Справа № 711/715/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ;
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000006 від 12 січня 2015 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка, Світловодського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.365 КК України,

із участю в судовому розгляді:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
На адресу суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.365 КК України

Відповідно до обвинувального акту від 27.01.2015 року ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що працюючи згідно наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області № 213 о/с від 21.10.2013 на посаді старшого пожежника відомчої пожежної охорони Черкаської виправної колонії правління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№62), маючи спеціальне звання молодшого сержанта внутрішньої служби та в силу ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, незаконно придбав, зберігав з метою збуту особливо небезпечні наркотичні засоби за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , працюючи на зазначеній посаді, будучи зобов`язаним відповідно до вимог Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на забезпечення правопорядку, додержання вимог режиму, правил внутрішнього трудового розпорядку в установах виконання покарань, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що він явно виходить за межі наданих йому повноважень, з метою збуту наркотичної речовини, отримав у невстановленому слідством місці, у невстановленої слідством особи, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацительований.

Продовжуючи свої умисні дії, направлені на збут наркотичного засобу, ОСОБА_4 під час чергування відповідно наказу начальника установи про забезпечення охорони та нагляду на добу № 12 від 12.01.2015, близько 16 години 50 хвилин 12.01.2015 намагався пронести особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацительований та три мобільні телефони у власній одежі на територію Черкаської виправної колонії № 62 управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області, розташованої за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 30 та був затриманий співробітниками установи у кімнаті для догляду співробітників колонії перед пропуском до охоронюваної території.

Вищенаведені злочинні послідовні дії старшого пожежника відомчої пожежної охорони Черкаської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№ 62) молодшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_4 , як представника влади - працівника правоохоронного органу, вчинені ним всупереч інтересам служби, що виразились у нехтуванні вимог законів України, що призводить до втрати довіри громадян до діяльності правоохоронних органів, завдали істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам у вигляді підриву авторитету правоохоронного органу - Державної пенітенціарної служби України, як державного органу виконавчої влади, який забезпечує додержання прав людини при виконанні судових рішень у кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку експерта № 2/70 від 14.01.2015 надана на експертизу рідина в одноразовому медичному шприці містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований. Маса наркотичного засобу у перерахунку на суху речовину становить 0,104 грама.

Вищенаведені дії ОСОБА_4 сторона обвинувачення кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі та за ч. 1 ст. 365 КК України, як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави. В чому прокурор, відповідно до положень ст. 36 КПК України, підтримував державне обвинувачення в суді.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та в судовому засіданні пояснив, що він працював у Черкаській виправній колонії №62 старшим пожежником. За час роботи йому стало відомо, що до Колонії під`їздить автомобіль «Ланос» синього кольору у якого можна придбати що завгодно. 13 січня 2015 року підійшов до водія вказаного автомобіля і попрохав у нього наркотиків, взяв опій ацительований, хотів приховати на пожежному посту, так як доступ до пожежного посту має лише черговий пожежник. Коли проходив КПП його затримали, оперативні працівники колонії нав`язували розповідь про засудженого « ОСОБА_6 ». Уточнив, що придбав наркотичні засоби 12.01.2015 року. До цього вживав наркотики двічі, обидва рази це була «ширка». Першого разу це було у дома, а другий раз на роботі. Коли він заступає на чергування то знаходиться на пожежному посту один. Обвинуваченого затримали на КПП в кімнаті догляду. Наркотичну речовину переховував в шкарпетці. Також у нього знайшли 3 телефони, марки виробників яких не пам`ятає. Всі 3 телефони він придбав у водія « ОСОБА_7 ». Всі предмети йому обійшлись в 700 грн. Наркотичну речовину придбав виключно для власного вжитку. Об`єму шприца йому б вистачило на 3 ін`єкції. Також він повідомив, що фактичної можливості для спілкування із засудженими не мав, лише у присутності працівників Колонії. На даний час працює у лісництві. Наявність наркотичного засобу визнає, однак він його переносив без мети збуту, для власного вживання.

