громадянина України, номер облікової картки - платника податків невідомий, який здобув вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , інші учасники провадження: потерпіла ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи звання майора міліції, 28.04.2014 наказом ГУ МВС України в м. Києві № 326 о/с був призначений на посаду інспектора відділу ДАІ з обслуговування Подільського району, підпорядкованого Головному управлінню МВС України в м. Києві.
Відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України та вимог ст.ст. 6 та 19 Конституції України майор міліції ОСОБА_3 , в силу постійно здійснюваних ним функцій представника влади, є службовою особою органу державної влади та зобов`язаний діяти лише на підставах, що передбачені Конституцією та законами України, а також в межах посадових обов`язків інспектора відділу ДАІ з обслуговування Подільського району, підпорядкованого ГУ МВС України в м. Києві, передбачених наказами МВС України, а саме: №№ 1019-06, 1104-06, 1019-06, 111-09, 458-04, 400-04 та 1177-04.
Згідно із зазначеними наказами працівник міліції зобов`язаний: запобігати правопорушенням; забезпечувати охорону громадського порядку; виявляти кримінальні правопорушення; брати участь у розкритті кримінальних правопорушень у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; належним чином і в повному обсязі виконувати вимоги на нього службові обов`язки; захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, тощо.
Окрім того, відповідно до ст. 25 Закону України «Про міліцію», працівник міліції, у межах повноважень наданих законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.
Однак, майор міліції ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із невстановленою слідством особою, з метою особистого збагачення, маючи прямий умисел спрямований на заволодіння чужим майном, вчинили кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
22.01.2015 приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 47, виявила відсутність свого гаманця, в якому знаходилися: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , банківські картки різних фінансових установ, а також грошові кошти у розмірі 1500 грн та 100 євро.
Відомості щодо цього факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 22.01.2015 за № 0000666 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та розпочато досудове розслідування.
23.01.2015 майор міліції ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою із невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, отримавши від останньої інформацію про місцезнаходження викрадених документів, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, того ж дня зателефонував на мобільний номер телефону ОСОБА_5 , представившись інспектором відділу ДАІ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, та повідомив, що йому відомо де знаходяться викрадені у неї документи. Для вирішення зазначеного питання в результаті бесіди ОСОБА_5 домовилась зустрітись із ОСОБА_3 наступного дня 24.01.2015, за його місцем роботи, а саме за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 17, кабінет № 102.
24.01.2015 ОСОБА_5 разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 зустрілись із ОСОБА_3 в кабінеті № 102 відділу ДАІ Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 17, в приміщенні якого останній повідомив, що від невстановленої слідством особи отримав інформацію щодо місцезнаходження викрадених у ОСОБА_5 документів, але яку надасть пізніше мобільним зв`язком. Приблизно о 19 год. 00 хв. цього ж дня, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 зловживаючи довірою, під час телефонної розмови із ОСОБА_5 запропонував останній передати невстановленій досудовим слідством особі через нього грошові кошти в сумі 1000 гривень, на що потерпіла погодилась, оскільки іншого шляху повернення викрадених речей у неї небуло.
В подальшому, о 13 год. 50 хв. 29.01.2015, виконуючи поставлені прохання, ОСОБА_5 з метою передачі майору міліції ОСОБА_3 грошових коштів, здійснила телефонний дзвінок на номер мобільного телефону останнього, під час якого з`ясувала час та місце зустрічі.
Цього ж дня, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, в період часу з 13 год. 54 хв. по 14 год. 33 хв. майор міліції ОСОБА_3 , перебуваючи в службовому кабінеті № 102 відділу ДАІ з обслуговування Подільського району, підпорядкованого ГУ МВС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 17, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , заволодів грошовими коштами останньої у розмірі 1000 (одна тисяча) грн, які отримав від неї. Після отримання грошових коштів ОСОБА_3 передав потерпілій викрадені у неї документи, а саме: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_2 .
В подальшому, ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа розпорядилися вищевказаними грошовими коштами на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 заявили клопотання про затвердження угоди про примирення, яку вони уклали 15.07.2015 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України.

Відповідно до умов даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України, беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також узгодили покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. та дали згоду на його призначення.

У даній угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які роз`яснені потерпілій та обвинуваченому. В угоді зазначено дата її укладення та вона скріплена підписами сторін.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно із ст.12 КК України, є середньої тяжкості.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 підтвердили, що угода про примерення укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.

Прокурор також просив затвердити угоду про примирення, вказуючи, що вона відповідає вимогам КПК України.

Також обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і не оспорює всі істотні для даного кримінального провадження обставин та правову кваліфікацію його дій, згоден з укладеною угодою та розуміє наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, а також шляхом опитування учасників судового провадження, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст угоди про примирення, укладеної з потерпілою ОСОБА_5 , характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також у судовому засіданні достовірно з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України. Крім того, потерпіла зазначила, що будь-якої шкоди, в тому числі матеріальної та моральної, їй не завдано, жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 вона не має.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Таким чином, оскільки умови угоди про примирення, укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК і КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 376, 471, 474-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 15.07.2015, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1