Справа № 333/2238/15-к
Провадження № 1-кп/333/288/15
В И Р О К
Іменем України
10 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представників потерпілої ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000104 відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різдвянка Новомиколаївського району Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середньо спеціальна, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
13.03.2015 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Північнокільцевої у м. Запоріжжі з боку вул. Малиновського в напрямку вул. Чумаченко.

В цей же час, проїзну частину вул. Чумаченко, в місці перетину з вул. Північнокільцевої в м. Запоріжжі, діючи в порушення вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України, де вказано «На регульованих та нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку» не надав переваги у русі пішоходу ОСОБА_5 та можливості завершити їй перехід проїзної частини, в наслідок чого, виконуючи маневр лівого повороту по вул. Чумаченко, скоїв наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово медичної експертизи № 1032М від 19.03.2015 року, отримала тілесні ушкодження: «закритий внутрісуглобний перелом латерального мищелка правої великоберцової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів з відривом мениска від капсули суглоба; забиття головного мозку з локалізацією зони вогнища забиття в коркових відділах правої тім*яної долі, які кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня»; «садни в області лоба зліва, в області правої та лівої кістей, в області правого колінного суглоба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження».

Згідно висновку судово автотехнічної експертизи № 143/15 від 19.03.2015 року, в діях водія ОСОБА_10 є невідповідність вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо транспортної пригоди.