Враховуючи невизнання винуватості обвинуваченим, за клопотанням сторін провадження в судовому засіданні були допитані наступні свідки:

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як свідок сторони захисту показав, що є батьком обвинуваченого, проживає із сином однією сім`єю. Якось у грудні 2014 року син повернувшись додому та перебував у дивному для нього стані «сам не свій». На його запитання, що трапилось, син відповів, що був у караулі та стомився, погано себе почуває. Після прийняття сином душу він побачив на руці сина сліди від уколів. Знаючи що йде пошесть наркотиків та про їх негативний вплив на організм, він зопалу наніс декілька ударів сину та сказав дочкам слідкувати за братом. На запитання звідки у нього ці сліди син повідомив що дійсно спробував наркотики. Уточнюючи, свідок повідомив що помітив слід лише від однієї ін`єкції. У ніч затримання він спілкувався з сином, який повідомив йому що лише хотів вжити наркотики. Також повідомив, що син на лікуванні від наркозалежності не перебував. Про мобільні телефони йому нічого не відомо, та зі скількома телефонами працює його син він не знає.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 як свідок сторони обвинувачення показав, що він працює в Колонії №62 начальником оперативного відділу, в обов`язки якого входить попередження доставки на територію Колонії заборонених предметів. В день затримання, ОСОБА_4 було запропоновано добровільно здати заборонені предмети, на що останній повідомив що при ньому 2 мобільні телефони. При обшуку ОСОБА_4 також було виявлено медичний шприц із рідиною. Обвинувачений повідомив що повинен був передати ці предмети засудженому « ОСОБА_10 ». Працівникам оперативного відділу була надана оперативна інформація що на територію Колонії надходять заборонені предмети. У ОСОБА_4 був пропуск на територію Колонії та він мав можливість контактувати із засудженими. До приїзду працівників міліції пояснення надавав добровільно. Особу засудженого « ОСОБА_10 » встановити не вдалось. Був допитаний засуджений ОСОБА_11 але він повідомив що відношення до даних предметів не має. Засуджений ОСОБА_11 знаходиться на житловій зоні а ОСОБА_4 повідомив, що мав залишити шприц у виробничій зоні. Особу, якій ОСОБА_4 мав передати предмети встановити не вдалось. Його затримали на КПП № 2. На територію обвинувачений не зайшов. Тому по цьому епізоду було складено рапорт.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 , як свідок сторони обвинувачення показав, що він працює оперуповноваженим Черкаської виправної колонії № 62. На початку 2015 року співробітник ОСОБА_4 заходив на територію охоронюваного об`єкту. Він працював пожежником. Йому було запропоновано на КПП №2 на догляду співробітників здати заборонені предмети. Обвинувачений ОСОБА_4 дістав 3 мобільних телефони та шприц із рідиною рожевого кольору. Вони викликали працівників міліції, які відібрали пояснення та оформили огляд місця події. Того дня був на чергуванні з ОСОБА_9 та реалізовували отриману оперативну інформацію. ОСОБА_4 при розмові повідомив, що дані предмети мав передати засудженому « ОСОБА_10 » та що йому відомо що « ОСОБА_13 » це засуджений ОСОБА_14 . З слів ОСОБА_4 , він мав залишити заборонені предмети на території промислової зони, а засуджений забрати в обумовленому місці. В силу своїх посадових обов`язків ОСОБА_4 мав вільний доступ на територію ОСОБА_15 . Також було встановлено, що «Кузя» відмовився давати покази у відповідності до статті 63 Конституції України. По даному епізоду було складено рапорт. Хто складав він не пам`ятає, хто підписав рапорт та хто викликав понятих також не пам`ятає. Лише відомо що поняті були найманими працівниками Установи. Із моменту видачі предметів до появи понятих минуло близько 20 хвилин.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як свідок сторони обвинувачення показав, що він із обвинуваченим ОСОБА_4 знайомий по місцю роботи. Працює фельдшером установи уже майже 30 років. 13 січня 2015 року його запросили в якості понятого, щоб засвідчити факт спроби пронести ОСОБА_4 на охоронювальний об`єкт заборонені предмети а саме: 3 мобільні телефони та шприц із рідиною бурого кольору. Йому зателефонував черговий та попросив бути понятим. Коли прийшов до кімнати догляду, то там вже перебували ОСОБА_4 , працівники міліції та працівники колонії. На саму територію ОСОБА_4 не зайшов. На запитання, що він мав зробити із цими предметами ОСОБА_4 повідомив, що мав «занести на територію колонії і передати засудженому « ОСОБА_10 ». Свідок повідомив що тиску на ОСОБА_4 не чинили, а вилучені заборонені речі запакували та опломбували.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_17 , як свідок сторони обвинувачення показав, що був понятим. Працює на державному підприємстві Черкаської виправної колонії №62 старшим майстром цеху №3. Відносно обвинуваченого повідомив, що ОСОБА_4 знає, працював той у виправній установі в пожежній команді. В січні 2015 року його запросили бути понятим щоб засвідчити факт, що у ОСОБА_4 знайшли 3 мобільних телефони і шприц, які упакували та опечатали. При цьому ОСОБА_4 повідомив, що мав ці всі предмети передати засудженому «Кузі». ОСОБА_18 є його безпосереднім керівником. Начальник Колонії також є його керівником. Також повідомив, що йому ніхто не наказував бути понятим. Будь-якого тиску на ОСОБА_4 не здійснювалось. Про засудженого « ОСОБА_6 » ОСОБА_4 розповідав у його присутності.

