Справа №11-549/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року 09 листопада колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Лугового М.Г.,

суддів - Безверхого О.М., Сахнюка В.Г.

з участю прокурора - Пирлик Н.О. засудженого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 червня 2010, року, яким :

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с. Сіренки Лебединського району Сумської області, раніше судимий: 14 листопада 2008 року за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі й на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,-

засуджений за ст. 187 ч.3 КК України на сім років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання у виді одного року позбавлення волі і остаточно йому визначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 154 грн. та відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Вирішено питання про речові докази відповідно до вимог ст. 81 КПК України

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений за вчинення злочину при слідуючих обставинах.

31 жовтня 2009 року о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння в с. Косенки Лебединського району Сумської області, вирішив з метою незаконного збагачення проникнути в господарство ОСОБА_3 Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_2, через незамкнену хвіртку проник до господарства ОСОБА_3 Побачивши потерпілого, з метою заволодіння його грошима, ОСОБА_2, пред'явив йому вимогу передати гроші, направивши у його бік кухонний ніж, який він тримав у лівій руці. ОСОБА_3відмовився передати гроші, тоді ОСОБА_2 вдарив його правою рукою у груди. Від отриманого удару потерпілий упав на спину внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді забою поперекового відділу справа, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Після цього ОСОБА_3 намагався підвестися, однак підсудний продовжуючи діяти з корисливих спонукань та з метою незаконного заволодіння грошима, тримаючи ніж у лівій руці, наніс кілька ударів правою рукою по голові потерпілого намагаючись здолати будь-які спроби його опору. ОСОБА_3, побоюючись за своє життя та здоров'я, схопив за ніж, який був у лівій руці ОСОБА_2 та намагався відібрати його у нього, але підсудний з метою подолання опору потерпілого висмикнув ножа з його рук спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран обох кистей, які є легкими тілесними ушкодженнями.

У поданій апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_2 не погоджується з вироком суду, вказує на його незаконність, заперечує свою причетність до вчинення злочину, стверджуючи, що органи дізнання засобами психічного та фізичного тиску змусили його визнати вину у скоєному. Звертає увагу на те, що він проживає за 5 км від місця вчиненого злочину. Посилається на однобічність, неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм кримінально-процесуального закону і неправильне застосування кримінального закону. Не погоджується з висновками експертизи, які на його думку не дають чітких відповідей щодо належності слідів крові саме йому. Вказує на неправильну кваліфікацію його дій за ч. Зет. 187 КК України,' кваліфікуючою ознакою якої є проникнення у інше сховище, оскільки всі дії відбулися на проході хвіртки. За цих підстав просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове слідство.

Вислухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію, міркування прокурора про наявність підстав для зміни вироку з перекваліфікацією злочину на ч. 1 ст. 187 КК України і пом'якшення покарання засудженому, а також перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном грунтується на доказах, зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні.

Так, з досліджених показань ОСОБА_2 слідує, що він під час досудового слідства повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину і давав детальні пояснення щодо обставин вчинення нападу на потерпілого з ножем з метою заволодіння його грошима. Визнавав вину у скоєному і в суді, однак від дачі показань відмовився. Подальші його заперечення в апеляції щодо причетності до вчиненого злочину, посилаючись на те, що органи дізнання засобами психічного та фізичного тиску змусили його визнати вину у скоєному, не заслуговують на увагу і спростовуються постановою прокурора про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.06.2010 р , з якої вбачається, що неправомірних дій працівників міліції не встановлено.

Крім того, з протоколу пред'явлення фотознімків для впізнання від 17 грудня 2009 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_3 серед чотирьох пред'явлених йому фотознімків вказав саме на зображення ОСОБА_2 /під номером 2/, як на особу, що здійснила на нього напад 31 жовтня 2009 року, а в поясненнях засудженого, викладених в додатку до апеляції не заперечується факт самих подій біля хвіртки господарства потерпілого.

З висновку судово-медичної експертизи від 09 листопада за № 326 вбачається, що при огляді ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження: різані рани обох кистей та забій поперекового відділу справа, які могли утворитися від дії колюче ріжучого предмету типа ніж.

Відповідно до висновку судово- цитологічної експертизи від 12 листопада 2009 року за № 477, на ножі з колодкою білого кольору, вилученого у ОСОБА_2, виявлені сліди крові, походження яких можливе від особи будь-якої статі, а також від змішування крові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 З висновку судово-медичної експертизи від 10 листопада 2009 року за № 327 вбачається, що при огляді ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження : на лівій та правій гомілці по попереднім та боковим поверхням 3 садна коричневого кольору з підвищеною поверхнею, які могли утворитися від укусу тварин.

Доводи засудженого ОСОБА_2 про однобічність та неповноту досудового і судового слідства є безпідставними.

Разом з тим, доводи засудженого про неправильну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК України, кваліфікуючою ознакою якої є проникнення в інше сховище, заслуговують на увагу.

Перш за все, розбій , який вважається закінченим з моменту нападу, стався на порозі хвіртки, а подальші злочинні дії відбувались біля цієї ж хвіртки у дворі потерпілого.

Суд у вироку при описанні злочинних діянь, визнаних ним доведеними, спочатку зазначив, що розбій вчинений з проникненням до господарства потерпілого, а при обґрунтуванні кваліфікації злочину за ч. З ст. 187 КК України вказав, що ОСОБА_2 скоїв розбійний напад, поєднаний з проникненням у інше сховище.

Під поняттям «сховище» слід розуміти будь-яке місце, призначене _ для постійного чи тимчасового зберігання майна, яке має засоби охорони від доступу сторонніх осіб . Водночас не кожна територія, що охороняється, може бути визнана сховищем. Так, не може бути сховищем охоронювана територія, що не призначена для зберігання матеріальних цінностей.

Отже, поняттям « сховище» не охоплюється і територія огородженого господарства (двору) потерпілого, на якій був вчинений злочин.

Також суд у вироку невірно визначив, що вчинений ОСОБА_2 розбійний напад був поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, оскільки винний заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, які не призвели до короткочасного розладу його здоров'я. До того ж різані рани кистей рук у нього утворилися в результаті того, що потерпілий сам хапався за лезо ножа, намагаючись його відняти, а ОСОБА_2 ніж висмикнув.

В той же час, оскільки ОСОБА_2 при вчиненні розбою погрожував ножем потерпілому, й такі погрози були реальними, то це вказує на те, що напад був поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, кваліфікацію злочинних дій

засудженого за ч. 3 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками вчинення розбійного нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого та з проникненням в інше сховище, колегія суддів вважає неправильною, а вірною в даному випадку знаходить кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 187 КК України.

У зв'язку з наведеним, вирок суду в частині кваліфікації дій засудженого та призначення йому покарання підлягає зміні.

Керуючись ст. 362, 365 - 367, 377 КПК України, колегія суддів апеляційного

суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 23 червня 2010 року відносно ОСОБА_2 - змінити.

Перекваліфікувати злочинні дії ОСОБА_2 з ч.3 ст.187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України за ознаками вчинення ним нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу та призначити йому за цей злочин покарання у вигляді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання у виді шести місяців позбавлення волі і остаточно йому визначити покарання у вигляді 4 ( чотирьох) років шести місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін .

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_1 ОСОБА_5