Під час судового розгляду ОСОБА_10 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, пояснив суду, що 13 березня 2015 року, близька 9 години ранку, він їхав в село Малокатеринівка з району Пісків. Знаходячись по вулиці Чумаченко у м. Запоріжжі, він на своєму автомобілі стояв у правій смузі, ліворуч стояла машина, з боку якої вийшла потерпіла ОСОБА_5 , яку він не одразу помітив у зв`язку з тим, що йшов дощ. Побачив потерпілу ОСОБА_12 за 1 метр до зіткнення, через що не встиг відреагувати та натиснути гальма. Після наїзду він допоміг потерпілій піднятися, взяв у своїй машині коврик, щоб покласти на нього потерпілу. ОСОБА_12 попросила викликати її чоловіка. Він взяв сумку ОСОБА_12 , в якій знаходився її мобільний телефон Самсунг та попросив свідка, щоб останній подзвонив її чоловіку та викликав швидку допомогу. Хвилин через 5 приїхала швидка допомога. У кареті швидкої допомоги він разом з потерпілою поїхав до лікарні, де і знаходився, доки її не поклали. В лікарні всіми питання займався чоловік потерпілої ОСОБА_13 . Він питав у чоловіка чи необхідна будь яка допомога, в тому числі матеріальна, однак ОСОБА_13 не бажав навіть спілкуватися з ним. Після цього він поїхав у райвідділ, а ввечері знову поїхав у лікарню, однак ані потерпіла ані її чоловік з ним не розмовляли. На протязі тижня він приходив до лікарні, де з ним не хотіли спілкуватися. Через «Укрпошту» він двічі відправляв грошові перекази по 500 грн., однак потерпіла їх не забирала, у зв`язку з чим перекази на теперішній час знаходяться на «Укрпошті». У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати. Також пояснив, що хоча неофіційно, однак працює водієм у таксі, у зв`язку з чим автомобіль є його джерелом доходів, а тому просив не позбавляти його права керування. Цивільний позов визнав повністю в частині стягнення з нього на користь потерпілої матеріальної шкоди в розмірі 510 грн. та частково визнав позов в частині стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, суд вважає, що вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за викладених у вироку обставин, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 13.03.2015 року, близько 8-40 годин ранку, по пішохідному переходу вона переходила проїзну частину вул. Чумаченко та вул. Північнокільцевої в м. Запоріжжі. Перейшовши ? дороги на неї здійснив наїзд автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_10 , в результаті чого вона отримала травми легкої та середньої тяжкості. Тричі проходила стаціонарне лікування. Спочатку у травматологічному відділені їй робили операцію, після цього у нейрохірургії і знову в травматологічному відділенні. На даний час знаходиться на амбулаторному лікування в поліклініці за місцем мешкання. Так, їй дійсно подзвонили з Укрпошти та повідомили, про грошовій перекази, однак через фізичний стан вона не могла їх отримати. Крім того, вважає, що зазначена обвинуваченим сума є для неї образливою, оскільки вона не перекриває навіть одного дня її перебування на стаціонарному лікуванні. З обвинуваченим жодного разу після ДТП не спілкувалася, оскільки не має бажання. Цивільний позов підтримує у повному обсязі, вважає, що діями обвинуваченого їй спричинено моральну шкоду, оскільки в результаті ДТП вона тривалий час переживала і на теперішній час переживає біль і фізичні страждання, через постійне лікування не може брати повноцінну участь у житті своєї родини. Крім того, в результаті завданих ушкоджень здоров`я, остання ще тривалий час не зможе виконувати свої посадові обов`язки лікаря анестезіолога в пологовому будинку № 9 у м. Запоріжжі, а також викладати в Запорізькому медичному коледжі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що 13.03.2015 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, він йшов з поліклініки у бік вулиці Космічна. Не дійшовши до зупинки «Пологовий будинок», він почув крик та побачив як підлетіла жінка. Він підбіг до неї. Біля жінки, яка лежала на асфальті, вже знаходився якийсь чоловік. Потерпіла була притомна. Автомобіль, який на неї наїхав, проїхав кілька метрів і зупинився, до них підбіг водій, який намагався надати допомогу. Приніс резиновий ковбик та поклав на нього потерпілу, оскільки було холодно і йшов дощ. Інший свідок викликав медичну допомогу. Коли приїхала швидка допомога, він допоміг перенести до автомобілю потерпілу, обвинувачений сів до карети швидкої допомоги та поїхав разом з потерпілою у лікарню. Також пояснив, що у сумочці потерпілої, коли дзвонили її чоловіку, він бачив мобільний телефон, однак не пам`ятає, щоб були ноутбук та планшет.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що 13.03.2015 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, він разом з дитиною намагалися перейти дорогу по вулиці Чумаченко Північнокільцева у м. Запоріжжі. Стоячи біля пішохідного переходу, він побачив, що загорілося зелене світло і побачив, що інший пішохід майже закінчив переходити дорогу, а тому не поспішав, розмовляючи з дитиною В цей момент боковим зором він побачив, як автомобіль «Таврія» підняв жінку на капот, перевернув її і жінка впала на землю, а автомобіль далі покатився у напрямку руху. Він підійшов до жінки, щоб надати медичну допомогу і викликав швидку допомогу. Почали підходити люди і підбіг водій автомобілю, як намагався надати потерпілій будь яку допомогу. Однак потерпіла нікого до себе не підпускала. Поруч лежали сумка потерпілої та її мобільний телефон. Коли приїхала швидка допомога, обвинувачений виявив бажання їхати разом з потерпілої до лікарні, однак він не пам`ятає чи поїхав раніше незнайомий йому обвинувачений ОСОБА_10 чи ні.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 13.03.2015 року, судом встановлено факт наїзду автомобілем «Славута», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_5 . До протоколу додано схему та фотознімки з місця події.

Із дослідженого у судовому засіданні висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.03.2015 року, судом встановлено, що у ОСОБА_10 ознак сп`яніння не виявлено.

Із дослідженого у судовому засіданні висновку судово медичної експертизи № 1032м від 16.03.2015 року судом встановлено, що закритий внутрісуглобний перелом латерального мищелка правої великоберцової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів з відривом мениска від капсули суглоба у ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, не небезпечне для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Забиття головного мозку з локалізацією зони вогнища забиття в коркових відділах правої тім*яної долі у ОСОБА_5 , які кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Садни в області лоба зліва, в області правої та лівої кістей, в області правого колінного суглоба у ОСОБА_5 , які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ці ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в результаті ударів виступаючими частинами рухомого автомобіля в умовах дорожньо - транспортної пригоди. Давність утворення тілесних пошкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи.