Стороною обвинувачення в доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.365 КК України наведено наступні докази:

-дані протоколу огляду місця події від 12.01.2015 року, згідно якого було виявлено на підвіконні у кімнаті для догляду співробітників установи перед пропуском до охоронюваної території на контрольно-пропускному пункті №2 Черкаської виправної колонії №62 шприц ємністю 3 мл. заповнений рідиною світло-коричневого кольору та мобільний телефон «Nokia» сірого кольору, «Samsung» сіро-коричневого кольору та «Samsung» чорно-червоного кольору;

-дані висновку судової експертизи № 2/70 від 14.01.2015 року, яким встановлено що надана на експертизу рідина в одноразовому медичному шприці містить в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований. Маса наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 0,104 г;

- дані посадової інструкції старшого пожежного відомчої пожежної команди від 18.11.2013, затвердженої начальником установи начальника арештного дому Черкаської виправної колонії №62;

- дані посадової інструкції начальника оперативного відділу Черкаської ВК УДПтС України у Черкаській області №62 капітана внутрішньої служби ОСОБА_9 ;

- дані посадової інструкції оперуповноваженого по напрямку боротьби із незаконним обігом наркотичних речовин оперативного відділу Черкаської ВК УДПтС України у Черкаській області №62 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_19 ;

- дані наказу про призначення на посаду ОСОБА_4 за №213 о/с від 24.10.2013;

- дані наказу про забезпечення охорони та нагляду на добу за №12 від 12.01.2015;

- дані відомостей про забезпечення нагляду на добу у ЧВК №62, затверджену начальником установи від 12.01.2015;

- дані довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні на суму 307,45 гривень.

Також в доведеність винуватості обвинуваченого сторона обвинувачення посилалася на показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 .

Оскільки обвинувачений в судовому засіданні заявив про невизнання своєї вини у вчиненні злочину, то судом було ретельно досліджено докази, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення через призму наданих сторонами та досліджених доказів. Статтею 94 КПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому з`ясуванні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Частина друга даної статті вказує, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. Крім того, на виконання сукупності вимог статті 7 КПК України, щодо загальних засад кримінального провадження, суд першої інстанції при розгляді справи безпосередньо дослідив докази у справі, шляхом допиту обвинуваченого, свідків та дослідження письмових доказів. Слід врахувати, що посилання сторони захисту щодо відсутності підстав для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.307 КК України, дають суду підстави, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, прийти до висновку, що пред`явлене обвинувачення в цій частині ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеним, відповідно і не можуть бути кваліфіковані його дії за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, оскільки правова природа вчиненого злочину, суб`єктивна та об`єктивна сторона вчинених дій, вказують на кваліфікацію його дій за іншою статтею КК України, спростовуючи обвинувачення в цій частині, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Суд детально опрацював доводи, на які посилалися сторони провадження, забезпечуючи принцип змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положення ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема сторона обвинувачення посилалася на те, що під незаконним збутом потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми реалізації наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів всупереч вимогам законодавства (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, за певних умов - введення володільцем цих засобів або речовин шляхом ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо). Незаконний збут передбачає відчуження цих засобів або речовин іншій особі, яка може розпоряджатися ними (або їх частиною) як своїм майном.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру.

