Ухвала
іменем україни
02 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2015року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004055, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого останній раз 18 червня 2012 року Суворовським районним судом м. Херсона за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
Згідно із зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 550 грн.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на невідповідність ухвали статтям 370 та 419 КПК, оскільки залишились не спростованими доводи скарги захисника про порушення права на захист підозрюваного, зокрема незаконного затримання ОСОБА_5 , а також сума матеріальної шкоди встановлена без дотримання вимог ст. 242 КПК.
Засуджений ОСОБА_5 , у касаційній скарзі просить зазначені судові рішення скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі. Вважає, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та неналежних доказах, які не були предметом безпосереднього дослідження в суді. Вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК, оскільки відсутні обґрунтування наявності «попередньої змови на вчинення злочину», а також дані про точну вартість викраденого майна. Стверджує про порушення його права на захист у зв`язку із незаконним затриманням та надмірну суворість призначеного покарання. Зазначає про проведення судових дебатів без участі потерпілого та незаконність ухвали апеляційного суду.
Згідно з вироком суду,05 серпня 2014 року близько 21.00 год ОСОБА_5 разом із невстановленою досудовим слідством особою, діючи за попередньою змовою між собою, знаходячись біля будинку № 28-а по вул. Карбишева у м. Херсоні, відкрито із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя, викрали особисте майно громадянина ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон «Самсунг», вартістю 800 грн з сім - карткою ПрАТ «МТС Україна», вартістю 50 грн, планшет «Apple», вартістю 500 гривень та документи на імя потерпілого, які матеріальної цінності для нього не представляють, чим спричинили ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 1350 грн.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора і частково підтримав скаргу засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, колегія суддів при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку наведено докладні мотиви.
При цьому доводи про необґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_5 за ознакою «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб» є безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 в яких він неодноразово, у тому числі при пред`явленні особи для впізнання та під час судового слідства вказував, що в день події із ОСОБА_5 був інший чоловік, з яким вони в ході його побиття домовлялися про послідовність своїх дій направлених на заволодіння майном. Після скоєного ОСОБА_5 з цим чоловіком разом втекли в одному напрямку. Ці показання потерпілого є логічними,послідовнимитанезмінними, узгоджуються як між собою, так із іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
Також суд дослідив показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 й інші докази на підтвердження вчинення злочину щодо ОСОБА_7 саме ОСОБА_5 у групі із невстановленою слідством особою, а саме: протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення вилученого мобільного телефону, огляду приміщення та огляду відеозапису.
Суд дав належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні та дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Дії винного правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, та скоєного за попередньою змовою групою осіб.
Твердження засудженого про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК є безпідставними, оскільки цей процесуальний документ містить у собі всі складові, що передбачені частиною 2 вказаної статті, у тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Що стосується доводів касаційних скарг про порушення права на захист ОСОБА_5 на досудовому слідстві, то вони були предметом перевірки під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, який їх спростував наведеними в ухвалі доводами. Цей висновок апеляційного суду є обґрунтованим і сумніву не викликає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом не було порушено вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК, оскільки потерпілий ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в ході якого особисто давав показання з приводу обставин події, однак в подальшому в письмовій формі відмовився брати участь в судовому розгляді (т. 3 а.п. 29-30).
Покарання засудженому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, то касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:
Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3