Справа №473/1636/15-к 20.08.2015 20.08.2015 20.08.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Вознесенського району Миколаївської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
Провадження №11-кп/784/578/15 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця роботи, проживання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., на користь держави за проведення експертизи - 306,90 грн.

Вирішено питання про речові докази.

На обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування судом 1-ої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України. Зазначає, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України ( розбій), тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло. Вказує, що перекваліфікація дій обвинуваченого судом 1-ої інстанції з ч.3 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 187 КК України є невірною та необґрунтованою. Вважає, що суд необґрунтовано критично поставився до показань потерпілого ОСОБА_6 та наполягає на достовірності його показань про те, що після спільного вживання алкогольних напоїв обвинувачений ОСОБА_7 із своєю сестрою пішли додому, а потерпілий залишився вдома сам. Через деякий час, коли ОСОБА_7 знову прийшов до потерпілого, то напав на останнього, наніс йому кілька ударів, від яких той впав на підлогу. Після чого ОСОБА_7 зайшов до квартири потерпілого та забрав його комп`ютер. Потерпілий намагався перешкодити обвинуваченому, але отримав ще кілька ударів. При цьому, на думку прокурора, суд надав невірну оцінку показанням обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , які перебувають у родинних стосунках. Тому вважає перекваліфікацію судом дій обвинуваченого на менш тяжкий злочин неправильною. Крім того, вважає невірним висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, вважає рішення суду про застосування ст. 75 КК України невмотивованим. Зазначає, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі за корисливий злочин, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення. Також посилається на те, що ОСОБА_7 вживав алкогольні напої безпосередньо перед вчиненням злочину, що згідно ст. 67 КК України є обставиною обтяжуючою покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 на обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на свої показання в суді 1-ої інстанції. Наполягає, що ОСОБА_7 покинув його квартиру після спільного вживання спиртних напоїв, і він (потерпілий) залишився вдома один. Через деякий час ОСОБА_7 повернувся, наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, від чого останній впав, зайшов у квартиру і став забирати комп`ютер. Потерпілий намагався відібрати у обвинуваченого комп`ютер, але не зміг, отримав удари в живіт та обличчя. Зауважує, що коли обвинувачений ОСОБА_7 повернувся до нього, він його до квартири, не запрошував. Заперечує, що останній мав на меті забрати комп`ютер в якості застави. Пояснює, що він є інвалідом третьої групи та має вади з ногами, тому не зміг дати відсіч обвинуваченому. Зауважує, що судом 1-ої інстанції не надана належна оцінка його показанням та необґрунтовано надана перевага показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , які той неодноразово змінював з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також показанням свідка ОСОБА_11 , яка є сестрою обвинуваченого. На його думку, суд 1-ої інстанції значно занизив спричинену йому моральну шкоду та наполягає на відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 20000 грн..

Судом 1-ої інстанції встановлено, що в вечірній час після 22.00 год. в ніч на 25.01.2015р. обвинувачений ОСОБА_7 , його неповнолітня сестра ОСОБА_11 , їх знайомий ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_6 знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий ОСОБА_6 . Вказані особи, крім ОСОБА_11 , вживали спиртні напої на протязі тривалого часу. Через деякий час їх знайомий ОСОБА_12 пішов з квартири. Приблизно о 01.00 год. 25.01.2015р. між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_7 , які знаходилися в приміщенні зазначеної квартири, виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, здійснив напад на потерпілого ОСОБА_6 . Під час вказаних дій ОСОБА_7 декілька разів вдарив потерпілого кулаком руки в обличчя, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в області слизової верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та забою носу з набряком м`яких тканин та садном, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 впав на підлогу, а ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна пройшов до кімнати, де відкрито заволодів системним блоком комп`ютеру «Asus» вартістю 6000 грн. та монітором «Asus», модель VH 222, вартістю 2500 грн. Після розбійного нападу комп`ютер і монітор ОСОБА_7 переніс до місця свого мешкання по АДРЕСА_1 . В результаті розбійного нападу ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 8500 грн.

