В И Р О К
Іменем України

27.08.2015 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

адвоката-захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження №0005298 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красносілки Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , відомості по якому внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005298 від 21.10.2014 року, складеного 24 листопада 2014 року старшим слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майором міліції ОСОБА_8 , затвердженого 24 листопада 2014 року прокурором прокуратури Суворовського району м.Одеси юристом 3 класу ОСОБА_9 , досудовим розслідуванням встановлено, що 16.10.2014 року біля 01 години 50 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в кафе-барі «Візит» по пр.Добровольського, 139а в м.Одесі, скориставшись тим, що його знайомі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 були зайняті і за його діями не спостерігали, таємно викрав з гаманця, який знаходився в сумці потерпілої ОСОБА_6 належне їй майно, а саме грошові кошти в сумі 500 грн. Після чого ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В основу пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення прокурором покладено покази потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , заяву ОСОБА_6 від 23.10.2014 року про долучення до матеріалів кримінального провадження відеозапису з камер спостереження, встановлених в кафе-барі «Візит» за 16.10.2014 року; постанову про прилучення речових доказів від 19.11.2014 року, а також диск з відеозаписом з камер спостереження кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в силу ст.63 Конституції України відмовився давати свідчення та відповідати на будь-які запитання, однак все ж таки заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України, посилаючись на недоведеність його вини, і суперечності в добутих доказах, які так і не були усунені ні в ході досудового слідства, ні в ході судового розгляду по справі, наполягаючи на тому, що ніякого злочину він не скоював, ніякого майна потерпілої ОСОБА_6 він не викрадав, ким було скоєно вищевказане кримінальне правопорушення йому не відомо.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона разом зі своїми друзями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відпочивали в клубі «Візит» в м.Одесі. Оскільки у хлопців коштів не було, то вона запропонувала відпочити за її власний рахунок. Прийшовши до закладу, у неї було з собою 600 грн двома купюрами номіналом 500 грн та 100 грн. Вони замовили закуску, випивку. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пішли до вбиральні, а вона направилась до барної стійки, де замовила собі напій «Самбуку», за яку розрахувалась 100 грн купюрою. При цьому у неї в гаманці залишилось 500 грн та 50 грн, яких їй дали на здачу за напій. Через деякий час вона побачила, що з її гаманця зникла 500 грн купюра. ОСОБА_7 у закладі уже не було. Наступного дня вони разом з ОСОБА_10 вирішили оглянути відеозапис з камер відеоспостереження клубу. Від начальника охорони вона дізналася, що це був хлопець в білій футболці. Оглянувши відео, вона побачила, як хлопець в білій футболці, якого вона впізнала як ОСОБА_7 , дістав її гаманець із сумки, взяв з нього гроші та поставив їх собі до карману.

Відповідаючи на питання учасників процесу, потерпіла зазначила, що спочатку не була впевнена, що гроші вкрали, подумала, що вона їх загубила. Однак, в послідуючому, вона подивилась відео з камер спостереження бару, яке зняла собі на телефон, на якому впізнала ОСОБА_7 . В подальшому вищевказане відео показала оперативним працівникам,

Крім того, потерпіла не заперечувала того, що в заяві вона вказала, що це був малознайомий хлопець, пояснивши, що так їй порадили написати.

Також потерпіла зазначила, що з ОСОБА_7 вони знайомі на протязі трьох років, підтримували дружні стосунки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що в ніч з 15 на 16 жовтня 2014 року він працював в барі «Візит» в м.Одесі. Та йому відомо, що у раніше знайомої йому ОСОБА_6 пропали гроші. Проте хто саме взяв у неї грошові кошти йому не відомо, стосовно їх зникнення він дізнався зі слів самої потерпілої, та бачив як остання шукала гроші після закриття закладу.

