Дата документу Справа № 337/8196/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/8196/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/1608/15 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 186 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30 червня 2015 року року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Запоріжжя, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України і їй призначено покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки і покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, не погоджуючись із висновками суду щодо доведеності вини неповнолітньої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, вказує на суперечливість доказів, на які суд не звернув уваги, неповнолітні свідки плутались у своїх показаннях, свідчення ОСОБА_10 до уваги не взяті, висновок судово-психіатричної експертизи неповнолітної ОСОБА_8 не був врахований судом під час ухвалення вироку. Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати неповнолітню ОСОБА_8 невинною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

Як встановив суд, 04 жовтня 2014 року , приблизно о 13 годині 30 хвилин, неповнолітня ОСОБА_8 знаходячись біля під`їзду №5 будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вихопила із рук, тим самим відкрито викрала у потерпілої ОСОБА_11 сумку, в якій знаходилась зв`язка ключів та банківська картка «Ощадбанк», які не становлять для потепілої матеріальної цінності, мобільний телефон «Fly DS115», вартістю 220 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка не становить для потерпілої матеріальної цінності, планшетний комп`ютер «Asus me 372 GG», вартістю 2165 грн. 63 коп. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка для потерпілої не становить матеріальної цінності, після чого втекла з місця вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши адвоката ОСОБА_7 обвинувачену ОСОБА_8 , її законного представника ОСОБА_12 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, який вважає апеляційну скаргу не обгрунтованою, просить вирок залишити без змін, потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, вислухавши пояснення лікаря судово-психіатричної експертизи ОСОБА_13 , обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів справи та доводів апеляційної скарги встановлено, що судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлені.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та викладені у вироку.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний виключно за клопотанням учасників судового провадження повторно досліди обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Від учасників судового розгляду клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та про дослідження будь яких доказів не надійшло.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються даними, які містяться в наступних джерелах доказів і які спростовують доводи апеляцій обвинуваченого та захисника.

Заперечуючи свою вину у вчиненні злочину, ОСОБА_8 пояснила, що 04.10.2014 року вона зі своєю матір`ю йшла до під`їзду свого житлового будинку, де зустріли матір потерпілої ОСОБА_9 з дитиною, яка відкривала вхідні двері у під`їзд. Вона та її мати хотіли зайти з ними до під`їзду житлового будинку, але та не дала цього зробити. Мати потерпілої намагалася відштовхнути її матір, взяла за плечі, потім вони почали битися. Участі у сварці вона не приймала, сумку у потерпілої не викрадала, бо сумки у неї не було. Після побиття вона пішла шукати ключ від під`їзду, знайшла біля кіоску склотари, потім разом з матір`ю вони повернулися додому. Конфлікт з мешканцями будинку у них виник через те, що вони з матір`ю не сплачують квартплату, сусіди на них злі, кажуть, що не можуть провести у під`їзді ремонт через це.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 04.10.2014 року вона зі своєю матір`ю та малолітньою дитиною хотіли зайти у під`їзд житлового будинку, де проживають. ОСОБА_8 та її мати рушили за ними, між ОСОБА_14 та її матір`ю виник конфлікт через те, що її мати сказала, що вони не повинні відчиняти їм двері. В цей час ОСОБА_8 почала смикати сумку, яка висіла у неї на руці, смикнувши тричі, вирвала сумку і втекла. В сумці був телефон, планшет, ключі. Телефон повернуто їй працівниками міліції, а планшет, ключі, сумку не повернуто. Після вказаних подій у ОСОБА_14 з`явився ключ від дверей під`їзду, якого до того часу вони не мали.

Свідок ОСОБА_15 (мати потерпілої ОСОБА_9 ) підтвердила показання потерпілої, показала, що під час конфлікту біля дверей під`їзду ОСОБА_8 вирвала із рук ОСОБА_9 сумку і втекла, потерпіла почала кричати, що вона вкрала сумку, за обвинуваченою побігли діти, які знаходились у дворі, але не здогнали.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що, почувши крик про допомогу своєї матері і сестри, вибіг на вулицю і побачив, як ОСОБА_17 схопила за волосся його матір, і відпустила після його втручання, від сестри ОСОБА_9 дізнався про те, що ОСОБА_18 вкрала її сумку.

Свідок ОСОБА_19 підтвердила вищезазначені показання потерпілої та свідків, пояснивши, що 04.10.2014 року, почувши через відчинене вікно шум і сварку біля дверей під`їзду, виглянула у вікно, і побачила, як ОСОБА_20 бігла від під`їзду з чорною сумкою в руках, і свідок подумала про те, що обвинувачена вкрала сумку, оскільки раніше ніколи у ОСОБА_14 сумки не бачила.