Також необхідно зазначити, що зберігання наркотичних засобів з метою збуту являє собою окремий закінчений склад злочину, передбачений ст. 307 КК України, а наявність умислу на збут наркотичного засобу у ОСОБА_4 вказує спосіб упакування, приховування та невеликий розмір (за версією захисту обвинувачений не мав умислу на збут наркотичного засобу, а зберігав для власного вживання - за таких обставин він мав можливість вжити опій поза межами колонії). Також на наявність умислу на збут наркотичного засобу свідчить те, що ОСОБА_4 намагався пронести на територію колонії ще 3 мобільних телефони, які також заборонені в установах відбування покарань.

На противагу твердження сторони обвинувачення, в судовому засіданні сторона захисту повідомила щодо відсутності умислу на збут наркотичних засобів у обвинуваченого, що вилучені наркотичні засоби були для власного вживання. Вживання наркотичних засобів підтвердив і свідок ОСОБА_8 .

Судом взято до уваги, що умисел на збут особливо небезпечного наркотичного засобу обвинуваченим ніяким чином не доведено, сукупність доказів, досліджених в ході судового розгляду, вказує лише на факт вилучення вказаного наркотичного засобу на території контрольно-пропускного пункту у обвинуваченого. Посилання сторони обвинувачення на місце роботи, кількість наркотичного засобу та фасування у даному випадку ніяким чином не доводить умисел на збут, передбачений ч.2 ст.307 КК України, так як не підтверджено дане твердження іншими об`єктивними доказами. У обвинуваченого був єдиний шприц із наркотичною речовиною, який він приховував при собі, тому посилання на характер упакування та місце роботи обвинуваченого не є підставою вважати доведеним наявність умислу на збут наркотичного засобу.

Відповідно ж до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Не можуть також служити доказом факту підтвердження збуту ОСОБА_4 наркотичного засобу покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , які стверджували, що чули, як обвинувачений розказував, що хотів збути даний наркотичний засіб засудженому по кличці « ОСОБА_13 » оскільки у відповідності до вимог ст.97 КПК України це є показання з чужих слів. Вони повторили висловлювання про такий факт зі слів ОСОБА_4 . Тобто ці дані ґрунтуються на поясненні іншої особи та не підтверджуються іншими доказами, які визнані допустимими. До того ж, судом встановлено, що ОСОБА_4 відмовився від надавання пояснень на стадії досудового розслідування, користуючись ст. 63 Конституції України. Тому, коли міг реально стверджувати ОСОБА_4 про дані обставини, офіційно не встановлено. Також на стадії досудового розслідування було встановлено та допитано особу на прізвисько « ОСОБА_13 », який повідомив, що про дану подію нічого не знає та не має ніякого відношення до неї. Що також у певній мірі спростовує твердження сторони обвинувачення та вказаних свідків.
Тому судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 працюючи згідно наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області № 213 о/с від 21.10.2013 на посаді старшого пожежника відомчої пожежної охорони Черкаської виправної колонії правління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№62), маючи спеціальне звання молодшого сержанта внутрішньої служби та в силу ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, незаконно придбав, зберігав особливо небезпечні наркотичні засоби без мети збуту за наступних обставин.

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_4 під час чергування відповідно наказу начальника установи про забезпечення охорони та нагляду на добу № 12 від 12.01.2015, близько 16 години 50 хвилин 12.01.2015 намагався пронести особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацительований та три мобільні телефони у власній одежі на територію Черкаської виправної колонії № 62 управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області, розташованої за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 30 та був затриманий співробітниками установи у кімнаті для догляду співробітників колонії перед пропуском до охоронюваної території. Відповідно до висновку експерта № 2/70 від 14.01.2015 надана на експертизу рідина в одноразовому медичному шприці містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований. Маса наркотичного засобу у перерахунку на суху речовину становить 0,104 грама.

Факт вилучення особливо небезпечного наркотичного засобу учасниками провадження не оспорюється.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 здійснив незаконне придбання, зберігання, перевезення наркотичного засобу без мети збуту і, відповідно, перекваліфіковує дії обвинуваченого з ч.2 ст. 307 КК України на ч.1 ст.309 КК України.

Оцінюючи всю сукупність досліджених доказів, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

З врахуванням того, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, визнав, суд вважає, що його винуватість підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. В даному випадку, положення цієї статті Кодексу знайшло своє мотивоване відображення вище.

При ухваленні вироку судом також взято до уваги, що сторона обвинувачення не взяла до уваги та не намагалася здобути докази для підтвердження обвинувачення в ході судового розгляду. Таким чином твердження державного обвинувача щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, обвинуваченим ОСОБА_4 залишилося на рівні припущень і лягло в основу доведення вини обвинуваченого.