Із дослідженого у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2015 року, судом встановлено, що свідок ОСОБА_15 , у присутності двох понятих, на місці події розповів та показав обставини дорожньо транспортної пригоди, яка відбулася 13.03.2015 року по вулиці. Чумаченко у м. Запоріжжі. До протоколу додана фототаблиця.

Із дослідженого у судовому засіданні висновку судової авто товарознавчої експертизи № 143/15 від 19.03.2015 року, судом встановлено, що у даній дорожньо транспортній ситуації водій автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 для забезпечення безпеки руху повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 у розглянутій дорожньо транспортній ситуації не відповідали вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху України. Невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо транспортної пригоди. В розглянутій дорожній ситуації водій автомобіля ЗАЗ-110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом виконання вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України. Оцінка дій пішоходів не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань в області авто технічної експертизи, тому дії пішохода ОСОБА_5 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно на підставі розділу 4 Правил дорожнього руху України.

Аналізуючи вказані докази, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності підтверджують встановлені судом події кримінального правлопорушення та винуватість ОСОБА_10 у його скоєнні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, при цьому суд враховує, що злочин вчинений з необережності. Крім того, суд враховує особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місце проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, частково відшкодував збитки.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, добровільно частково відшкодував збитки потерпілій, своїми правдивими показами сприяв встановленню істини у справі. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Щодо твердження представника потерпілої стосовно відсутності у обвинуваченого щирого каяття, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд вважає за необхідне зазначити, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття - це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи.

Виходячи із змісту терміна «щире каяття», для визнання наявності у справі даної обставини, яка пом`якшує покарання, судом встановлена щирість висловлювань ОСОБА_10 про те, що він шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку, що свідчить про позитивну перебудову свідомості особи та зниження ступеня її суспільної небезпечності.

Для цього щире каяття ОСОБА_10 , як внутрішнє переживання особи, віднайшло свій зовнішній прояв у судових засіданнях. Щире каяття обвинуваченого виразилося не тільки у повному визнанні вини за результатами судового розгляду, а й у частковому добровільному відшкодуванні шкоди потерпілій, висловлення глибокого жалю з приводу вчиненого та щире бажання спокутувати провину перед потерпілою.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що обвинувачений на теперішній час загрози для суспільства не становить, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив. Обвинувачений є працездатним та може бути суспільно корисним, прагне усунути наслідки скоєного, що відповідає також і інтересам потерпілої.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено декілька альтернативних видів покарань. Суд, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, враховується також, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості та з необережності, суд приходить до висновку, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання і обвинуваченому доцільно призначити покарання у вигляді обмеження волі, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і враховує позицію потерпілих у їхньому баченні справедливості. При цьому, враховуючи позицію прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків органами кримінально-виконавчої інспекції протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, то судом враховуються роз`яснення, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Так, судом враховано думку прокурора і пояснення самого обвинуваченого, які просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, а також бере до уваги те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, даних про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил Дорожнього руху України суду не надано, на цей час хоча зі слів обвинуваченого, хоча не офіційно працює таксистом, тобто робота обвинуваченого безпосередньо пов`язана з керуванням транспортними засобами, вона є основним джерелом його доходів. Таким чином, суд вважає за доцільне, в першу чергу, в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , тобто з метою усунення обвинуваченим заподіяної шкоди у повному обсязі, призначити основне покарання без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. Саме таке покарання, як вважає суд, відповідає тяжкості та обставинам вчиненого злочину, особі обвинуваченого і є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст. 55 КК України, є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

