АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/1274/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/629/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції 15 грудня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0004772 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Раздан Вірменія, громадянина Вірменії, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13 листопада 2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст.190 ч.1, 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 13 листопада 2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 день.
Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року скасувати в частині призначеного покарання та призначити йому більш м`яке покарання, з застосуванням ст.75 КК України.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК Україниза наступних обставин.

20 листопада 2014 року приблизно о 16 годині, ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні квартирі ОСОБА_9 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 та його син заснули та за його діями не спостерігають, він, з кишені піджака потерпілого ОСОБА_9 умисно таємно повторно з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Алкатель 1010 D» чорного кольору вартістю 100 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора «МТС» вартістю 30 грн., з грошовими коштами на рахунку в сумі 36 грн. та пенсійну карту «Приват Банку» на ім`я ОСОБА_9 , якої в той же день зняв гроші в сумі 1574 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1740 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що при призначенні покарання суд не врахував його щиросердне каяття, явку з повинною, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, потерпілий не звертався до суду з цивільним позовом до нього та просив не позбавляти його волі. Також, він має постійне місце проживання та виховує неповнолітнього сина.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримав викладені в апеляційній скарзі вимоги про призначення йому більш м`якого покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримав викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, апеляція обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 було здійснено на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України, з дотриманням вимог положень ч.3 ст.349 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.

Доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу скасування вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року в частині призначеного йому покарання та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів вважає, що вказані вимоги апеляції не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.65 КК України.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Також, судом враховані дані про особу ОСОБА_6 , а саме ті обставини, що він виховує неповнолітнього сина, позитивно характеризується за місцем мешкання (том 1 а.кп.72). Суд першої інстанції також врахував думку потерпілого, який при визначенні міри покарання покладався на розсуд суду.

Крім того, на обліку у лікаря-психіатра обвинувачений не перебуває (том 1 а.кп.61), але перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 01 листопада 2010 року (том 1 а.кп.60, 62), раніше неодноразово судимий (том 1 а.кп.73).

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що судом першої інстанції при ухваленні вироку та обранні йому міри покарання, не були враховані такі пом`якшуючі обставини, як щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, думку потерпілого та наявність на вихованні неповнолітнього сина, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, згідно вироку, обираючи міру покарання ОСОБА_6 суд врахував вищезазначені обставини в якості пом`якшуючих (том 2 а.кп.33-34).

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 достатнє покарання для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України чи ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Крім того, згідно ч.3 ст.78 КК України та п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як було встановлено колегією суддів, згідно матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_6 вчинив згідно оскаржуваного вироку від 03.04.2015 року, було вчинено ним 20.11.2014 року, тобто в період іспитового строку, призначеного йому згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року (том 1 а.кп.66-67).

Отже, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе повторне застосування положень ст.ст.75, 76 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, як він наполягає в апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4