УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині та наголосила на тому, що накладення арешту обумовлена наступними підставами: з метою забезпечення конфіскації майна або цивільного позову, відшкодування у подальшому спричинених державі збитків від взаємовідносин між ТОВ «Аскоп-Україна» та ТОВ «Нексус-Україна», якими була створена видимість проведення реальних господарських операцій, з метою виникнення незаконного податкового кредиту у підприємства ТОВ «Аскоп-Україна», яка призвела до збитків в сумі 1 163 231,03 грн. в частині ПДВ.
У судове засідання інші учасники процесу визначені ч. 1 ст. 172 КПК України, зокрема представник ТОВ ОСОБА_9 не з`явилися, однак слідчий суддя, враховуючи положення ч. 1 ст. 172 та ст.ст. 22, 26 КПК України, та думку учасників процесу, зокрема ОСОБА_5 , який зауважив, що самостійно представлятиме інтереси власника майна, вважає за можливе розглянути дане клопотання у відсутність останніх.
Тож, слідчий суддя, дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного і перебувають у нього з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
В судому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст.ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 ст. 167 КПК України.
Клопотання органу досудового розслідування відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главами 16, 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи".
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Однак, враховуючи те, що слідча у судовому засіданні вказала на те, що, на час розгляду клопотання у суді розмір доведених збитків на думку слідства від фіктивних взаємовідносин між ТОВ становить 1163231 гривень 03 копійки, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт саме на дану суму.
Арешт коштів у сумі більшій, ніж встановлені слідством збитки у розмірі 1163231 гривень 03 копійки, суперечить п. 1-п.3 ч. 2 ст. 132 КПК України, оскільки не доводить вказаних у даній статті обставин, як-то завдання шкоди державі на більшу суму, забезпечить виконання завдань, адже у слідства, на цей час, єдине завдання забезпечити відшкодування доведених ним збитків, розмір, яких в цей час становить 1163231 гривень 03 копійки, тобто потреби досудового дорозслідування не виправдовують такий ступінь втручання в діяльність ТОВ.
При цьому, слідчий суддя враховує, що у разі, якщо в ході досудового розслідування буде встановлено розміру збитків, який є більшим ніж 1163231 гривень 03 копійки слідчий не позбавлений змоги звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт вказаної суми.
До доводів слідчого викладених у клопотанні про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна або цивільного позову, відшкодування у подальшому спричинених державі збитків від взаємовідносин між ТОВ «Аскоп-Україна» та ТОВ «Нексус-Україна», слідчий суддя ставиться критично, оскільки підозрюваний у провадженні у вчиненні злочинів за ст.ст. 205, 212 КПК України, відсутній, тож враховуючи норми ст. 171 КПК України, арешт майна з цих підстав накладений бути не може, адже ТОВ не несе в силу закону цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями не ідентифікованого підозрюваного, тобто арешт майна з цих підстав був би порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, бо не було б дотримано принципу «законності» і він не був свавільним, саме втручання не було б пропорційним, адже не відповідало б тяжкості правопорушення і становило особистий і надмірний тягар для ТОВ, у зв`язку з чим відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити частково.
В решті клопотання відмовити.
Негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого першого відділу кримінальних розслідувань Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_4 , та прокурора прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_3 ..
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Копія ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 15 год. 20 хв. 12.10.2015 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1