АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 632/3438/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1726/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозової Харківської області, громадянин України, з професійною технічною освітою, непрацюючий, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125, ст.70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислений з 28 грудня 2012 року, тобто з дня його затримання, зарахувавши в строк відбування покарання час знаходження під вартою до постановлення вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнено з ОСОБА_7 :

- на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди -1545,49грн., моральної шкоди 30000грн., витрати на правову допомогу 5000грн.

- на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000грн.

- процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в сумі 13457грн. на користь держави.

Питання речових доказів вирішено.

Як встановив суд, 27 грудня 2012 року близько двадцять другої години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , з мотивів ревнощів і помсти, влаштував бійку з потерпілим, в ході якої, реалізуючи свій намір, діючи з метою позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , тобто діючи з прямим умислом, наніс потерпілому не менше 3 - 4 ударів руками по тулубу та голові, після чого наніс ОСОБА_9 наявним у нього ножем господарсько-побутового призначення не менше 8 ударів в різні частини тіла, у тому числі в життєво-важливі органи - грудну клітину, в шию, в ліве плече та ліву лопатку.
ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, так як ОСОБА_9 в цей же день бригадою швидкої медичної допомоги, яка прибула за викликом ОСОБА_11 , був госпіталізований до лікарні, де йому було надана своєчасна, кваліфікована медична допомога, в результаті чого смерть потерпілого не настала.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості поділяються на дві групи: перша група - проникаюче в плевральну порожнину колото - різане поранення грудної клітини по середньо - ключичній лінії зліва в області проекції 3-го міжребер`я з пошкодженням по ходу каналу поранення верхньої долі лівої легені, проникаюче в плевральну порожнину колото - різане поранення грудної клітини по навкологрудинної лінії в області проекції 6-го міжребер`я з пошкодженням по ходу каналу поранення правого шлуночка серця, ускладнене розвитком геми перикарду (крововиливу в навколосерцеву сумку), та лівостороннім гемопневмотораксом - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; друга група - колото - різане поранення шиї на правій боковій поверхні з права в нижній третині; різану рану на другому пальці правої кисті в області середньої фаланги по долонній поверхні, колото - різану рану лівого плеча в середній третині по зовнішній поверхні, колото - різане поранення по внутрішньому краю в середній третині лівої лопатки, непроникаюче колото - різане поранення грудної клітини в області проекції 5-го міжребер`я зліва по передньо-пахвовій лінії, непроникаюче колото - різане поранення грудної клітини в проекції 2-го міжребер`я по середньо - підм`язовій лінії, забиту рану волосистої частини голови в області проекції потиличного бугра в центрі відповідно умовно середньої лінії, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, 27 грудня 2012 року близько двадцять другої години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_3 , під час сварки з ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, з мотивів ревнощів та помсти, умисно наніс потерпілій удар рукою в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_10 впала та втратила свідомість.
Продовжуючи реалізовувати свій умисел, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 не менше п`яти ударів ногами в голову, після чого, знаходячись у вказаному вище будинку, схопивши потерпілу за шию, вдарив головою об холодильник.
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_7 ОСОБА_10 було заподіяно тупу травму голови у вигляді забійної рани в потиличній області голови та струс головного мозку - легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження посилаючись на те, що обвинувачення відносно ОСОБА_7 , викладені в обвинувальному акті не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, так як обов`язковою ознакою замаху на умисне вбивство є доведеність наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Захисник вказав, що стороною обвинувачення не встановлено достатніх, достовірних доказів на доведеність прямого умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_9 , оскільки у обвинуваченого, на думку захисника не було а ні мотиву, а ні підстав на позбавлення життя ОСОБА_9 , що, на думку захисника, підтверджується показами обвинуваченого, потерпілих, свідка та іншими доказам по справі.

Також, як зазначає захисник, ОСОБА_7 самостійно відкинув ножа, хоча міг довести свій намір до кінця, ще до появи свідків, оскільки йому ніхто не заважав.