Неповнолітній свідок ОСОБА_21 пояснила, що, гуляючи у дворі біля дитячого майданчика, бачила бійку жінок біля під`їзду будинку, до них підбігла ОСОБА_22 і почала виривати сумку із рук однієї із жінок, вихопивши сумку, втекла за ріг будинку.

Неповнолітній свідок ОСОБА_23 пояснив суду, що зі слів знайомого на ім`я ОСОБА_24 йому відомо, що у жінки дівчина викрала сумку, вона бігла в сторону дороги, де сумку викинула. За дівчиною бігли та намагалися наздогнати ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , але не наздогнали.

Неповнолітні свідки допитані судом з дотриманням вимог закону у присутності законних представників та педагога, підстав для сумніву у правдивості їх показань не встановлено.

Зазначаючи про те, що неповнолітні свідки плутались у своїх показаннях, адвокат не зазначає в апеляційній скарзі будь-яких фактів на підтвердження своїх доводів, не конкретизує, в чому саме полягає такий висновок, клопотань з цього приводу в суді апеляційної інстанції також не заявляла.

У вироку суд виклав показання свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких приблизно влітку чи восени 2014 року ОСОБА_8 шукала свою матір і повідомила їй про те, що її мати побилася із сусідкою. В руках у ОСОБА_8 нічого при цьому не було.

Вказавши в апеляційній скарзі про те, що судом не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_10 , захисник не конкретизував ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції, яким чином показання зазначеного свідка спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_8 ..

Разом з тим, підтвердивши пояснення ОСОБА_8 про те, що вона ходила до кіоску, свідок ОСОБА_10 не підтвердила доводи обвинуваченої про те, що саме біля кіоску вона знайшла ключ від дверей під`їзду, який нібито загубила перед конфліктом з потерпілою та її матір`ю.

Згідно з актом судово-психіатричної експертизи № 656 від 17.11.2014 року ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням не страждала і не страждає у теперішній час, а виявляє не соціалізований розлад поведінки. В період скоєння злочину ознак тимчасового хворого розладу психічної діяльності не виявляла, застосування примусових заходів виховного характеру не потребує ( а.с. 99-108).

Зазначаючи про те, що суд не дав оцінку психологічному стану обвинуваченої, адвокат не конкретизує в апеляційній скарзі, що саме вона має на увазі, які саме обставини суд не врахував. В суді апеляційної інстанції з цього приводу захисник лише заявила, що висновок експертизи їй не зрозумілий.

Судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника викликався лікар судово-психіатричної експертизи ОСОБА_13 , яка пояснила, що висновок експертизи про те, що ступінь психічних розладів і вік досліджуваної суттєво впливали (обмежували) на її здатність віддавати звіт своїм діям і керувати ними свідчить лише про те, що ОСОБА_8 є неповнолітньою, що впливає на її здатність керувати своїми діями, що може враховуватись лише як пом`якшуюча покарання обставина.

Як свідчать матеріали провадження і встановлено судом першої інстанції, дійсно, між обвинуваченою, її матір`ю і сусідами існували неприязні стосунки, у зв`язку з чим і виникла сварка і бійка між ними, але потерпіла наполягає на тому, що ОСОБА_8 викрала її сумку, свідки, в тому числі і не зацікавлені, підтверджують її показання, потерпіла звернулась до міліції одразу ж після події, викрадений у ОСОБА_9 мобільний телефон згодом був добровільно виданий ОСОБА_29 , який придбав телефон у комісійному магазині ( а.с. 113 - 115).

Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів істинність досліджених безпосередньо судом першої інстанції показань вказаних свідків, оскільки останні, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, надали свідчення, які не суперечать іншим обставинам справи, встановленим судом.

При апеляційному розгляді аргументованих, доказів та пояснень, щодо наявності підстав для обмови ОСОБА_8 свідками не надано.

Згідно з положеннями ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, створив належні, рівні умови для сторін у кримінальному провадженні, дослідив докази, надані і стороною обвинувачення, і стороною захисту, тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що позиція суду ґрунтується лише на свідченнях сторони потерпілої, не обгрунтована, суперечить загальним засадам кримінального судочинства.

Отже, суд першої інстанції належно дослідив і перевірив усі наявні докази, в тому числі, відносно їх належності та допустимості. Усім доказам у сукупності та узгодженості між собою, надана об`єктивна оцінка, на підставі чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею інкримінованого злочину.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 (в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ) залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2015 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4