Справа №588/105/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/502/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження № 0000090 від 17 травня 2014 року за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 червня 2015 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні за ст. 122 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 10 000 грн. на користь ОСОБА_8 в рахунок часткового задоволення цивільного позову відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позову відмовлено.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України

ВСТАНОВИЛА:
У поданих апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення покарання, просить ухвалити новий вирок, яким призначити Скоромному покарання у виді одного року обмеженні волі та повністю задовольнити цивільний позов;

- прокурор ОСОБА_10 порушує питання про скасування вироку суду в частині призначення покарання та ухвалення нового обвинувального вироку з призначенням покарання у виді одного року обмеження волі;

- обвинувачений ОСОБА_9 вказує на безпідставне його засудження та просить обвинувальний вирок суду скасувати, ухвалити новий виправдувальний вирок суду.

Відповідно до вироку суду - ОСОБА_9 16 травня 2014 року близько 14.00 год., знаходячись у своєму службовому кабінеті Дмитрівського сільського голови, розташованого у приміщенні сільської ради у с. Дмитрівка, вул. Центральна, Великописарівського району Сумської області, де також перебував ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних відносин, спричинив останньому умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 вважає обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_9 незаконним в частині вирішення цивільного позову та призначення покарання обвинуваченому.

Свої вимоги мотивує тим, що при призначені покарання суд першої інстанції належним чином не врахував те, що злочин було вчинено відносно особи похилого віку, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЄС, при виконанні ним, потерпілим, громадського обов`язку, обвинувачений вчинив злочин у своєму службовому кабінеті.

Зазначає, що судом безпідставно не стягнуто кошти на відшкодування майнової шкоди, яка повністю підтверджується документами, при цьому розмір моральної шкоди має бути 15 000 грн., виходячи з принципу розумності та спів розмірності завданих страждань та фізичного болю, а також змін в особистому житті викликаних вчиненим злочином.

Обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що обвинувальний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального і матеріального права, а також не правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового виправдувального вироку суду.

Свої вимоги мотивує тим, що протокол проведення слідчого експерименту не може бути доказом у справі, так як при проведення вказаної слідчої дії він був відсутній, чим було порушено принципи змагальності сторін та свободи в поданні ним суду своїх доказів, оскільки зазначене на експерименті спростувати в протоколі слідчого експерименту він не міг. Також, вказує на те, що після спричинення ним, як зазначено у вироку ударів ОСОБА_8 , мали б залишитися сліди, проте вони у нього були відсутні, а його освідування прокурором або слідчим не проводилося. Свідки: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 очевидцями сутички не були, а лише надали показання стосовно розмови з потерпілим.

Прокурор ОСОБА_10 також ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що суд, призначаючи покарання не врахував те, що потерпілий має 63 роки, є інвалідом, має слабкий стан здоров`я. Злочин Скоромним вчинено у службовому кабінеті Дмитрівського сільського голови при виконанні службових обов`язків за умови присутності сторонніх осіб. Після скоєного обвинувачений не вибачився перед потерпілим, вину не визнав, матеріальні збитки не відшкодував.

Просить вирок суду скасувати, дослідити фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України та відомості, що характеризують особу обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, з призначенням йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

Від адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , надійшло заперечення на апеляції прокурора і потерпілого. Адвокат зазначає про допущене судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального законодавства, що потягло безпідставне засудження її підзахисного.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану ОСОБА_9 апеляційну скаргу та вважали необхідним справу після скасування вироку направити на новий судовий розгляд; потерпілого ОСОБА_8 який підтримав подану ним апеляційну скаргу, погодився із апеляційною скаргою прокурора та вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і вважав, що апеляційна скарга потерпілого підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого, прокурора, обвинуваченого задоволенню не підлягають.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що останній просить скасувати обвинувальний вирок суду та постановити відносно нього виправдувальний вирок суду, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази на підтвердження його вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України.