Захисник, також вказав, що ст.477 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочато слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених цією статтею. Однак, кримінальне провадження було відкрите на підставі повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2012 року, тоді як заява від ОСОБА_10 була написано лише 17.09.2013 року.

- обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України посилаючись на те, що в нього не було умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , оскільки він самостійно відкинув ножа, хоча міг довести свій намір до кінця, ще до появи свідків, оскільки йому ніхто не заважав, а тому, на думку обвинуваченого, стороною обвинувачення не встановлено достатніх, достовірних доказів на доведеність прямого умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_9 , оскільки у нього не було а ні мотиву, а ні підстав на позбавлення життя ОСОБА_9 .

Обвинувачений зазначив, що досудове розслідування за ч.2 ст.125 КК України проведено незаконно, оскільки кримінальне провадження було відкрите на підставі повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2012 року, тоді як заява від ОСОБА_10 була написано лише 17.09.2013 року.

Також, на думку обвинуваченого, досудове розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України проводилося з суттєвими порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.1 ст.121 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого з доповненнями та захисника не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за вказаних обставинах у вироку відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених у судовому засіданні доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_9 показав суду, що 27 грудня 2012 року він і ОСОБА_10 перебували в гостях у ОСОБА_11 - будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де всі разом вживали алкогольні напої. В цей же день пізно ввечері він вийшов із будинку, а коли через незначний проміжок часу повертався назад, до нього у дворі вказаного домоволодіння підійшов ОСОБА_7 і без будь-яких пояснень ударом кулака в обличчя збив його з ніг. Після чого він одразу відчув колючий удар в ліве підребер`я і втратив свідомість, що відбувалося далі - не пам`ятає, оскільки отямився у лікарні, де дізнався, що йому спричинені наведені вище тілесні ушкодження. Крім того потерпілий показав, що в ході описаних подій ніж в руки він взагалі не брав.
Потерпіла ОСОБА_10 показала, що 25 грудня 2012 року вона познайомилася з ОСОБА_9 та почала підтримувати з ним дружні стосунки, а 27 грудня цього ж року вони разом приїхали до м. Лозова. Ввечері цього ж дня вона і ОСОБА_9 , знаходилися в гостях у ОСОБА_11 - будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Через незначний проміжок часу після того, як ОСОБА_9 вийшов із будинку, вони почули крики. Вибігши на подвір`я вказаного домоволодіння вона і ОСОБА_11 побачили, що на землі лежить ОСОБА_9 , на ньому сидить ОСОБА_7 та наносить потерпілому удари. Після того, як вона почала відтягувати обвинуваченого від потерпілого ОСОБА_9 , останній ударив її кулаком в обличчя, що призвело до втрати свідомості на короткий час. Прийшовши до тями вона, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 зайшли в будинок. ОСОБА_9 залишився лежати на подвір`ї. В кухні між нею і обвинуваченим виникла сварка, в ході якої останній схопив її за шию і вдарив головою об холодильник. Після чого вони пройшли до кімнати, де сварка продовжилася і обвинувачений знову вдарив її головою об стіну. Потерпілий був непритомний, у нього на голові була кров. Обвинувачений забрав у них мобільні телефони. ОСОБА_11 викликала швидку медичну допомогу, яка доставила їх у лікарню.