Крім того уточнив, що того вечору бачив як ОСОБА_6 після 24 години прийшла до бару «Візит» з двома раніше не відомими йому хлопцями, вони сіли за столик. Через деякий час ОСОБА_6 підійшла до нього та замовила коктейль вартістю 30 грн, хотіла розрахуватись купюрою номіналом 500 грн, однак здачі з даної суми у нього не було, тому вищевказану купюру ОСОБА_6 поставила назад до гаманця, а дала йому 100 грн. Після чого він повернув їй здачу в сумі 70 грн, а остання залишила йому на «чай» 20 грн. Далі ОСОБА_6 випила коктейль та повернулась за свій столик.

Відповідаючи на питання учасників процесу, свідок зазначив, що з ОСОБА_6 знайомий, оскільки раніше працював із нею у вищевказаному закладі в різних змінах.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що в ніч з 15 на 16 жовтня 2014 року близько 24 години до бару «Візит», що знаходиться на пос.Котовського в м.Одесі, в якому вона працювала, прийшла раніше знайома їй ОСОБА_6 зі своїми друзями. Вони відпочивали, споживали спиртні напої. За все розраховувалась ОСОБА_6 . Наступного дня їй стало відомо, що у ОСОБА_6 того вечору зникли грошові кошти. Однак, від кого саме їй стало відомо згадати не змогла. Зазначила, що де поділись гроші ОСОБА_6 їй не відомо.

Відповідаючи на питання учасників процесу, свідок вказала, що з потерпілою ОСОБА_6 знайома, оскільки раніше незначний проміжок часу остання працювала у цьому ж закладі.

Крім того, пояснила, що обвинувачений ОСОБА_7 того вечору також був присутній у вищевказаному закладі.

Заслухавши обвинуваченого, показання потерпілої, свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, аналізуючи зібрані в ході досудового слідства та перевірені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що інкриміноване ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), не знайшло свого підтвердження та обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення з наступних підстав.
Суд, даючи оцінку доказам, наданим стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме:

-відеозапису з камер спостереження, встановлених в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », долучений потерпілою;

-заяви ОСОБА_6 від 23.10.2014 року про доручення до матеріалів кримінального провадження відеозапису з камер спостереження, встановлених в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 16.10.2014 року;

-постановою про прилучення речових доказів від 19.11.2014 року, якою прилучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу відеозапису камери спостереження з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за 16.10.2014 року,

вважає їх неналежними доказами обвинувачення. Вказані висновки суду обґрунтовані тим, що дані докази, як в сукупності так і кожен з них окремо, не вказують на ОСОБА_7 як на особу якою вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Більш того, ознайомившись із долученим до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу диском, на якому міститься відеозапис, на якому ніби-то зафіксовано факт крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 , суд не може визнати його належним та допустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядком, на що також було звернуто увагу і стороною захисту.

Як було встановлено в ході судового слідства, предоставлений прокурором диск, було долучено до матеріалів кримінального провадження за заявою потерпілої ОСОБА_6 від 23.10.2014, на якому, з її слів, міститься відеозапис, що був записаний нею на власний телефон в ході перегляду відео з кафе-бару «Візит», що було знято на їх камери відеоспостереження. А в послідуючому потерпілою показано оперативним працівникам та переписано на комп`ютер, що є лише копією певного запису. Вищевказане було підтверджено і самою потерпілою ОСОБА_6 і в судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу, що із заявою про долучення диску до матеріалів кримінального провадження потерпіла звернулася 23.10.2015 року, а долучено його було лише по сплину місячного строку, а саме 19.11.2014 року, та винесено відповідну постанову про прилучення речових доказів.