Дії ОСОБА_7 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просили вирок суду 1-ої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, показав, що в вечірній час 24.01.2015р. він зі свою сестрою ОСОБА_11 пішли в 3-ий район м. Вознесенська випити пиво, де приблизно о 22.00 годині зустріли потерпілого ОСОБА_6 , з яким він почав вживати спиртні напої. Потім він, його сестра, їх знайомий ОСОБА_12 і ОСОБА_6 пішли на квартиру потерпілого, де продовжували вживати спиртні напої. Через деякий час їх знайомий ОСОБА_12 пішов додому, а вони втрьох знову пішли до магазину, щоб купити спиртне. Коли поверталися, то ОСОБА_6 неодноразово падав. Після 01.00 год. 25.01.2015р. він вийшов на балкон, а в приміщенні залишились його сестра і потерпілий. Знаходячись на балконі, він почув стук дверей, зразу зайшов в приміщення квартири і потерпілий йому сказав, що його сестра пішла додому. Він побіг за сестрою, яку наздогнав при виході із під`їзду. Остання йому розповіла, що коли вона залишилася одна в квартирі, то потерпілий до неї чіплявся. Після цього він повернувся до квартири ОСОБА_6 з метою забрати свою куртку і з`ясувати стосунки відносно його сестри. Оскільки двері були зачинені, то подзвонив в дзвінок. Так як двері не були зачинені на замок, то зайшов в приміщення квартири потерпілого. Між ним та ОСОБА_6 виникла сварка з приводу поведінки останнього до його сестри, під час якої він вирішив забрати комп`ютер і віднести до себе додому, щоб зустрітися з потерпілим на другий день і розібратися в стосунках. ОСОБА_6 умовляв його не брати комп`ютер. Щоб потерпілий не мішав йому забрати комп`ютер, він штовхнув останнього в грудну частину тулубу, після чого ОСОБА_6 впав на ліжко. Після цього комп`ютер він приніс до себе додому.
Допитана в суді 1-ої інстанції свідок ОСОБА_11 , яка знаходиться з обвинуваченим в родинних стосунках, показала, що в ніч на 25.01.2015р. вони з ОСОБА_7 пішли в 3-ий район м. Вознесенська, де зустріли ОСОБА_12 , якого раніше не знали. Останній запропонував випити. В магазині під час купівлі спиртних напоїв зустріли потерпілого ОСОБА_6 , до якого пішли на квартиру. На квартирі потерпілого чоловіки вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_12 пішов додому. ОСОБА_13 вони втрьох пішли до магазину за покупкою спиртного. Коли поверталися на квартиру потерпілого, то останній по дорозі два рази падав на землю. По приходу в квартиру її брат та потерпілий продовжували вживати спиртні напої. Потім її брат вийшов на балкон, а вона залишилися з потерпілим. ОСОБА_6 став до неї чіплятися, після чого вона вийшла із квартири. ОСОБА_7 наздогнав її при виході з під`їзду будинку. Вона розповіла брату про поведінку потерпілого і він повернувся до квартири потерпілого. Що відбувалося в квартирі, вона не знає.
При кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України суд 1-ої інстанції у вироку послався саме на показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , безпідставно відкинувши показання потерпілого, вказавши на те, що ОСОБА_7 повернувся до квартири потерпілого не з метою заволодіння майном, а з`ясувати стосунки з потерпілим з приводу сестри та забрати свої речі, в квартиру обвинувачений зайшов з дозволу потерпілого.

Проте, як вбачається з наведених вище показань свідка ОСОБА_11 , вона не була очевидцем подій, що сталися після повернення ОСОБА_7 до квартири потерпілого ОСОБА_6 . Остання підтверджує лише ті показання обвинуваченого ОСОБА_7 , що стосуються знайомства та спільного вживання обвинуваченим та потерпілим спиртних напоїв.

