ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

10 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області року на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2015, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, визнано винуватим та засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Маріуполя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого 27 жовтня 2009 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн,

за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від реального відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов'язків, визначених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2009 року, яке постановлено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, наприкінці листопада 2014 року приблизно о 10:00, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Морвокзал» в Приморському районі м. Маріуполя повторно незаконно придбав (знайшов) особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який зберігав при собі без мети збуту до 10 грудня 2014 року, коли у період часу з 14:20 до 14:35 год. його було вилучено працівниками міліції.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки всупереч вимог ст. 419 КПК України не надав належної оцінки доводам прокурора про неправильне застосування вимог кримінального закону. Вважає, що на підставі ст. 80 КК України ОСОБА_1 підлягав звільненню від відбування покарання у виді штрафу за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2009 року, оскільки закінчився строк давності виконання цього вироку, а тому судимість за цим вироком слід вважати погашеною. На думку прокурора, це призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 309 КК України та безпідставного призначення покарання на підставі ст. 71 КК України. Зазначає про відсутність даних на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від сплати штрафу.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту прокурором не заперечуються.

Зі змісту касаційної скарги, доданих копій судових рішень убачається, що доводи прокурора про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при постановленні судових рішень щодо ОСОБА_1 на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Водночас положеннями ч. 3 вказаної статті передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2009 року ОСОБА_1 було засуджено до покарання у виді штрафу.

При цьому як установлено судом, що не заперечується прокурором у касаційній скарзі, ОСОБА_1 після постановлення вироку щодо нього штраф не сплатив.

Одночасно відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України у редакції Закону України на час постановлення вироку було визначено, що засуджений зобов'язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Оскільки даних на підтвердження виконання цього обов'язку щодо відбування покарання, не пов'язаного з позбавленням волі, судом установлено не було, висновок суду про те, що несплата штрафу свідчить про ухилення від відбування покарання є обґрунтованим та відповідає вищевказаним вимогам закону.

Таким чином, ухилення від сплати штрафу за своєю юридичною природою являє собою бездіяльність, яка в даному випадку виявилась у пасивній поведінці особи, спрямованій на ухилення від виконання обов'язку відбути покарання, призначене йому за вироком суду.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, навів відповідні мотиви про визнання доводів апеляційної скарги безпідставними. При цьому, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про необхідність приєднання до призначеного ОСОБА_2 покарання невідбутого покарання у виді штрафу, призначеного за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 27 жовтня 2009 року, а висновки про залишення скарги без задоволення належним чином мотивував з наведенням докладних підстав для прийняття такого рішення.

За таких обставин, твердження прокурора про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України за ознакою повторності та необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 309 КК України, безпідставне призначення йому покарання за ст. 71 КК України та порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України є необґрунтованими.

Касаційна скарга прокурора не містить доводів про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити першому заступнику прокурора Донецької області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5