Ухвала
іменем україни

13 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000096, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно визнав його винуватим, оскільки він непричетний до заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 . На думку засудженого, вирок суду апеляційної інстанції ґрунтується на суперечливих показаннях засудженого ОСОБА_6 та свідків, які його обмовили.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2014 року ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року вирок місцевого суду скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено їм за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років кожному.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2012 року та ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Судові рішення щодо ОСОБА_6 в касаційному порядку не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що вони 25 березня 2014 року близько 14 години в смт. Березнегувате Миколаївської області, під час спільного розпиття спиртних напоїв із ОСОБА_8 , в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин завдали останньому тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону суд апеляційної інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений ОСОБА_5 умисно завдав тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , що спричинило смерть останнього, підтверджується показаннями засудженого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , даними, що містяться у протоколі огляду місця події, висновках медичних експертиз.

На думку колегії суддів, висновки суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Підстав уважати, що засуджений ОСОБА_6 та свідки обмовили ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, немає, оскільки їх показання узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, наданими та дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 про те, що судом апеляційної інстанції його безпідставно визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів уважає необгрунтованими.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, а також дані про його особу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог статей 65-67 КК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дотримався положень ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, а ухвалений в апеляційному порядку вирок відповідає вимогам ст.ст. 374, 420 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 20 березня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2