ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів: при секретарі за участю прокурора засудженого осіб, щодо яких закрито провадження захисника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375, за обвинуваченням

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина

України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина

України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина

України, неодноразово судимого, останній раз вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 29 березня 2005 року, із внесеними змінами ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня 2005 року за ч. 4 ст. 187 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 28 лютого 2007 року по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина

України, неодноразово судимого, останній раз

вироком Жашківського районного суду Черкаської

області від 29 березня 2005 року, із внесеними

змінами ухвалою Апеляційного суду Черкаської

області від 11 жовтня 2005 року за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 12 листопада 2010 року по відбуттю строку покарання,

встановила:

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року визнано винуватими та засуджено:

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 146 КК України за відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

- ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України за відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

- ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України за відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

- ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2015 року вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року змінено в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 146 КК України , і постановлено вважати його засудженим за ч. 1 ст. 146 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням на засудженого певних обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року в частині засудження ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 355 КК України , призначення за вказаною частиною статті їм покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. ст. 75 , 76 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито, у зв'язку з недоведеністю наявності в діяннях засуджених складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 355 КК України .

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 процесуальних витрат в сумі 105 грн. 75 коп. з кожного. Віднести вказані витрати за рахунок держави.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року скасувано в частині зарахування ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в строк відбуття покарання строку затримання та перебування під вартою.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року скасовано в частині залишення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді особистого зобов'язання.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду та ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при кваліфікації дій засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 355 КК України замість за ч. 2 ст. 189 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_12 Зазначив й про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку з безпідставним виправданням ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 ще й за ч. 2 ст. 146 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_13 та безпідставне виправдання ОСОБА_9, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_12 Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд при винесенні ухвали та закриваючи кримінальне провадження, взяв до уваги одні докази та відкинув інші, які мають істотне значення, не мотивуючи належним чином своє рішення, при цьому у мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 має бути закрито у зв'язку з відсутністю в їх діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України, а у резолютивній частині свого рішення апеляційний суд вказав, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв'язку з недоведеністю наявності в діяннях ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень. В обґрунтування доводів поданої касаційної скарги прокурор зазначає, що не оцінивши належним чином докази, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення, в порушення вимог закону, апеляційний суд відкинув докази сторони обвинувачення, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора, потерпілі ОСОБА_13, ОСОБА_12 та особи, щодо яких кримінальне провадження закрито - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, просили залишити касаційну скаргу без задоволення.

Вироком суду ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими та засуджено за вчинені ними кримінальні правопорушення за таких обставин.

1 жовтня 2011 року ОСОБА_9, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з метою повернення коштів, на виконання усного договору, укладеного між ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_12, вимагали від останнього повернення боргу в розмірі 1 000 доларів США за переданий йому на продаж автомобільний двигун. Так, 1 жовтня 2011 року, приблизно о 16-ій годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли до потерпілого ОСОБА_12, який знаходився поблизу центрального ринку у м. Черкаси та стояв біля свого автомобіля БМВ 520, д.н.з. НОМЕР_1, та із застосування фізичного насильства, яке виразилося у нанесенні декількох ударів кулаками рук по обличчю та потилиці, чим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження, силоміць посадили потерпілого на заднє сидіння його власного авто, де не давали змогу йому протидіяти, погрожуючи застосуванням насильства, відвезли на берег річки Дніпро у м. Черкаси, де до них приєдналися ОСОБА_7 і ОСОБА_10, вимагали у потерпілого повернення коштів в розмірі 1 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 жовтня 2011 року становило 7 972 грн, шляхом написання розписки, на що останній погодився, та в рахунок погашення боргу відразу, знаходячись на березі річки, віддав 1 000 грн, решту зобов'язався повернути до 5 жовтня 2011 року. 3 жовтня 2011 року потерпілий ОСОБА_12, попередньо надавши добровільну згоду працівникам міліції на документування факту передачі грошових коштів, домовився про зустріч з ОСОБА_9, якому того ж дня, приблизно о 13-ій годині, під час зустрічі з ним та ОСОБА_10 передав гроші в сумі 1 000 грн, що попередньо були надані потерпілому працівниками міліції в присутності понятих. Після чого, ОСОБА_9 одразу був затриманий працівниками правоохоронного органу, які в присутності понятих та за згодою ОСОБА_9, в ході особистого огляду вилучили вказані грошові кошти.