Проте, як показав в суді потерпілий ОСОБА_6 , після того, як обвинувачений зі своєю сестрою пішли від нього, він став прибиратися у квартирі. Прибираючи, він почув дзвінок, а коли відчинив двері, то обвинувачений без дозволу зайшов до квартири і біля дверей одразу ударив його, від чого він упав на підлогу. ОСОБА_7 зайшов до кімнати і став забирати комп`ютер. Коли потерпілий намагався йому завадити, то обвинувачений вдарив його ногою в живіт і в обличчя. Забравши комп`ютер, ОСОБА_7 пішов з квартири.
Показання потерпілого ОСОБА_6 стосовно обставин події є послідовними та чіткими, узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі з висновками експерта № 39 від 29.01.2015р. про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у вигляді синця в області слизової верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та забою носу з набряком м`яких тканин та садном, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та могли утворитися за обставин, на які вказує потерпілий.

Показання потерпілого повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що він зайшов в квартиру з дозволу потерпілого, не маючи на меті заволодіння його майном. З огляду на обставини події апеляційний суд вважає показання потерпілого цілком достовірними. Тому апеляційний суд критично ставиться до показань ОСОБА_7 та розцінює його показання як намагання уникнути відповідальності за скоєне. Дії обвинуваченого в квартирі потерпілого свідчать про те, що він проник до житла останнього з метою заволодіння його майном.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд 1-ої інстанції безпідставно надав перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Апеляційний суд вважає, що встановлені судом 1-ої інстанції обставини вчинення злочину не відповідають фактичним обставинам справи, а висновок суду про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, є необґрунтованим, суперечить іншим висновкам суду про доведеність обвинувачення та дослідженим доказам. Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК України, а тому оскаржуваний вирок в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі ст.ст. 407, 411, 420 КПК України.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за обставин, які встановлені під час досудового розслідування та викладені у обвинувальному акті:

Приблизно о 01.00 год. 25.01.2015р. ОСОБА_7 з метою відкритого заволодіння чужим майном прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де подзвонив у дверний дзвоник. Коли господар ОСОБА_6 відчинив вхідні двері, ОСОБА_7 здійснив напад на нього, декілька разів вдаривши потерпілого кулаком руки в обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в області слизової верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та забою носу з набряком м`яких тканин та садном, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 впав на підлогу, а ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна пройшов до кімнати, де відкрито заволодів системним блоком комп`ютеру «Asus» вартістю 6000 грн. та монітором «Asus», модель VH 222, вартістю 2500 грн. В результаті розбійного нападу ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 8500 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 187 КК України, апеляційний суд враховує, що ним вчинено особливо тяжкий злочин. Як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує: наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, відшкодування потерпілому матеріальної шкоди.

Крім того, апеляційний суд враховує дані про особу обвинуваченого, який працює водієм ПрАТ «Микитівський гранітний кар`єр», за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Виходячи з сукупності викладених обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 187 КК України, без конфіскації майна.

Що стосується вимог потерпілого ОСОБА_6 щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , то апеляційний суд приходить до висновку, що його апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції вказаних вимог дотримався, обґрунтовано встановивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, в розмірі 5000 грн.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в своїй позовній заяві посилається на те, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , він зазнав моральної шкоди, яка виразилась у щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, страху можливого повторення подій, потребі в уникненні аналогічних обставин, насторозі, тривозі, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні подій, важкості виконання повсякденних обов`язків, психологічному дискомфорті, зниженому та нестійкому настрої, порушенні сну, неприємних сновидіннях, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, реакції замикання, бажанні уникати конфліктів, почутті образи, обуренні, приниженій гідності, побоюванні помсти, приниженні особистості в результаті поведінки обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тому суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, з урахуванням обставин справи та тяжкості спричинених потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, виходячи з засад розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку, що розмір компенсації моральних страждань по заявленому потерпілим позову буде достатнім та спів мірним 5000 грн.. Тому з огляду на зазначене апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_6 в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора Вознесенської міжрайонної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині кваліфікації його дій та призначення покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 5 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна..

Запобіжний захід до виконання вироку залишити ОСОБА_7 особисте зобов`язання.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання засудженого ОСОБА_7 на виконання вироку.

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.

Головуюча

Судді