В И Р О К
іменем України
"13" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010990 від 23 липня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,-

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 23.07.2015 року, приблизно о 14 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку № 7 по вул. Микитенка в м. Києві, побачив потерпілу ОСОБА_4 , у якої на шиї був золотий ланцюжок з золотим кулоном.

В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинни ймисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном з метою протиправного збагачення, обравши предметом свого злочинного посягання золоті вироби, що належали потерпілій ОСОБА_4 та знаходились у неї на шиї.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , підійшов до потерпілої ОСОБА_4 , та шляхом ривка, зірвав у останньої з шиї золоті вироби, а саме: золотий кулон у вигляді «Божої матері», вагою 13 грамів, вартістю 11700 гривень; частину золотого ланцюжка, вартістю 300 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріального збитку.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому. Цивільний позов потерпілої у сумі 12000 гривень визнав, зазначивши, що має намір відшкодувати завдану шкоду.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_6 просилвсуд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_4 підтвердила суду обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу його вчинення. Зазначила на тому, що,на цей час, має майнові претензії до обвинуваченого, у зв`язку з чим заявила з цього питання цивільний позов. В частині призначення покарання обвинуваченому поклалась на розсуд суду, на позбавленні волі в умовах ізоляції не наполягала.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальних проваджень, однак у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, спосіб життя, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння та вважає, за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді громадських робіт.

Про можливість належної соціалізації особита допустиму репутацію обвинуваченого свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями,наявність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім тощо), характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

На підставі ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в рахунок відбування покарання обвинуваченим за цим вироком термін попереднього ув`язнення з 23.07.2015 року по 23.09.2015 року включно.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні потерпіла пояснила, що матеріальна шкода складається з вартості викраденого майна.

Цивільний відповідач у судовому засіданні позов про відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, підтвердив готовність її відшкодувати та надав квитанцію про часткове відшкодування зазначеної суми у розмірі 1000 гривень.

Статтею 60 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, суд вважає доведеним завдання цивільному позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 12000 гривень, та вважає за можливе стягнути її з обвинуваченого (цивільного відповідача) з урахуванням частково відшкодованої суми у розмірі 11000 гривень.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді домашнього арешту слід змінити на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.
На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати термір попереднього ув`язнення з 23.07.2015 року по 23.09.2015 року, у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідає 8 годин громадських робіт, та звільнити його від відбування безпосередньо по повному відбуттю.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту змінити на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків: не відлучатися за межі м. Києва без дозволу суду і повідомляти суд про зміну місця проживання, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням).

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1