Справа № 160/488/15-к Провадження №11-кп/773/10/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Локачинського районного суду від 16 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 191 КК України на 1 (один) рікобмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 22 грудня 2014 року, перебуваючи на посаді начальника управління агропромислового розвитку Локачинської районної державної адміністрації, умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, в корисливих цілях видав наказ № 11-ос від 22 грудня 2014 року «Про матеріальну допомогу» та наказ № 09 від 22 грудня 2014 року «Про встановлення надбавок» із порушенням п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року № 268. На підставі вищевказаних документів ОСОБА_7 привласнив грошові кошти на загальну суму 3 435 грн., з них: 2651 грн. матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та 784 грн. премія до Дня працівників сільського господарства, які в подальшому використав у власних цілях.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просить вирок суду скасувати та на підставі ст. 48 КК України звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення у зв`язку зі зміною обстановки. Також вважає, що судом на момент ухвалення вироку було порушено вимоги ст. 61 КК України, а саме призначено покарання у вигляді обмеження волі, хоча він на момент ухвалення вироку досяг пенсійного віку.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказував на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі винного та тяжкості кримінального правопорушення. Просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Зазначає, що судом в порушення вимог ст. 61 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано покарання у вигляді обмеження волі, оскільки він є особою, що досяг пенсійного віку.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого, який просив його апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора до часткового задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами провадження та в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 191 КК України є правильною.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.

Підставними є доводи апелянтів про порушення судом вимог ч. 3 ст. 61 КК України при призначенні ОСОБА_7 основного покарання у вигляді обмеження волі.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та інвалідів першої і другої груп.

Згідно довідки управління Пенсійного фонду в Локачинському районі Волинської області, з 03 липня 2015 року ОСОБА_7 перебуває на обліку в Пенсійному фонді в Локачинському районі Волинської області і отримує пенсію за віком (а.п. 25).

Оскільки ОСОБА_7 є особою, що досягнув пенсійного віку, тому покарання у виді обмеження волі до нього застосовуватися не може.

В той же час доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки внаслідок того, що він перестав бути суспільно небезпечним, підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст. 48 КК України випливає, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_7 вину у вчиненні правопорушення визнав та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є особою раніше не судимою, інвалідом ІІІ групи, пенсіонером, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно. Злочин ОСОБА_7 вчинив 22 грудня 2014 року і на час його вчинення перший не вважався корупційним.

З урахуванням обставин, які були встановлені під час судового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що в силу вищенаведених обставин, обстановка навколо обвинуваченого на час розгляду справи судом суттєво змінилася, оскільки останній відшкодував зазвану шкоду, звільнився із займаної посади до оголошення йому підозри і на даний час є пенсіонером, що унеможливлює вчинення ОСОБА_7 нового злочину і свідчить про те, що він внаслідок зміни обстановки перестав бути суспільно небезпечним.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, своєю ухвалою скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Виходячи з того, що апеляційний суд дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, обвинувальний вирок щодо нього підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

З вищенаведених підстав апеляційний суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 288, 404, 405, 407, 417 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Вирок Локачинського районного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 07 травня 2015 року, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді :