АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 р. у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005658, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який до утримання в Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 р. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 10 листопада 2015 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 17 вересня 2014 року по 17 листопада 2014 року та з 09 грудня 2014 року по 09 листопада 2015 року включно.
У кримінальному провадженні судом першої інстанції вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав на зазначений вирок апеляційну скаргу, в якій просив вирок змінити та зменшити строк призначеного судом першої інстанції покарання, посилаючись на те, шо він активно сприяв досудовому розслідуванню та щиро розкаявся у вчинених злочинах. Апелянт також просив врахувати, що він є єдиним годувальником в сім`ї та має на утриманні матір пенсійного віку, а тому, на його переконання, є підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також просив застосувати п. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року), прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
07 липня 2014 року приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 вирішив вчинити крадіжку з квартири. Реалізуючи свій умисел, він зайшов до під`їзду вищевказаного будинку, який був відчинений, та піднявся по східцях на другий поверх. Обравши для вчинення злочину квартиру АДРЕСА_3 , вхідні двері якої були обладнані не складним замком, дістав викрутку та розвідний ключ, та шляхом зламу замку, таємно проник до квартири потерпілої ОСОБА_7 . В подальшому, ОСОБА_6 оглянув квартиру та знайшов грошові кошти в сумі 860 гривень, які він поклав до власної кишені та з місця вчинення злочину з викраденим зник.
Крім того, ОСОБА_6 , 21 липня 2014 року, в нічний час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , вирішив вчинити крадіжку з квартири. Підійшовши до під`їзду вищевказаного будинку, він піднявся по східцях на п`ятий поверх квартири АДРЕСА_5 , подзвонив у двері вказаної квартири та впевнившись, що у квартирі нікого немає, дістав викрутку та розвідний ключ, за допомогою яких зламав замок на вхідних дверях та проник до квартири і викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме телевізор марки «Філіпс» вартістю 5 157 грн., ноутбук марки «HP» вартістю 1 500 грн., грошові кошти в сумі 5800 грн. Одночасно, ОСОБА_6 знайшов та викрав ювелірні вироби із золота і срібла, а саме: кулон вигляді серця вартістю 1000 грн., срібну каблучку вартістю 500 грн., срібну каблучку вартістю 500 грн., сережки срібні вартістю 500 грн., золотий ланцюжок із вставками з білого золота вартістю 2 000 грн., золотий ланцюжок вартістю 2 000 грн., каблучку золоту вартістю 5 000 грн., каблучку з білого золота вартістю 4 000 грн., прикрасу на шию фірми «Frey Wille» вартістю 5000 грн. Після цього, з викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 32 957 грн.
Крім того, 22 липня 2014 року, приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , вирішив вчинити крадіжку з квартири. Він зайшов до під`їзду вищевказаного будинку і піднявся по східцях на другий поверх до квартири АДРЕСА_7 . Після цього дістав викрутку та розвідний ключ, за допомогою яких зламав замок на вхідних дверях та проник до вказаної квартири, де викрав ноутбук марки: «HP 650» вартістю 3000 грн., чим завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_9 .
Крім того, 22 липня 2014 року, о 15 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_8 , вирішив вчинити крадіжку з квартири. Так, він зайшов до під`їзду вищевказаного будинку і піднявся по східцях на шостий поверх до квартири АДРЕСА_9 . В подальшому дістав викрутку та розвідний ключ, за допомогою яких зламавзамок на вхідних дверях та проник до вказаної квартири, де викрав ноутбук марки «HP» вартістю 5 000 грн., а також ювелірні вироби, а саме: срібний браслет вартістю 300 грн., сережки срібні вартістю 300 грн., каблучку срібну з гранатом вартістю 550 грн., та з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 6 150 грн.
Крім того, 08 серпня 2014 року, в обідній час, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_10 вирішив вчинити крадіжку з квартири. Він зайшов до під`їзду вищевказаного будинку і піднявся по східцях на п`ятий поверх до квартири АДРЕСА_11 . В подальшому дістав викрутку та розвідний ключ, за допомогою яких зламав замок на вхідних дверях та проник до вказаної квартири, викрав ноутбук чорного кольору марки «Асус» вартістю 4 000 грн., та з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_11 .
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим, не заперечуються.
При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та зменшення строку призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
При призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно.
При цьому, з огляду на відсутність по справі обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, на що вказує ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив йому покарання в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальні правопорушення обвинувачений вчинив до постановлення попереднього вироку Солом`янським районним судом міста Києва від 15 травня 2015 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано застосував принцип часткового складання призначених покарань, та за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Доводи обвинуваченого щодо наявності підстав для застосування вимог п. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року) та зарахування йому у строк відбуття покарання за даним вироком суду строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і звільнення його з-під варти по відбуттю строку покарання, колегія суддів вважає безпідставними.
Ураховуючи, що ОСОБА_6 утримувався під вартою у Київському слідчому ізоляторі № 13 з 17 вересня 2014 року до 17 листопада 2014 року та з 09 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року включно, загальний строк його попереднього ув`язнення у межах кримінального провадження на день апеляційного розгляду становить 1 рік 3 місяці 10 днів, що з урахуванням п. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24 грудня 2015 року) відповідає 2 рокам 6 місяцям 20 дням позбавлення волі.
Однак вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, тобто на день апеляційного розгляду відбутий обвинуваченим у межах кримінального провадження строк попереднього ув`язнення менший фактично призначеного йому покарання, а тому клопотання ОСОБА_6 про звільнення його з-під варти у зв`язку із відбуттям строку призначеного покарання задоволенню не підлягає.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 р. щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3