На початку квітня 2011 року, приблизно о 11-ій годині, ОСОБА_7, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, приїхали до приватного домоволодіння потерпілого ОСОБА_13 по АДРЕСА_1, де повідомили останньому, що заберуть автомобіль його брата, який перебував у відрядженні та за проханням якого сховають від нього автомобіль поблизу ставка, щоб він не зміг ним керувати у нетверезому стані. На що потерпілий, який тривалий час перебував у стані алкогольного сп'яніння, погодився їхати з ними на ставок, де збирався протверезити та забрати в подальшому автомобіль брата. Після того як приїхали на ставок, ОСОБА_6, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, залишилися на ставку з ОСОБА_13, якого завели до будинку охоронців ставка, де ОСОБА_6 незаконно прикував потерпілого за ногу до рельси та гирі, чим позбавили волі та утримували протягом трьох днів у вказаному місці з метою повного його витверезіння.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5, який підтримав касаційну скаргу прокурора, думку засудженого ОСОБА_6, захисника ОСОБА_11 та осіб щодо яких кримінальне провадження закрито - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду крім іншого має бути зазначено суть апеляції, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положень закону яким він керувався, та докладні мотиви прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції поряд з іншим повинна містити зміст вироку суду першої інстанції, короткий виклад вимог апеляційної скарги, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положень закону, якими він керувався, прийняте рішення по суті вимог апеляційної скарги, які статті порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, як убачається з матеріалів справи, апеляційним судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в повному обсязі не дотримано вимог кримінального процесуального закону та не виконано вказівки ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року, якою рішення апеляційного суду по даному кримінальному провадженню вже скасовувалось у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність судом апеляцйної інстанції при кваліфікації дій засуджених ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 355 КК України замість за ч. 2 ст. 189 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_12, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку з безпідставним виправданням ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_7 ще й за ч. 2 ст. 146 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_13 та безпідставним виправданням ОСОБА_9, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_12, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного засудженим покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх особам внаслідок м'якості.

В апеляційній скарзі прокурора порушувалось питання про скасування вироку суду щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м'якості. На обґрунтування своїх доводів прокурор посилався на те, що у зв'язку з неправильної оцінкою судом першої інстанції зібраних в ході досудового розслідування в порядку передбаченому КПК в редакції 1960 року фактичних даних, не врахування належних доказів, що призвело до постановлення незаконного судового рішення щодо виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки їх вина підтверджується першочерговими показаннями потерпілих, даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз, очних ставках, протоколах відтворення обстановки та обставин подій та іншими даними. Вказував, що до зміни показань потерпілих суд мав віднестись критично, оскільки це є намагання сприяти засудженим уникнути кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, які раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких злочинів, що свідчить про їх суспільну небезпеку.

Апеляційний суд в порушення ст.ст. 370, 419 КПК України, перевіряючи законність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, своє рішення про закриття кримінальної справи за реабілітуючих підстав побудував на свідченнях самих засуджених та змінених показах потерпілих та свідків.

При цьому суд апеляційної інстанції хоча і дослідив матеріали кримінального провадження, але не дав їм належної оцінки, в тому числі і доказам, які були здобуті в порядку передбаченому кримінально-процесуальним кодексом в редакції 1960 року, і виніс ухвалу, яка побудована лише на змінених показаннях обвинувачених та потерпілих. Крім того, поза увагою апеляційного суду залишився той факт, що зміна всіма потерпілими та свідками своїх показань відбулася після звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти, що повинно було апеляційним судом поставити під сумнів добровільність зміни ними показань та відсутність впливу на зазначених осіб.

Оскільки згідно з п. 8 Перехідних положень чинного КПК України

допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом

визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності, а кримінальна

справа стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 направлялася для проведення додаткового розслідування, а після проведення такого розслідування направлена до суду з обвинувальним актом, то докази, здобуті до дня набрання чинності цим Кодексом, на предмет їх допустимості мають оцінюватися однаково з доказами, здобутими в порядку, передбаченому цим Кодексом та доказами здобутими в порядку КПК в редакції 1960 року.

