ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської обліку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 червня 2014 року приблизно о 23:20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись біля кафе «Затишок», що в с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в процесі сварки наніс удари руками по голові ОСОБА_2, від яких він впав на землю. Після цього ОСОБА_1 продовжив наносити удари руками та ногами по тулубу та голові потерпілого, який лежав на землі, чим завдав останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що його дії неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки підлягали кваліфікації за ст. 123 КК України, в обґрунтування чого посилається на неповноту судового розгляду та не погоджується із установленими обставинами провадження. Указує, що призначене покарання є надмірно суворим, а розмір моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілого, великим.

Перевіривши доводи касаційної скарги, надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Так, фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки суду першої інстанції та перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ст. 438 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається ОСОБА_1 при обґрунтуванні його позиції про необхідність кваліфікації його дій за ст. 123 КК України, не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Окрім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо оцінки доказів.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України через недоведеність його винуватості у завданні умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, були предметом дослідження суду першої інстанції та спростовані із наведенням докладних мотивів такого рішення.

При цьому з вироку суду видно, що у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_1 зазначав про необхідність кваліфікації його дій за ст. 124 КК України, указуючи, що дії вчинені ним при перевищенні меж необхідної оборони, однак за результатами оцінки наявних у справі доказів установлено, що злочинні дії вчинено засудженим під час конфлікту, а не з метою захисту від суспільно небезпечного посягання. У суді апеляційної інстанції засуджений висновки суду щодо кваліфікації його дій не оспорював, порушував питання про пом'якшення йому покарання.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам судів першої інстанції, а касаційна скарга засудженого не містить переконливих доводів, які б спростовували висновки суду в частині кваліфікації його дій.

Враховуючи наведене, за встановлених судами фактичних обставин вчиненого злочину, твердження засудженого про неправильну кваліфікацію його дій та необхідність їх кваліфікації ст. 123 КК України є необґрунтованими.

ОСОБА_1 не наведено доводів про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законі та обґрунтовані судові рішення чи таких, які б були безумовними підставами для їх скасування.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок суворості на увагу не заслуговують.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 у мінімальних межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, наведені вимоги кримінального закону судом дотримано. Так, суд урахував ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні матір, яка є інвалідом 3 групи. Зважив суд також на думку потерпілого, який просив призначити покарання відповідно до вимог закону. Обставиною, що пом'якшує покарання суд визнав часткове визнання винуватості.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу ОСОБА_1 внаслідок суворості, дійшов висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для його пом'якшення, у тому числі із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки встановлені по справі обставини, що пом'якшують покарання не є такими, що істотно знижують тяжкість злочину.

Суд касаційної інстанції погоджується із вищевказаним висновком суду апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та належним чином мотивованим.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Твердження засудженого про те, що судом необґрунтовано завищений розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому не заслуговують на увагу.

За змістом положень статей 23, 1167 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як убачається із вироку суду, вищенаведені вимоги при частковому задоволенні цивільного позову у частині відшкодування завданої злочином моральної шкоди дотримано.

Так, суд виходив із засад розумності та справедливості, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України врахував глибину душевних страждань потерпілого, який внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, має проблеми зі здоров'ям, на теперішній час є інвалідом 2 групи, втратив зір на 80 відсотків, потребує постійного стороннього догляду та лікування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5