При розгляді цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 про стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_10 та ПрАТ «УНІКА» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з уточненого позову в редакції від 25.08.2015 року, потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 195000 грн. та 510 грн. матеріальної шкоди, а також про стягнення з ПрАТ «УНІКА» про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. і матеріальної шкоди в розмірі 82193 грн. 91 коп.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_9 проти вказаного позову заперечували частково. Обвинувачений ОСОБА_10 визнав позов в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 510 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.
Відповідач ПрАТ «УНІКА» у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши суду, що заявлені позивачем витрати на лікування та придбання лікарських засобів не підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я, постановленого діагнозу та призначеного лікування та належними доказами, що підтверджують факт придбання лікарських препаратів. Крім того, відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Щодо стягнення 2940 грн. за ремонт ноутбука та планшета, які було пошкоджено у ДТП, суду не надано доказів на підтвердження причино наслідкового зв`язку між ДТП та пошкодженим майном. Витрати в розмірі 10000 грн., понесені у зв`язку з оплатою рекрутингових послуг з підбору персоналу, не відносяться до витрат, визначених у ст.ст. 22-31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відшкодуванню не підлягають. Також цивільний відповідач зазначив, що з письмовою заявою про страхове відшкодування з приводу страхового випадку потерпіла ОСОБА_5 до ПрАТ «СК «УНІКА» не зверталася та документів щодо даного випадку не подавала, а тому з боку цивільного позивача не було подано страховику заяву з обов`язковим пакетом документів, передбачених ст. 35 Закону, а віддати страховик не мав змоги розглядати та більше приймати рішення стосовно страхової виплати. Оскільки ОСОБА_5 не зверталася до страховика, вважає, що ПрАТ «СК «УНІКА» не порушило і не могло порушити жодних прав та законних інтересів цивільного позивача, а тому взагалі заперечує щодо існування спору.

Судом встановлено, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована, що підтверджується договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - полісом № АІ/5449706 від 10.02.2015 року.

Факт укладення та умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не оспорювалися учасниками провадження, а також підтверджені копією страхового полісу.

Даний Поліс був укладений на підставі вимог ЦК України, ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до Полісу забезпеченим транспортним засобом є «ЗАЗ 110307», д.н. НОМЕР_1 . Як вбачається із полісу - розмір страхової шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілих становить 100000,00 грн. на одного потерпілого.

Беручи до уваги положення ст. 174 ЦПК України а також те, що страховим полісом передбачена безумовна франшиза у розмірі 510 грн., яка не підлягає відшкодуванню з боку страхової компанії і виплачується постраждалій особі безпосередньо страхувальником - обвинуваченим ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.
Щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що в наслідок ДТП вона тривалий час перебувала на лікуванні, а також продовжує лікування на теперішній час, перенесла тяжкі фізичні страждання. У зв`язку з отриманими травмами їй було присвоєно групу інвалідності, її працездатність суттєво знизилась. Погіршення здоров`я і, як наслідок, порушення звичайного укладу життя, призвело також до значних душевних страждань. До того ж, вона не може брати повноцінну участь у вихованні дітей.

Враховуючи обставини справи, душевні переживання та страждання потерпілої, перенесений фізичний біль, значне погіршення здоров`я, пов`язанні з цим додаткові зусилля для організації його життя, те, що ушкодження здоров`я ОСОБА_5 є довготривалим, остання потребує постійного лікування та реабілітації, що свідчить про глибокі душевні страждання, які ОСОБА_5 перенесла та переносить надалі.

Однак, на думку суду, цивільним позивачем дещо завищено оцінку душевних страждань потерпілої.

В підтвердження доводів цивільного позову судом, за клопотанням представника потерпілої, допитано свідка ОСОБА_13 , який підтвердив обставини, викладені у позові та зазначив, що дійсно на цей час стан здоров`я його дружини ОСОБА_5 є незадовільним, остання неодноразове лікувалася, продовжує лікування і на цей час, значно погіршився її життєвий уклад, вона не може повноцінно приймати участь у вихованні дітей, у зв`язку з чим вони змушені були найняти гувернантку, порушилися соціальні зв`язки та емоційний стан його дружини.

Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, враховуючи необережну форму вини ОСОБА_10 , суд вважає визначений потерпілим розмір моральної шкоди значно завищеним, а тому дійшов висновку в рахунок компенсації моральної шкоди стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 підлягає 50000 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 до цивільного відповідача ПрАТ СК «УНІКА» на загальну суму 87193,91 грн., яка складається з моральної шкоди в розмірі 5000 грн., 55295,82 витрат на лікування, 10000 грн. на рекрутингові послуги з підбору персоналу, 2940 грн. витрат на ремонт планшету на ноутбуку, 14468,09 грн. втраченого заробітку, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 5 та 7 ст. 128, ст.ст. 16 та 28 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків.

Особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 5,6,14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13, від 3 грудня 1997 року № 12) та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 2 липня 2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», розгляду в кримінальній справі підлягають лише позови про відшкодування матеріальної шкоди, які випливають з пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за який засуджується ОСОБА_10 становили наслідки дій обвинуваченого в виді спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Вирішуючи питання щодо вимог ОСОБА_5 до страхової компанії ПрАТ СК «УНІКА» про відшкодування витрат на лікування, втраченого заробітку, витрат на рекрутингові послуги, витрати на ремонт техніки та моральної шкоди, які випливають із обов`язків цього товариства по договору страхування цивільно-правової відповідальності, суд зазначає, що вказані витрати (втрачений заробіток, витрати на рекрутингові послуги, витрати на ремонт техніки) не можна віднести до прямих (реальних) збитків, що заподіяні злочином і випливають із фабули пред`явленого і доведеного обвинувачення.

Окрім того, протягом розгляду справи потерпіла неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, що свого часу призводило до неодноразового відкладення судового засідання, представники потерпілої неодноразово наголошували на тому, що лікування потерпілої продовжується і на теперішній час. Таким чином, ці питання до того ж пов`язано з необхідністю проведення складних розрахунків цивільно - правового характеру, проведення додаткових експертиз, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів.

Щодо вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «СК «УНІКА», то суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 9.1, 9.3 ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
У частині 22.1 статті 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 26-1 Закону передбачено, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Така шкода відшкодовується в установленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пп. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.
Отже, за змістом ст. 26-1 Закону страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, передбачену пп. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а саме, якщо моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відшкодування потерпілому моральної шкоди, передбаченої пп. 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а саме, якщо моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, - здійснює лише особа винна у скоєнні ДТП.
Як вбачається із цивільного позову, ОСОБА_5 просить стягнути моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тобто моральна шкода передбачена п. 1 ст. 23 ЦК України, а відтак у силу закону підлягає відшкодуванню згідно до ст. 26-1 Закону у розмірі 5% ліміту визначеного ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім того, обов`язки про відшкодування завданої шкоди страховиком випливають не з пред`явленого обвинувачення, а з договірних обов`язків про відшкодування шкоди. Законом України «Про обов`язкове страхуванні цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року передбачено порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, одною з умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якого застрахована за договором страхування.
Зваживши на зазначене, позов ОСОБА_5 до ПрАТ «СК «УНІКА» повинен бути залишений без розгляду із залишенням права пред`явити його і вирішити в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 ст. 128 КПК України передбачено, що особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Суд обґрунтовує це своє виняткове рішення і тривалістю даного кримінального провадження, що є неспіврозмірним з правом обвинуваченого на проведення судового розгляду даної справи щодо нього в найкоротшій строк, яке гарантоване ч. 5 ст. 28 КПК України і є складовою права на справедливий суд. Якщо право на відшкодування шкоди - становить суспільний інтерес, то конституційне право кожного на справедливий судовий розгляд висунутого щодо нього обвинувачення - становить ще більший правовий інтерес, оскільки є абсолютним.

Цивільний позов прокурором в інтересах держави у справі не заявлений.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

В обвинувальному акті зазначено про розмір процесуальних витрат на залучення експертів для проведення судової авто технічної експертизи під час досудового розслідування на суму 736 гривень 56 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витрати, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому, суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін, оскільки його умов обвинувачений не порушував, своєчасно з`являвся за викликом в суд.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_11 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.
У відповідності зі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_10 звільнити від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, поклавши на нього наступні обов`язки: повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції за територію України.

До набрання вироку законної сили ОСОБА_10 залишити запобіжний захід особисте зобов`язання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 510 (п`ятсот десять) гривень та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.
В решті частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_5 до ПрАТ СК «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 736 гривень 56 копійок на залучення експерта на проведення судової авто технічної експертизи.
Речові докази:
-автомобіль «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_10 - повернути за належністю.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1