В И Р О К
Іменем України
29.01.2016 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
із участю: - секретаря ОСОБА_2 ,
- прокурора ОСОБА_3 ,
- потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000776 від 02.09.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України,
УСТАНОВИВ :
Близько 12 годині 00 хвилин 02.09.2015 року поблизу будинку АДРЕСА_1 на грунті довготривалих неприязних відносин поміж місцевими мешканцями ОСОБА_4 та її матір`ю ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку виникла словесна суперечка. У цей час син останньої ОСОБА_6 , почувши сварку між жінками, втрутився у конфлікт з метою підтримати свою матір. Він наблизився впритул до ОСОБА_8 та умисно наніс їй один удар рукою у ліву ділянку голови, після чого схопив останю долонями за шию та почав її стискати, на що жінка пручалась та чинила спротив, намагаючись припити дії ОСОБА_6 . Однак, той, продовжуючи свій намір спричинити тілесні ушкодження, схопив ОСОБА_4 за палець лівої руки та почав його викручувати, припинивши вказані дії лише після втручання ОСОБА_5 . Цими своїми діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_4 синці потилично-тім`яної ділянки голови зліва та ділянки основної фаланги першого пільця лівої кисті, лівої молочної залози, по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, а також садна по передній поверхні грудної клідки в ділянці грудини, які за ступенем тяжкості як усі разом, так і кожне окремо належать до легких тілесних ушкоджень.
У цей же час вказаної доби поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , яка була очевидцем даних подій, намагаючись припинити бійку, почала відтягувати ОСОБА_6 за одяг, ставши поміж ним та своєю донькою ОСОБА_4 . У відповідь ОСОБА_6 взяв у своєї матері ОСОБА_7 дерев`яну палицю, на яку та спирається під час ходи, замахнувся та умисно наніс нею один удар по кисті лівої руки ОСОБА_5 , чим спричинив останній краєвий снутрішньо-суглобовий перелом основи проксимальної фаланги 4-го пальця та субкапітальний перелом 5-ї кістки лівої кисті, які не становили небезпеки для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознаками тривалого розладу здоров`я (понад 21 день) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю.
Показав, що кримінальні правопорушення вчинив за обставин, викладених вище.
Пояснив, що опівдні 02.09.2015 року він вийшов з будинку АДРЕСА_1 , де мешкає з батьками, та тримаючи в руках мішки, було рушив уздовж вулиці отримувати зерно. Слідом за ним його матір ОСОБА_7 вигонила з подвір`я їх корову до череди, яку мали гнати на пасовисько. Раптом він почув позаду жіночі крики, озирнувся та побачив, що із його матір`ю голосно сваряться ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Захищаючи матір від нецензурної лайки останніх, він швидко підійшов до них та вдарив рукою по голові ОСОБА_4 після чого зчепився та почав штовхатись з нею. Пояснив, що при цьому він міг хапати останню за шию та за палець її руки. Також визнав, що дерев`яною палицею, на яку при ході спирається його матір, він наніс один удар по кисті ОСОБА_5 , яка їх розбороняла. Погодився з тим, що від його дій потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, вид, характер та ступінь тяжкості яких, що встановлені висновками судово-медичної експертизи, визнав.
У вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 02.09.2015 року вона з своєю донькою ОСОБА_4 згідно черговості пасли удвох корів мешканців с.Людавки. Збираючи близко 12 години дня тієї доби череду вона попросила ОСОБА_7 , щоб та не виганяла власну корову, оскільки з ними вони мали давню суперечку щодо черговості та кількості здійснених кожною сім`єю випасань. Не погодившись з цим її проханням ОСОБА_7 почала голосно та нецензурно лаятись до них з дочкою. На її крик прибіг її ж син ОСОБА_6 , який почав бити руками ОСОБА_4 , а коли він узяв до рук палицю, з якою пересувається його матір, та замахнувся нею з наміром вдарити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підставила під цей удар свою руку, отримавши перелом двох пальців лівої кисті. Вказала, що на разі рухомість цих зламаних пальців не відновилась повністю. Також зазначила, що особисто не пробачила ОСОБА_6 , оскільки він не намагався ні в який спосіб загладити власну провину перед ними. Покарання обвинуваченому просила визначити на розсуд суду.