Однак, апеляційний суд при ухваленні свого рішення про закриття кримінального провадження, взяв до уваги, змінені показання свідків та потерпілих, доводи сторони захисту, у тому числі показання обвинувачених, які свою вину в інкримінованих злочинах заперечували, та залишено без належної уваги процесуальні документи досудового розслідування, і допустимі докази, які за клопотанням прокурора досліджувались в ході судового розгляду на підтвердження вчинення обвинуваченими інкриміновані їм злочини, та які зібрані відповідно до вимог КПК в редакції 1960 року, а саме: протокол відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілого ОСОБА_12 від 19.10.2011 року, де він вказує на причетність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до вчинення щодо нього розбою, грабежу та вимагання, а також про те, яким чином йому спричинено тілесні ушкодження; дані протоколу допиту ОСОБА_14 від 26.10.2011, у якому останній вказував, що був присутнім під час того, як ОСОБА_12 наносились тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_8; дані висновків експертів від 24.11.2011 року № 1218/264, від 15.11.2011 року № 294, від 24.11.2011 року № 1229/263 та актів судово-медичного дослідження від 04.10.2011 року № 1229, від 03.10.2011 року № 1218, якими підтверджуються факти спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_12; дані протоколів огляду місця події від 05.10.2011 року, огляду предметів від 21.10.2011року та пред'явлення для впізнання речей від 22.10.2011 року, згідно з якими у с. Червона Слобода на території ЗАТ «Шевченко» по вул. Лозова, 2, виявлено металеві гирю та ланцюг із замками, які ОСОБА_13 впізнав як речі, якими його було позбавлено волі ОСОБА_6 та ОСОБА_7; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 04.10.2011 року згідно з якими встановлено, що вона зверталась до братів ОСОБА_7 з проханням покарати ОСОБА_13 за те, що останній не повертає їй борг; дані протоколу пред'явлення фотознімків для впізнання від 23.11.2011 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка застосовувала у його присутності фізичне насильство до ОСОБА_12; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 04.10.2011 року, який підтвердив факт позбавлення волі ОСОБА_13 ОСОБА_6 та ОСОБА_6; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 04.10.2011 року, згідно з яким останній підтверджує факт позбавлення волі ОСОБА_13 ОСОБА_6 та ОСОБА_7; дані протоколів допиту потерпілого ОСОБА_13 від 07.10.2011 року, пред'явлення особи для впізнання від 10.11.2011 року, який повідомив, що брав у борг гроші у ОСОБА_15, не повертав їх, підтвердив вчинення обвинуваченими злочинів відносно нього, та впізнав ОСОБА_8, як особу, яка спільно з ОСОБА_9 приїздила до нього додому та наносила йому тілесні ушкодження; дані протоколу очної ставки між ОСОБА_7 і ОСОБА_17 від 12.10.2010 року, де останній розповів про те, як брати ОСОБА_7 приковували металевими ланцюгами до гирі ОСОБА_13 та утримували його у будинку на ставку у с. Червона Слобода, а ОСОБА_7 відмовився давати показання, пославшись на погане самопочуття; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_19 від 14.10.2011 року, яка підтвердила факт розбійного нападу на її чоловіка обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7; дані протоколу відтворення обстановки і обставин події від 16.11.2011 року відповідно до якого ОСОБА_13 розповів про те, як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прикували до його ноги металевий ланцюг з гирею та утримували у будинку на ставку у с. Червона Слобода протягом трьох днів; дані протоколу огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_13 у с. Леськи від 07.11.2011 року, де виявлено сліди крові потерпілого; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 07.11.2011 року, який повідомив, що 25-26 квітня 2011 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_13 і попросив приїхати, повідомивши, що на нього у його домоволодінні напали, побили і забрали кошти та коли ОСОБА_20 приїхав, то потерпілий ОСОБА_13 повідомив, що на нього здійснено розбійний напад за вказівкою ОСОБА_7 ОСОБА_8 і ОСОБА_9, оскільки він напередодні вимагав у ОСОБА_7 повернути забраний автомобіль; дані протоколу відтворення обстановки і обставин події від 21.11.2011 року, в якому ОСОБА_13 показав де, хто та яким чином спричиняв йому тілесні ушкодження у його домоволодінні в с. Леськи; дані договорів поруки від 03.08.2007 року, згідно з якими ОСОБА_13 виступив поручителем у зобов'язанні ОСОБА_15 за договором кредиту перед ТОВ «Укрпромбанк» на суму 34 тис. доларів США; дані протоколу усної заяви ОСОБА_12 про злочин та протоколу його допиту від 03.10.2011 року; дані протоколу допиту свідка ОСОБА_21 від 07.10.2011 року; дані протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_12 від 19.10.2011 року, де він вказує як обвинувачені вимагали у нього гроші, наносили йому тілесні ушкодження і пограбували його; дані протоколів явки з повинною та допиту обвинуваченого ОСОБА_9 від 17.11.2011 року, де він зізнається в інкримінованих йому злочинах та детально розповідає про обставини Їх вчинення; показання потерпілого ОСОБА_22, який сам звернувся із заявою про вчинення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стосовно нього злочинів.

Заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги прокурора, щодо неправильного тлумачення апеляційним судом Закону України про кримінальну відповідальність, а саме: об'єкту злочину, передбаченого ст. 355 КК України. Так, апеляційний суд вказує на те, що об'єктом вказаного злочину є суспільні відносини щодо підтримання авторитету органів державної влади, а не встановлений порядок виконання цивільно-правових зобов'язань та здоров'я і права на власність особи, що потягло за собою прийняття неправильних висновків суду про те, що у даному кримінальному провадженні немає доказів того, що в діянні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є склад кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 355 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не проаналізував докази, наявні в матеріалах кримінального провадження та ті, на які послався суд першої інстанції виносячи обвинувальний вирок, передчасно закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 355 КК України

Крім того, суд апеляційної інстанції в порушення ст.ст. 407, 417, 419 КПК України при скасуванні обвинувального вироку неналежно вказав підстави прийняття такого рішення.

Зокрема, при зазначенні у мотивувальній частині ухвали, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 має бути закрито у зв'язку з відсутністю в їх діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 355 КК України, а у резолютивній частині свого рішення апеляційний суд вказав, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв'язку з недоведеністю наявності в діяннях ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень.

Тобто, апеляційний суд в порушення вимог кримінального процесуального законодавства належно не вказав відповідно до якої із вичерпної кількості підстав, передбачених ст. 284 КПК України, має бути закрите дане кримінальне провадження, таким чином допустивши суперечності.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виправдання засуджених ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України також залишились поза увагою суду. Крім того, апеляційний суд не навів переконливих мотивів прийнятого рішення і не зазначив підстави, з яких визнав доводи прокурора про м'якість призначеного засудженим покарання необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2015 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв'язку з чим підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню до нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки зазначені порушення перешкодили апеляційному суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 2 березня 2015 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2