Справа № 496/196/16-к
Провадження № 1-кп/496/75/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора військової прокуратури

Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Біляївка матеріали кримінального провадження за підозрою:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзівка, Фрунзенського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, водія-кіномеханіка, старшого солдата, раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд-

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року „Про часткову мобілізацію на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.10.2013 року Великомихайлівсько-Фрунзівським РВК Одеської області ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом, яку останній з зазначеного часу проходить у військовій частині Польова пошта НОМЕР_1 , що дисколується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому звані „старший солдат. Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини. Відтак, з 07.10.2013 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини Польова пошта НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п.п. 1, 3 ст. 24 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Відповідно до наказу командира військової частини Польова пошта НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 від 18.07.2014 року призначено на посаду водія-кономеханіка клубу. Проте, діючи на порушення статутних вимог та обов`язків старший солдат ОСОБА_4 з метою тимчасово ухилитись від військової служби 22 грудня 2015 року без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану не прибув до військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 20 січня 2016 року.
Таким чином, ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-кіномеханіка клубу військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , з метою тимчасового ухилитись від військової служби 22 грудня 2015 року без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану не прибув до військової частини Польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 20 січня 2016 року.

За скоєння вказаних дій обвинуваченого ОСОБА_4 передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 407 КК України, а саме - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану,.

Між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, обвинуваченим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 20.01.2016 року була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений визнав себе винним у скоєні вказаного кримінального правопорушення, сторони узгодили між собою міру покарання ОСОБА_4 . Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст 12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, а саме наявність хворої бабусі, а також беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшають покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди щодо можливості застосування ст. ст. 60, 69 КК України та призначення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України більш м`якого покарання ніж зазначено санкцією статті, у вигляді 6 (шести) місяців арешту з утриманням на гауптвахті.

П. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що суд у судовому засіданні має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затверджені угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, допускається.

Злочин в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

В судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України роз`яснені обвинуваченому.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, умови угоди не порушують права, свободи, інтереси сторін або інших осіб, чи суспільства.

За таких обставин суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20.01.2016 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, обвинуваченим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту з утриманням на гауптвахті.

Керуючись ч. 4 ст. 407 КК України, ст. ст. 314, 368, 370, 371, 374, 468-475 КПК України, суд
З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20.01.2016 року укладену між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, обвинуваченим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту з утриманням на гауптвахті.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1