Потерпіла ОСОБА_4 надала суду аналогічні пояснення щодо причин, місця та перебігу в часі сварки, яку затіяла матір ОСОБА_6 ОСОБА_7 Повідомила, що тоді ж ОСОБА_6 , вислювлюючись також у їх з матір`ю адресу нецензурною лайкою, підбіг до неї та завдав рукою у ліву частину голови позаду вуха, піля чого притис до стіни, здавлюючи руками шию. Вона намагалась його відштовхнути та вівільнитись, однак, ОСОБА_6 схопив її за великий палець лівої руки та та став викручувати його вбік. Після втручання її матері обвинувачений припинив свій напад. Повідомила, що завдані їй ОСОБА_6 тілесні ушкодженя не спричинили незворотніх наслідків для її здров`я. Також вказала, що вона не пробачила обвинуваченому та просила покарати його на розсуд суду.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений та потерпілі повідомили, що кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.
Судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано заперечень проти вказаного обсягу та порядку дослідження доказів.
При цьому суд виходить з того, що кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим, є відповідно злочином невеликої та середньої тяжкості, разом з тим вони не є складним та є одноепізодними; обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, якість зібраних під час провадження досудового слідства доказів сумнівів у суду не викликають.
Таким чином, судом встановлено вчинення ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, заподіяного потерпілій ОСОБА_5 , тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за що ОСОБА_6 підлягає кримінальній відповідальності за ч.1 ст.122 КК України.
Також в судовому засіданні встановлено спричинення ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 , за вчинення якого ОСОБА_6 повинен нести кримінальну відповідальність за ч.1 ст.125 КК України.
При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Так, обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наразі він ніде офіційно не працює, існуючи за рахунок випадкових заробітків та не має статусу безробітної особи, на обліку у лікарів психіатрів та наркологів не перебував і не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання, йому на період до 31.08.2016 року встановлено третю групу інвалідності.
Ті обставину, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та має на утримання непрацездатних батьків, слід віднести до таких, що пом`якшують покарання.
Встановлена в судовому засіданні ознака вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_5 , судом визнається такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.
З урахуванням сукупності наведеного суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого з метою його виправлення та перевиховання покарання у виді громадських робіт за вчинення ним умисного легкого тілесного ушкодження, визнаючи недостатнім альтернативне покарання у виді штрафу та за неможливості застосування виправних робіт щодо непрацюючої особи, а також призначити покарання у виді позбавлення волі за завдане ним умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, із визначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим в порядку, встановленому ст.70, 72 КК України, і не вбачає в даному конкретному випадку можливості застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст.69, 69-1 КК України.
Одночасно, приймаючи до уваги, що вчинені ним кримінальні правопорушення є тяжким злочином, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, з урахуванням особи ОСОБА_6 , який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, та враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, а також приймаючи до уваги думки потерпілих, які не вимагали суворого покарання, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання шляхом звільнення його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього певних обов`язків на період терміну випробування.
Враховуючи, що в ході судового провадження ніким не заявлено про скасування чи зміну попередньо обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, його слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речовий доказ слід залишити у розпорядженні його власниці ОСОБА_7 .
Керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч.1 ст.125 КК України у виді ста шістдесяти годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначити у виді позбавлення волі строком на два роки.
Відповідно до вимог ст.75, 76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
1) не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речовий доказ: дерев`яну палицю залишити в розпорядженні ОСОБА_7 (а.к.п.35)
Вирок набирає законної сили після закінчення строку його оскарження.
На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.
Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1