Виходячи з вимог п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Грабчук проти України" від 21 вересня 2006 року, відповідно до яких Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року має бути інтерпретована у такий спосіб, щоб гарантувати права, здійснення яких буде практичним та результативним, а не теоретичним та таким, що вводить в оману; це також застосовується до права, висвітленого у п. 2 ст. 6 Конвенції, та з огляду на вимоги ст. 62 Конституції України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року № 9, ч. 4 ст. 17 та ч. 3 ст. 373 КПК України, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, зазначеного вище.

Обов`язок же доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого та прокурора, що чітко вказується положенням ч.1 ст.92 цього Кодексу.

Суд повною мірою забезпечив дотримання принципу змагальності сторін в ході розгляду даного кримінального провадження.

Щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, то суд приходить до висновку відсутності в його діях складу інкримінованого злочину, тому в цій частині формулювання обвинувачення він підлягає виправданню за наступних обставин.

Враховуючи те, що суд дії обвинуваченого, вчинені ним 12.01.2015 року за обставин, зазначених вище, кваліфікував за ч.1 ст.309 КК України в його діях відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.365 КК України. Так, згідно наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області № 213 о/с від 21.10.2013 ОСОБА_4 перебував на посаді старшого пожежника відомчої пожежної охорони Черкаської виправної колонії правління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№62), маючи спеціальне звання молодшого сержанта внутрішньої служби та в силу ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України. Його дії додаткової кваліфікації не потребують, так як не завдали істотної шкоди державним інтересам. Суд також взяв до уваги, що даний злочин не здобув огласки та про його вчинення знають виключно особи, які фігурують в даному кримінальному провадженні, тобто особи, що здійснювали досудове розслідування, в силу своїх професійних обов`язків, свідки та захисник. Тому не відбулося підриву авторитету правоохоронного органу - Державної пенітенціарної служби України, як державного органу виконавчої влади, який забезпечує додержання прав людини при виконанні судових рішень у кримінальному провадженні. Як наслідок відсутня будь-яка шкода, спричинена інтересам Держави.

Враховуючи ті обставини, що суд обмежений у праві збору доказів вини підсудних за власною ініціативою та при розгляді справи не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити і створював в ході розгляду справи всі необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних прав та обов`язків, зобов`язаний розглянути справу і постановити законне і обґрунтоване рішення на підставі наданих суду доказів.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, показання свідків оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності в результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження їх в судовому засіданні, суд вважає що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового слідства, побудоване на доказах та припущеннях, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки в судовому засіданні не доведено, що в діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого вказаною нормою, тому суд вважає, що обвинуваченого необхідно виправдати в цій частині.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винуватого, межі, установлені санкції статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд встановлює визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК Ураїни.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, позитивні характеристики та вважає правильним призначити йому покарання у виді обмеження волі.
До необхідності застосування такого виду покарання для виправлення особи суд дійшов висновку враховуючи специфіку місця роботи, знання всіх правил, те, що він був працівником правоохоронного органу.

Однак, враховуючи конкретні, досліджені в ході судового розгляду обставини справи, його особу, визнання вини та відношення до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, його молодий вік, стан здоров`я, наявність позитивної характеристики за місцем проживання, працевлаштованість суд встановлює за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням згідно ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 цього Кодексу.

Враховуючи досліджені в ході судового розгляду обставини, письмові данні щодо особи обвинуваченого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, суд обґрунтовує за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі, наближеного до мінімального строку санкції, передбаченої ч.1 ст.309 КК України та скоротити обсяг обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не знаходить, так як обвинувачений вчинив злочин, будучи працівником правоохоронного органу.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дана позиція викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати при проведенні експертиз під час досудового розслідування складають 307,45 грн. за проведену судову експертизу наркотичних засобів.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 22, 91, 92, 94, 100, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, ст.ст.65-68, 75-76, 307, 309, 365 КК України, -

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України виправдати у зв`язку із відсутністю складу злочину.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п.2,3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній особисте зобов`язання.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 307,45 гривень.

Речові докази:

- письмові матеріали кримінального провадження, що були досліджені в ході судового розгляду та були долучені прокурором під час дослідження у судовому засіданні зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- вилучені наркотичні засоби, що зберігаються в камері схову речових доказів знищити по набранню вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1