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що в другій половині дня 27 грудня 2012 року до неї в гості до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , прийшли ОСОБА_10 і ОСОБА_9 . Вони всі разом вживали алкогольні напої. Близько двадцять другої години ОСОБА_9 вийшов у двір, вона і ОСОБА_10 продовжували знаходитися в будинку. Через 3 - 5 хвилин вони почули крики. Вибігши з ОСОБА_10 на вулицю, вона побачила, що на лежачому на землі потерпілому сидить обвинувачений і наносить йому удари. ОСОБА_10 , бажаючи припинити дії ОСОБА_7 , намагалася відтягти останнього від ОСОБА_9 , однак він відштовхнув потерпілу, остання впала, після цього обвинувачений наніс ОСОБА_10 декілька ударів ногами по різних частинах тіла - голові, тулубу, рукам. Потім вона, ОСОБА_10 і ОСОБА_7 зайшли у будинок, де під час сварки обвинувачений схопив потерпілу і вдарив головою об холодильник. Після цього вони пішли розмовляти до кімнати. Зайшовши у вказане приміщення вона побачила, що ОСОБА_7 б`є ОСОБА_10 головою об стіну. Потерпілий ОСОБА_9 , був непритомний. У зв`язку з цим вона викликала йому швидку медичну допомогу.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28 грудня 2012 року та фототаблиці до нього (т.1 а.с.4-8) в Лозівській ЦРЛ були виявлені та вилучені належні ОСОБА_9 одяг та взуття: футболка зі слідами речовини бурого кольору, п`ятьма порізами на передній поверхні та одним порізом на задній частині; куртка з п`ятьма порізами на передній лівій частині, чотирма порізами на лівому рукаві, двома порізами в задній верхній частині, слідами речовини бурого кольору та бруду; труси, штани спортивні і черевики зі слідами речовини бурого кольору.
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що ці речі: куртка, футболка, спортивні штани і черевики належать потерпілому ОСОБА_9 , і саме вони були на ньому коли він наносив потерпілому удари ножем.
В протоколі огляду місця події від 28 грудня 2012 року та фототаблиці до нього (т.1 а.с.10-18) відображена обстановка на місці вчинення злочинів - домоволодінні ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 . Під час проведення вказаної слідчої дії на снігу, яким вкрите подвір`я, а саме - навпроти вхідних дверей до будинку, виявлені чисельні сліди від підошов взуття та плями речовини бурого кольору. Сліди речовини бурого кольору виявлені також в будинку на території вказаного домоволодіння - вхідних дверях, гардеробній, на лівій стінці в одній із кімнат, покривалі, яке знаходиться на дивані. У верхній частині холодильника, який знаходиться в кухні будинку, з правого боку виявлена вм`ятина та плями речовини бурого кольору.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4826 (т.1 а.с.31) вбачається, що 27 грудня 2012 року до КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» з проникаючими колото - різаними пораненнями лівої половини грудної клітини, пораненнями правого шлуночка серця і верхньої долі лівої легені, колото - різаними пораненнями шиї, спини, лівого плеча, другого пальця правої кисті та травмою голови, був доставлений ОСОБА_9 .. Останній перебував у стані травматичного шоку.
При затриманні у ОСОБА_7 були виявлені і вилучені предмети одягу: куртка чорного кольору, джинси блакитного кольору (т.1 а.с.32-34 ).
В судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив, що саме цей одяг належить йому і саме ця куртка і ці джинси були одягнені на ньому в момент конфлікту з ОСОБА_9 .
Із протоколу огляду місця події від 28 грудня 2012 року (т.2 а.с.135-137) та відеозапису вказаної слідчої дії вбачається, що ОСОБА_7 з виходом на місце - домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , в присутності понятих, спеціаліста і власника житла, тобто в умовах, що виключають сторонній тиск, самостійно, послідовно пояснив про обставини вчинення злочину. При цьому обвинувачений показав, що ввечері 27 грудня 2012 року у вказаному будинку він побачив свою дружину ОСОБА_10 з незнайомим йому чоловіком. Це йому не сподобалося, у зв`язку з чим через деякий час він повернувся до вказаного домоволодіння. У дворі знаходився побачений ним чоловік, який був з його дружиною. Між ними на подвір`ї виникла бійка, в ході якої, він наявним у нього ножем заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. Після цього цей ніж він заховав під обшивку будинку. Під час даної слідчої дії ніж був виявлений саме в тому місці, на яке вказав ОСОБА_7 . Вказаний предмет був вилучений, поміщений у спеціальний полімерний пакет, який було запечатано та скріплено підписами понятих і ОСОБА_7 .