Проте, не дивлячись на заперечення вини ОСОБА_9 , його вина повністю підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 16 травня 2014 року в обідній час прийшов до приміщення сільської ради з метою зустрітися з сільським головою ОСОБА_9 з питання неправомірності використання земель на території сільської ради. На запрошення ОСОБА_9 пройшов до його службового кабінету, де в послідуючому надав голові для ознайомлення лист, який приніс із собою. Вказане розлютило ОСОБА_14 , після чого він піднявся з місця, підійшов і став наносити удари йому в різні ділянки тулубу, від чого потерпілий впав. Після цього ОСОБА_9 умисно наступив на грудну клітину. Від різкого болю він, став кликати на допомогу. ОСОБА_9 припинив побиття та відразу вийшов з кабінету. На крик прибігла ОСОБА_12 , якій він пояснив про обставини побиття та пішов додому. Вночі йому стало погано, вранці швидкою госпіталізовано до лікарні.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надали суду аналогічні покази, пояснили, що 16 травня 2014 року до сільської ради приходив ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пішли до службового кабінету голови. Було чути, що розмова у кабінеті відбувається на підвищених тонах і стосувалася земельних питань. Хвилин через 10 почули сильний, тривожний крик. Із кабінету в збудженому стані швидко вийшов ОСОБА_9 , який попрохав забрати ОСОБА_8 .. Посеред кабінету стояв ОСОБА_8 , який повідомив, що його побив ОСОБА_9 . На вказане ОСОБА_9 сказав щоб викликали міліцію. Гаєва намагалася їх примирити, міліцію не викликала. Гаєва бачила, що картуз ОСОБА_8 знаходився під стільцями в кабінеті ОСОБА_9 , при цьому коли ОСОБА_8 йшов до кабінету картуз знаходився у нього на голові.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_15 жінка потерпілого пояснила, що зранку 16 травня 2014 року її чоловік ОСОБА_8 почував себе добре. Після повернення із сільської ради пояснив, що його побив ОСОБА_9 . Вночі чоловіку стало зле, на ранок викликала швидку допомогу. Після надання медичними працівниками першої медичної допомоги чоловіка було госпіталізовано до лікарні. На тілі чоловіка вона бачила синець в області грудної клітини справа.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що працює на посаді фельдшера екстреної медичної допомоги і 17 травня 2014 року виїжджав на виклик до будинку де проживає ОСОБА_17 , останній скаржився на головну біль і біль в грудній клітині, пояснив, що його напередодні побив голова сільської ради. При огляді були встановлені тілесні ушкодження та діагностовано перелом ребра справа. Після надання першої медичної допомоги ОСОБА_17 був госпіталізований до районної лікарні.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що працює на посаді хірурга В.Писарівської ЦРЛ. 17 травня 2014 року каретою швидкої допомоги до лікарні був доставлений ОСОБА_17 , зі слів якого було встановлено, що 16 травня 2014 року його побив односельчанин. Був поставлений діагноз перелом 7 ребра. У подальшому призначено лікування.

До показань свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що 16 травня 2014 року бачила як ОСОБА_8 на відстані близько 1 кілометра від неї їхав на велосипеді та упав на лівий бік, суд віднісся критично, оскільки вона не змогла навести ознак за якими ідентифікувала, що саме цією особою був потерпілий.