Відповідно до ст.98 ч.1, ч.2 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Статтею 99 КПК України передбачено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази. Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Згідно ст.93 ч.1, ч.2 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.ст.85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ч.2 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

На підставі всього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що долучений прокурором диск з відеозаписом не є допустимим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки отриманий з порушенням КПК України порядку, а саме є копією відеозапису, знятим потерпілою ОСОБА_6 на мобільний телефон, з переглядаємого нею відео (з її слів з камер відеоспостереження кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), та долучений по її заяві до матеріалів кримінального провадження лише по сплину місячного строку, оригінал відеозапису з камер відеоспостереження кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » слідчим в ході досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження не долучено.
Більш того, суд звертає увагу, що навіть у разі отримання вищевказаного відео в порядку встановленого чинним законодавством, переглянувши даний відеозапис не можливо однозначно стверджувати, що відео знято саме в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та не можливо здійснити належної ідентифікації зображеної особи чоловічої статі, адже ракурс відео зйомки зверху не дозволяє належним чином розгледіти ні обличчя особи, ні будь-яких її індивідуальних ознак. Відповідної експертизи в ході проведення досудового розслідування проведено також не було.
Що стосується показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , слід зауважити, що зазначеними показами зафіксовано факт знаходження потерпілої ОСОБА_6 тієї ночі в кафе-барі «Візит» в м.Одесі разом зі своїми друзями, а також те, що в послідуючому свідкам стало відомо про зникнення належних потерпілій грошових коштів, навіть і підтвердження знаходження самого обвинуваченого ОСОБА_7 у вищевказаному закладі, тобто обставин, які і так ніким не оспорюються, але вказані докази ніяким чином не викривають саме ОСОБА_7 у причетності до зазначеної крадіжки, і не доводить його вини в цьому.

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення фактично ґрунтується лише показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка сама не бачила, що саме ОСОБА_7 було викрадено у неї грошові кошти, а прийшла до такого висновку лише після перегляду вищезазначеного відео, із зображення якого не можливо належним чином ідентифікувати зображену особу, вид якого лише зверху, та лише з тильної сторони, ні рис обличчя особи, ні інших індивідуальних ознак з якого не видно.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілою ОСОБА_6 , в ході проведення судового розгляду справи по даним матеріалам кримінального провадження, було зазначено, що спочатку не була впевнена, що гроші вкрали, подумала, що вона їх загубила, в заяві писала про малознайомого хлопця.

Тому, оцінюючи вищенаведені покази потерпілої ОСОБА_6 , суд констатує, що не наведено даних про вчинення саме ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, а побудовані лише на припущеннях, які не були належним чином перевірені в ході проведення досудового розслідування, адже повне, об`єктивне, всебічне, розслідування по матеріалам кримінального провадження проведено не було.
Більш того, суд приймає до уваги, що згідно положень ст..23 ч.2 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також у зв`язку з відсутністю підстав для спростування виправдувальних показань обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відповідно до ст.62 Конституції України тлумачить ці обставини на користь ОСОБА_7 і приходить до висновку про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Адже аналіз вказаних вище доказів наданих стороною обвинувачення свідчить про те, що вони не доводять вини саме ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину і не спростовують його тверджень про непричетність до інкримінованого йому злочинного діяння.
Таким чином, вищевказані докази надані стороною обвинувачення ніяк не викривають ОСОБА_7 у причетності до таємного викрадення майна ОСОБА_6 .

Крім того, під час судового слідства інших документів, протоколів процесуальних дій або висновків експертів, які б судом було можливим визнати в якості обвинувальних доказів, стороною обвинувачення не надано.
Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

В статті 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, відповідно до приписів ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, не дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, а вищевказані докази суд вважає не належними та не достатніми для постановлення обвинувального вироку. Адже згідно ст.373 ч.3 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок згідно ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, на підставі ретельного дослідження наданих в ході судового слідства доказів, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним таємного викрадення майна (крадіжки) ОСОБА_6 не доведена, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_7 підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, та долучених до них прокурором інших документів, заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 суду не застосовувались.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.1 КК України та виправдати його в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Матеріали, долучені прокурором в якості доказу винуватості ОСОБА_7 , після вступу вироку в законну силу повернути прокурору Суворовського району м.Одеси для подальшого проведення досудового розслідування по факту таємного викрадення майна (крадіжки) ОСОБА_6 , для встановлення винних осіб та притягнення до відповідальності.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1