Вилучені предмети: одяг і взуття ОСОБА_9 , одяг ОСОБА_7 , ніж, загальною довжиною 187 мм - довжина клинка 71 мм, ширина 16 мм. товщина 1 мм., під час досудового розслідування були оглянуті, про що свідчить відповідний протокол від 29 грудня 2012 року. (т.2 а.с.74)
Згідно висновку експерта - криміналіста №7 від 05 січня 2013 року (т.2 а.с.47-49) ніж, вилучений в ході огляду місця події 28 грудня 2012 року, виготовлений промисловим способом і є ножем господарсько-побутового призначення, загальна довжина ножа складає 187 мм. Довжина клинка становить 71 мм, ширина в середній частині 16 мм, товщина 1 мм. До холодної зброї не відноситься.
Суд першої інстанції, оцінивши наведені докази - протокол огляду місця події від 28 грудня 2012 року, відеозапис вказаної слідчої дії, протокол огляду предметів від 28 грудня 2012 року, висновок експерта - криміналіста №7 від 05 січня 2013 року, що ніж, який був вилучений під час огляду місця події і яким були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_9 , та ніж, що був представлений для експертного дослідження є одним і тим самим предметом.
Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції ОСОБА_7 побачив у домі ОСОБА_11 свою дружину і незнайомого чоловіка, із ревнощів і помсти взявши ніж, через деякий час повернувся до вказаного домоволодіння, де побачивши у дворі цього чоловіка, наніс тому удари руками по голові і тулубу, після чого наявним у нього ножем наніс ОСОБА_9 не менше 8 ударів в різні частина тіла, в тому числі в життєво важливі органи
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 смерті, повністю спростовуються доказами у кримінальному провадженні, а саме з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4826 (т.1 а.с.31), з якої вбачається, що ОСОБА_9 був доставлений 27 грудня 2012 року до КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» з проникаючими колото-різаними пораненнями лівої половини грудної клітини, пораненнями правого шлуночка серця і верхньої долі лівої легені, колото-різаними пораненнями шиї, спини, лівого плеча, другого пальця правої кисті та травмою голови. Усі зазначені тілесні ушкодження нанесені ножем ОСОБА_7 у важливі частини тіла потерпілого ОСОБА_9 грудної клітки з пораненням серця і верхньої долі лівої легені, пораненням шиї, спини, травмами голови та інші тілесні ушкодження.
Також, аналізуючи покази потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , надані ними в суді, колегія суддів зазначає, що після нанесення ударів ножем обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 втратив свідомість, а потерпіла ОСОБА_10 в цей час стала відтягувати обвинуваченого від ОСОБА_9 . Після чого він покинувши потерпілого ОСОБА_9 став наносити удари ОСОБА_10 , в тому числі і ногами по голові, а свідок ОСОБА_11 викликала швидку допомогу, де ОСОБА_9 була надана своєчасна медична допомога, в результаті чого смерть потерпілого не настала.
При винесені вироку, суд першої інстанції проаналізував, оцінив та розглянув у судовому засіданні докази, та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме, що ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, так як ОСОБА_9 був госпіталізований до лікарні, де йому була надана своєчасна медична допомога, в результаті чого смерть ОСОБА_9 не наступила.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікування дій ОСОБА_7 на ч.1 ст.121 КК України, як про це просять обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 .
Окрім того, у своїх апеляціях та доповненнях обвинувачений та захисник не наводять будь-яких доводів, які б могли якимось чином свідчити про необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки всі наведені порушення в ході досудового розслідування, були предметом дослідження в суді першої інстанції та дана їм належна оцінка.