Окрім цих доказів суд послався на: заяву ОСОБА_8 від 17 травня 2014 року, в якій потерпілий зазначив про те, що ОСОБА_9 спричинив йому тілесні ушкодження; висновок судово-медичної експертизи №140 від 26 травня 2014 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 наявні легкі тілесні ушкодження, а ушкодження у вигляді перелому ребер суперечливі і для їх уточнення необхідно провести комісійну судово-медичну експертизу; висновок комісійної судово-медичної експертизи №36/2014 від 22 серпня 14 року, з якого вбачається, що синці на тілі потерпілого відносяться до легких тілесних ушкоджень, а перелом ребра до середньої тяжкості. Зазначено, що давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати даті 16 травня 2014 року. Тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупих предметів з обмеженою контактуючої поверхнею по механізму стиснення. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 міг виконувати самостійні цілеспрямовані дії (пересуватися, кричати, чинити опір); протокол огляду місця події від 18 травня 2014 року, у якому зафіксовано обстановку вчинення злочину у приміщенні Дмитрівської сільської ради; протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 23 вересня 2014 року, під час проведення якого потерпілий відтворив обставини, які відбулись 16 травня 14 року у приміщенні Дмитрівської сільської ради та вказав на механізм спричинення ОСОБА_9 йому тілесних ушкоджень; протокол проведення слідчого експерименту за участі свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 від 23 вересня 2014 року, під час проведення яких свідки відтворили обставини, які відбулись 16 травня 14 року у приміщенні Дмитрівської сільської ради, крім того свідок ОСОБА_11 вказала розташування обвинуваченого та потерпілого після виникнення між ними конфлікту та вказала на місце, під стільцями, де лежав картуз потерпілого.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 122 ч. 1 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що слідчий експеримент з участю потерпілого не можна брати, як доказ у справі, через відсутність обвинуваченого при його проведенні, вважати обґрунтованим не можна, оскільки слідчий експеримент це різновид слідчої дії, яка проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому згідно ст. 240 ч. 3 КПК України слідчий, прокурор може залучати, а не зобов`язаний, до участі в слідчому експерименті підозрюваного. Разом з тим, згідно ст. 223 ч. 6 КПК України сторона захисту не була позбавлена можливості заявити клопотання про проведення певної слідчої, яка б мала бути проведена з обов`язковою участю особи, яка її ініціювала.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про непроведення освідування особи, що в свою чергу підтверджує невинуватість ОСОБА_9 вважати обґрунтованим не можна, оскільки доцільність проведення такої слідчої дії, як освідування особи, згідно ст. 223 ч. 2 КПК України визначається можливістю досягнення кінцевої мети слідчої дії, що згідно ст. 241 КПК України є виявлення на тілі слідів кримінального правопорушення. Щодо характеру, тяжкості тілесних ушкоджень, механізму їх спричинення були призначені і проведені судово-медичні експертизи, в т.ч. комісійна.

Що стосується виду та розміру призначеного покарання, то на думку колегії суддів, призначене судом Скоромному покарання повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України. Суд, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання і призначив покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.

Разом з тим, суд врахувавши обставини справи, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується виключно позитивно за місцем роботи, наявність родини винайшов за можливе звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання, установивши іспитовий термін та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 ч. 2 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Тому, на думку колегії суддів, звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням є можливим, з урахуванням усіх тих обставин на які послався суд.

Порушень чинного законодавства, які б стали підставою для скасування судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, як про це поставлено питання в апеляціях прокурора та потерпілого, не встановлено.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині моральної шкоди, то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю дотримався вимог закону, розумності, справедливості і визначив таку у розмірі 10 000 грн., при заявленому позові 15 000 грн..

Що стосується вирішення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, то суд першої інстанції не допустив порушень вимог закону, відмовляючи потерпілому у його задоволенні.

У матеріалах кримінального провадження потерпілим ОСОБА_20 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4084 грн. 85 коп..

Обґрунтовуючи заподіяння матеріальної шкоди потерпілий надав накладну ТОВ «Апекс - 15» від 17 травня 2014 року з переліком медичних препаратів та зазначенням їх вартості. Проте відсутність фактичної оплати, як зазначив суд, і з таким твердженням погодилась і колегія суддів, не є належним доказом завданої матеріальної шкоди.

Докази фактичної оплати медичних препаратів, які пов`язані з лікуванням травми, завданої злочинними діями ОСОБА_9 , не були надані потерпілим ОСОБА_8 і при апеляційному розгляді.

Окрім того, потерпілим були надані касові чеки на оплату препаратів сибазон, нейровітан, фізрозчин, барбовал, які згідно повідомлення Обласної спеціалізованої лікарні №2 (а.с.232) були призначені для лікування діагнозу розлади адаптації астено - депресивний синдром.

Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази того, що вказаний діагноз перебуває у причино-наслідковому зв`язку із завданими ОСОБА_14 тілесними ушкодженнями. Про відсутність такого зв`язку зазначено і у висновку комісійної судово-медичної експертизи №36/2014 від 22 серпня 2014 року (а.с.138-143).

Кримінальне провадження суд розглянув з достатньою повнотою, а тому доводи ОСОБА_9 про незаконність засудження, потерпілого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та потерпілого про неправильне вирішення цивільного позову є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 17 червня 2015 року відносно ОСОБА_9 залишити без зміни, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4