Справа № 749/983/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/91/2016
Категорія - ст.185ч.3КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000223, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Прилуки, громадянин України, одружений, з повною загальною освітою, не працюючий, раніше судимий:

1) 31.05.1995 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 206, ч.2 ст.17, ч.1 ст. 215-3, ч.1 ст. 140, 42 КК України ( КК в редакції 1960 р.) до 3 років позбавлення волі;

2) 17.11.1997 року Менським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст. 101, ч.3 ст.140, 42 КК України ( КК в редакції 1960 р.) до 8 років позбавлення волі;

3) 08.04.2004 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

4) 12.08.2004 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, 70, ст. 96 КК України до 5 років позбавлення волі. 13.11. 2007 року згідно постанови Уманського міського суду Черкаської області від 05.11.2007 року замінено на виправні роботи з утриманням 20% заробітку;

5) 26.05.2008 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.4 ст.296, ч.1 ст.187, 70, 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі;

6) 09.08.2012 року Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

7) 05.06.2013 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 185, 71, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 24.02.2015 року умовно-достроково на 9 місяців 14 днів;

мешканець: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі.

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 05.06.2013 року Щорського районного суду, Чернігівської області у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточного призначити покарання у виді 4 ( чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення полі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 , змінено з особистого зобов`язання на тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Взято під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання обчислюється з часу затримання, тобто з 17 листопада 2015 року.

Судові витрати в сумі 245 грн. 52 коп., стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що 31.05.2015 р. ОСОБА_6 , з родинним візитом прийшов до господарства свого брата ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де, скориставшись відсутністю господарів, викрав з двору господарства велосипед « ARDIS » Santana СТВ 26, вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №592 від 09.07.2015р., 2153 грн. 28 коп., чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

В один з днів серпня 2015 року, година доби не встановлена, ОСОБА_6 , з метою скоєння крадіжки, через незамкнену хвіртку проник до господарства ОСОБА_10 розташованого по АДРЕСА_3 , а потім через незамкнені двері проник до літньої кухні, яка використовувалась господарем як житло, в даному господарстві, звідки викрав ручну швейну машинку Подільського механічного заводу ім. Калініна, що належала ОСОБА_11 вартістю, згідно довідки Коопзаготпрому Щорської райспоживспілки №90 від 25.09.2015, 400 грн. В результаті крадіжки ОСОБА_11 була заподіяна майнова шкода.

Близько 2 години 22.09.2015 ОСОБА_6 , з метою скоєння крадіжки, через незамкнену хвіртку проник до господарства ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_3 , а потім через незамкнені двері проник до літньої кухні, яка використовувалась господарем як житло, в даному господарстві, звідки викрав порожній побутовий балон для зрідженого газу вартістю, згідно довідки Коопзаготпрому Щорської райспоживспілки №86 від 24.09.2015, 250 грн. В результаті крадіжки ОСОБА_10 була заподіяна майнова шкода.

На даний вирок обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 17.11.2015 року і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є упередженим і незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Апелянт вважає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу його вини. В апеляційній скарзі ОСОБА_6 наголошує, що крадіжки з домоволодіння потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не вчиняв.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, епізоди по вчинених злочинах є надуманими та зі слів ОСОБА_9 , а досудове слідство, на думку апелянта, взагалі не проводилось і не має жодного доказу, який би вказував на його причетність до вчинених кримінальних правопорушень.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки вирок суду відповідає вимогам закону.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги просив скасувати вирок місцевого суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та наполягав на законності та обґрунтованості прийнятого судом рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено при обставинах наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2,3 ст. 185 КК України є вірною.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2, 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, а також таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднаного з проникненням до житла.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він непричетний до вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2,3 ст.185 КК України, то вони не заслуговують на увагу та спростовуються:

- протоколом огляду місця події від 22.09.2015 р.( а.к.п. 59-63) , згідно якого оглянуто господарство ОСОБА_10 та літня кухня, де потерпілий вказав місце в якому стояв порожній газовий балон, який був викрадений вночі 22.09.2015 року та викрадена ручна швейна машинка, яка належала його дружині ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду місця події від 22.09.2015 року та фото таблицею до нього ( а.к.п. 66-67 ), згідно з яким оглянуто місцевість поруч з господарством по АДРЕСА_4 , де виявлено газовий балон для зрідженого газу.;

- довідкою «Коопзаготпрому» ( а.к.п. 89), згідно якої вартість порожнього побутового балону для зрідженого газу становить 250 грн.

- протоколом огляду місця події від 25.09.2015 року ( а.к.п. 99), згідно якого оглянуто господарство та літню кухню ОСОБА_10 , вказав місце де стояла ручна швейна машинка, яка належала його дружині ОСОБА_10 і яка зникла в серпні 2015 року;

- довідкою «Коопзаготпрому» ( а.п.122), згідно якої вартість швейної машинки ПМЗ ім.. Калініна 1953 року випуску становить 400 грн.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам ( а.к.п. 123-124), згідно якого ОСОБА_12 впізнав чоловіка , який дав йому швейну машинку, щоб продати ( фото № 4), а також довідкою до нього ( а.к.п.125), згідно якої на фотознімку № 4 зображений ОСОБА_6 .

Колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що свідки по справі та потерпілі його обмовляють. Так, з показань самого обвинуваченого встановлено, що між ним потерпілими та свідками не має ніяких ворожих стосунків, фактично обвинувачений і сам не заперечував, що продав велосипед та швейну машинку, що і підтвердили свідки. Суд не може погодитись з версією обвинуваченого, що речі він не викрадав, а продавав за згодою з потерпілими. Дана версія обвинуваченого не має під собою жодного підгрунття.

Не знайшло свого підтвердження посилання обвинуваченого на те, що під час скоєння кримінального правопорушення 31 травня 2015 року він нібито перебував під адміністративним арештом. Як вбачається з матеріалів кримінального правопорушення 14 травня 2015 року обвинувачений був притягнутий до адміністративної відповідальності /т.1 а.к.п 141/, а 28 травня 2015 року він був звільнений з під арешту.

Колегія суддів вважає, що не визнання вини обвинуваченим і посилання ним на інші обставини, які не відповідають дійсності і нібито підтверджують його алібі, є його захисною версією.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та обґрунтовано постановив обвинувальний вирок, а посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на непричетність до скоєння вказаних злочинів є спробою уникнення кримінальної відповідальності.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції повністю враховано вимоги ст. 65 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції, вірно врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, повернення викраденого потерпілим, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та скоїв злочин в період умовно дострокового звільнення, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин які пом`якшують покарання ОСОБА_6 не встановлено. Обставини, які обтяжують покарання є вчинення злочину відносно особи похилого віку та рецидив злочинів.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі. А тому вирок суду є законним і обґрунтованим, а доводи наведені в апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 - непереконливими та такими, що не підлягають задоволенню. Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів і призначено в межах санкцій ч.2,3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене, вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2015 року по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4