Так, посилання в апеляційних скаргах захисника і обвинуваченого на те, що досудові слідчі дії, як огляд місця події від 28.12.2012 року був проведений за відсутності ухвали слідчого судді та погодження прокурора в порушення ст.233 ч.4, ст.234 та ст.237 КПК України, то це не є порушенням, оскільки такий огляд був проведений за добровільною згодою ОСОБА_11 , яка володіє цим домоволодінням, де був скоєний злочин, що не суперечить ч.1 ст.233 КПК України.

Також що, протокол огляду місця події від 28.12.2012 року був складений на думку апелянтів в порушення вимог ст.ст.233, 237 КПК України за відсутністю працівника Лозівської ЦРЛ, але це не відповідає дійсності, оскільки в протоколі огляду вказано, що огляд проведено за участю працівників лікарні з їх добровільної згоди.

Посилання в апеляціях апелянтів, що протокол затримання особи, підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення від 28.12.2012 року складений в порушення вимог ч.5 ст.208 КПК України не свідчить про таке порушення, оскільки в протоколі вказана особа затриманого, дані про понятих, їх прізвища, які були присутні при цій процесуальній дії, про що свідчать їх підписи. При цьому ОСОБА_7 отримав копію цього протоколу засвідчивши цей факт своїм підписом (т.1 а.с.32-34).

Також, що протокол проведення слідчого експерименту від 29.12.2012 року, на думку апелянтів, був складений в порушення вимог ст.ст.233, 237 КПК України, в якому відсутні підписи ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_13 , власниці будинку ОСОБА_11 , не відповідає дійсності, оскільки в протоколі є підпис власниці будинку ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 (т.1 а.с.50-52).

Доводи апеляційної скарги про те, що заяви ОСОБА_11 (т.1 а.с.9, 19) від 28.12.2012 року про дачу її добровільної згоди на огляд її домоволодіння не відповідають, на думку апелянта, вимогам закону, є необґрунтованими, оскільки в цих заявах ОСОБА_11 вказала своє волевиявлення, вказавши, що вона дає свою добровільну згоду на огляд її домоволодіння, яке не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисника ОСОБА_12 про те, що судом не встановлено достатніх доказів для визнання ОСОБА_7 винним у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України, оскільки відштовхуючи ОСОБА_10 він не мав умислу на спричинення їй легких тілесних ушкоджень, позбавлені підстав, оскільки як правильно вказав суд першої інстанції вони спростовуються сукупністю досліджених по справі доказів, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою, а також висновком судово-медичної експертизи, що у ОСОБА_10 мала місце тупа травма голови у виді забитої рани в тім`яної області з права і струсу головного мозку, яка утворилася від дій тупого твердого предмета, яка могла бути отримання у строк і при обставинах вказаних в описовій частині вироку. При розгляді апеляцій захисник ОСОБА_12 визнала правильність цієї судово-медичної експертизи.

За таких обставин покази, які давала потерпіла ОСОБА_10 свідок ОСОБА_11 , та досліджена судово-медична експертиза у відношенні ОСОБА_10 , були отримані безпосередньо в судовому засіданні, а тому ці докази є допустимими.

Посилання апелянтів на те, що сторона обвинувачення порушила норму ст.477 КПК України, так як кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілої, то ці обставини не суперечать витягу з кримінального провадження (т.1 а.с.165), в якому вказана дата 12.02.2013 року про надходження заяви, про скоєний ОСОБА_7 злочин щодо ОСОБА_10 .

Стаття 477 КПК України не вимагає щоб заява була лише у письмовій формі. Далі, як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_10 подала письмову заяву про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за спричинення їй тілесних ушкоджень. Дана заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв, повідомлень про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обстави суд першої інстанції оцінивши представленні докази, правильно прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_10 .

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином та згідно ст.65 КК України враховано й дані, що характеризують його особу, який раніше не судимий, на момент вчинення злочинів займався трудовою діяльністю, за місцем мешкання і роботи характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також обставину пом`якшуючу покарання обвинуваченого знаходження на утриманні малолітньої дитини 2007 року народження, яка є інвалідом 3 групи. Обставиною, що обтяжує покарання судом правильно визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також, суд першої інстанції, зазначив, що згідно акту судово-психіатричної експертизи №75 від 04.02.2013 року ОСОБА_7 в період скоєння кримінальних правопорушень знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів, вважає, що покарання відповідає тяжкості скоєного та даним про особу обвинуваченого, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , оскільки по справі не встановлено істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями, його захисника ОСОБА_12 залишити - без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: