Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/126/15-к
Провадження 1-кп/483/37/2015
ВИРОК
Іменем України
24 вересня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
особи за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Очакові Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 17 липня 2014 року стосовно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Федорівка Кодимського району Одеської області, який зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
17 липня 2014 року близько 03 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 217030-110-01, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та рухаючись зі швидкістю 68-81 км./год. при максимально дозволеній швидкості руху транспортних засобів в населених пунктах не більше 60 км/год. по вул.Радянській в с.Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області, у напрямку вул.Молодіжної, проїжджаючи заокруглення дороги в районі будинку №7, грубо порушив вимоги п.п.2.3 "б", 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини на узбіччя праворуч і перекидання. Перебуваючи в Очаківській ЦРЛ водій ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, пасажири ОСОБА_9 і ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Згідно заяви дружини померлого, ОСОБА_4 , з метою можливої реабілітації померлого чоловіка, здійснено судове провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 06 квітня 2015 року ОСОБА_4 було допущено до участі в судовому провадженні, як особу за клопотанням якої здійснюється судове провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не погоджуючись з висновками органу досудового розслідування щодо керування транспортним засобом в нетверезому стані та перевищенні швидкості її чоловіком ОСОБА_6 зазначила, що він не міг сісти за кермо в нетверезому стані.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що познайомилась з ОСОБА_6 16 липня 2014 року в барі. Пізніше, вирішили поїхати в ОСОБА_11 , де на пляжі в барі відпочивали разом. Чи вживав ОСОБА_6 алкоголь їй не відомо, при ній не вживав. Приблизно о 02 год. 45 хв. 17 липня 2014 року, виїхали з ОСОБА_12 . Всього їх було в машині шість чоловік, вона разом з кумою сиділа на передньому пасажирському сидінні. На початку с.Дмитрівка не вписались в поворот і машину почало крутити, майже всіх викинуло. Швидкість автомобіля була приблизно 90 км/год. Після ДТП, була в паніці і в неї був шок.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 підтримав повністю свій висновок експертизи №48, яку він проводив. Додатково повідомив, що експертизу проводив 18 липня 2014 року і забір крові проводився після 10:00 год. В ході проведення експертизи встановлено, що в крові ОСОБА_6 було 0,106 проміле алкоголю, тобто він був практично тверезий. Наявність алкоголю в крові ОСОБА_6 за результатами токсикологічного дослідження крові останнього від 17 липня 2014 року при надходженні до Очаківської ЦРЛ та відсутність при його дослідженні пояснив тим, що внаслідок вливання лікарських препаратів, переливання крові при наданні допомоги та боротьбі з шоком, рівень алкоголю в крові ОСОБА_6 міг зменшитись.

Експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що в його висновку встановлена мінімальна швидкість автомобіль так як встановити реальний коефіцієнт сповільнення неможливо оскільки, не враховано кінетичну енергію транспортного засобу. Насправді ж швидкість автомобіля була більшою. З приводу відсутності дорожніх знаків зазначив, що дорожні знаки інформують, а п.12.1 ПДР зазначає, що водій повинен контролювати рух. Оскільки, водій не дотримався вимог ПДР то мається невідповідність. Прямий зв`язок полягає в недотриманні вимог п.п. 12.1, 12.4 ПДР.

Крім показань допитаних в судовому засіданні осіб, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується наданими письмовими доказами, а саме :

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 липня 2014 року з якого вбачається, що місцем ДТП за участю т/з ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 є с.Дмитрівка, вул.Радянська, яка примикає до будинку №7;

-висновком судово-медичного експерта від 30 серпня 2014 року №48 з якого вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала о 07:40 год. 17 липня 2014 року. Причиною смерті ОСОБА_6 є черепно-мозкова травма з переломом кісток зводу та основи черепа, крововиливом під оболонку та в речовину головного мозку, пошкодження речовини головного мозку правої тім`яної долі, дифузного субарахноїдального крововиливу. Враховуючи об`єм і характер ушкоджень в даному випадку мала місце транспортна травма, коли потерпілий знаходився за кермом автомобіля;
-висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від 09 вересня 2014 року №4/93 з якого вбачається, що автомобіль ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 ймовірно не контактував з іншими транспортними засобами;

-висновком авто-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року №2/157 з якого вбачається, що на момент ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б вплинути на його рух;

-висновком авто-технічної експертизи від 25 вересня 2014 року №1/122 з якого вбачається, що швидкість руху автомобіля ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 складала біля 68-81 км/год., яка є мінімальним значенням, у вказаній дорожній ситуації водій вказаного автомобіля, з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти у відповідності вимогам п.12.1 і п.12.4 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору в його діях вбачаються невідповідності вимогам зазначеним вище пунктам ПДР України та він мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду. Дії водія ОСОБА_15 , з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди;

-висновком судово-медичної експертизи від 18 серпня 2014 року №1221 з якого вбачається, що у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забитих ран волосистої частини голови, забою грудної клітини зліва, закритого компресійного перелому тіла другого поперекового хребця, забою нирок, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками тривалості розладу здоров`я на строк більше 21 дня, та могли утворитись в результаті дії тупих, твердих предметів, не виключено їх утворення в умовах ДТП;
-висновком судово-медичної експертизи від 15 серпня 2014 року №1222 з якого вбачається, що у ОСОБА_16 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, численних ран та саден обличчя і волосистої частини голови, закритого перелому лівої лопатки зі зміщенням відламків, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками тривалості розладу здоров`я на строк більше 21 дня та могли утворитись в результаті дії тупих, твердих предметів в т.ч при ударах об такі, не виключено їх утворення в умовах ДТП;
-висновком судово-медичної експертизи від 22 серпня 2014 року №1286 з якого вбачається, що у ОСОБА_10 мали місце тілесні пошкодження у вигляді численних ран правого передпліччя, які утворились в результаті дії твердих, тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і могли виникнути при ДТП (перевертання автомобілю), за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я;

-висновком судово-медичної експертизи від 04 вересня 2014 року №1307 з якого вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце тілесні пошкодження у вигляді забою грудної клітини зліва, забій правого колінного суглобу, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, які могли утворитись від дії тупих, твердих предметів, не виключено при ДТП та за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази в своїй сукупності узгоджуються між собою, не мають протиріч, а крім того, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_7 та поясненнями судових експертів ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які є логічними, послідовними з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження особи за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 з приводу того, що ОСОБА_6 не перебував в стані алкогольного сп`яніння оскільки, будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано, а саме таке твердження спростовано в судовому засіданні наступним.

Так, як вбачається з копії запису лікаря приймального відділення від 17 липня 2014 року, хворий доставлений о 04:40 год. машиною швидкої допомоги з місця ДТП. З копії результатів токсикологічного дослідження від 17 липня 2014 року №3679 в крові ОСОБА_6 , яка була взята о 06:00 год. 17 липня 2014 року, виявлено етанол в концентрації 1,36 %.

Як пояснив в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_13 , який проводив судово-медичну експертизу трупу ОСОБА_6 , зменшення концентрації алкоголю в крові останнього з 1,36 % при надходженні до Очаківської ЦРЛ до 0,106 % під час його дослідження могла бути зумовлена вливанням лікарських препаратів, переливанням крові при наданні допомоги та боротьбі з шоком, внаслідок чого рівень алкоголю в крові ОСОБА_6 міг зменшитись.

Крім цього, суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження особи за клопотанням якої здійснюється судове провадження ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 з приводу того, що органами досудового розслідування не надано доказів та не доведено, що ОСОБА_6 було перевищено швидкість, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що швидкість автомобіля перед ДТП була приблизно 90 км/год.

Вказані пояснення свідка узгоджуються з дослідженим в судовому засіданні висновком судової авто-технічної експертизи від 25 вересня 2014 року №1/122 якою встановлено, що швидкість руху автомобіля ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 складала біля 68-81 км/год., яка є мінімальним значенням та роз`ясненнями експерта ОСОБА_14 , який висновок підтримав та додатково пояснив, що вказана в висновку швидкість є мінімальною оскільки, не враховано витрати кінетичної енергії автомобіля.

Крім цього, суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження захисника адвоката ОСОБА_5 з приводу того, що під час досудового розслідування органами досудового розслідування було грубо порушено норми КПК внаслідок чого обвинувальний акт, який не було вручено ОСОБА_4 та всі докази в кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими виходячи з наступного.

Відповідно до глави 24 параграф 1 КПК України, однією з форм закінчення досудового розслідування п.3 ч.2 ст.283 КПК України є звернення до суду з обвинувальним актом, який складається у відповідності до вимог ст.291 КПК України.
Так, 28 січня 2015 року до Очаківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.286 КК України внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000202 від 17 липня 2014 року стосовно ОСОБА_6 з реєстром матеріалів досудового розслідування, розпискою захисника ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акту та заявою ОСОБА_4 про передачу матеріалів кримінального провадження до суду для реабілітації свого чоловіка ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Як пояснив в судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 , статус ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні визначений не був. Дії органів досудового розслідування на стадії досудового розслідування він не оскаржував мотивуючи це таким способом захисту та правом в суді про це заявляти.
Прокурор в судовому засіданні підтвердив, що процесуальний статус ОСОБА_4 під час досудового розслідування не було визначено.
Оскільки, вказана обставина була встановлена до початку судового розгляду в розумінні ст.347 КПК України, суд, забезпечуючи ОСОБА_4 можливість участі в процесі та враховуючи її заяву від 14 січня 2015 року про передачу матеріалів кримінального провадження до суду для реабілітації свого померлого чоловіка ОСОБА_6 , керуючись п.26 ст.3 КПК України, ухвалою від 06 квітня 2015 року допустив ОСОБА_4 до участі у справі, як особу за клопотанням якої здійснюється судове провадження та оголосив в судовому засіданні перерву для виконання прокурором вимог передбачених ст.293 КПК України, щодо вручення останній копії обвинувального акту та реєстру матеріалів стосовно її померлого чоловіка ОСОБА_6 .
Враховуючи вказані обставини, твердження адвоката ОСОБА_5 з приводу невручення обвинувального акту ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування є необґрунтованими.
Вирішуючи питання з приводу твердження захисника адвоката ОСОБА_5 в частині неприйняття в якості доказів та визнання недопустимими обвинувального акту від 21 січня 2015 року та реєстр матеріалів розслідування №0000202 та всіх доказів, суд дійшов наступного.
Як зазначалось вище, звернення до суду з обвинувальним актом є однією з форм закінчення досудового розслідування. Тобто, обвинувальний акт - це кримінальний процесуальний акт, в якому відображається рішення слідчого, затверджене прокурором, чи самого прокурора про закінчення досудового розслідування і переведення обвинувачення до суду.
Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що оскільки, обвинувальний акт не є доказом, а є процесуальним актом то він не може бути визнаний недопустимим.
Відповідно до ч.1, 2 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Відповідно до ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Оскільки, в судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_5 не доведено, що надані стороною обвинувачення докази в даному кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України, дії органів досудового слідства на стадії досудового розслідування ним не оскаржувались, суд приходить до висновку, що таке твердження є необґрунтованим та безпідставним.
Таким чином, всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.
Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів п.п.2.3 "б", 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, та тим самим порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України. Вказані порушення вимог ПДР знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та виниклими наслідками - отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілими.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст.66 КК України, судом не встановлено, обставина, що обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно положень п.5 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи заперечення дружини померлого ОСОБА_6 ОСОБА_4 про закриття провадження на стадії досудового розслідування та клопотання останньої про здійснення судового провадження, як законної спадкоємиці, суд не вправі закрити дане кримінальне провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Заходів забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не обиралось.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд керується правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Речовий доказ по справі: автомобіль ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на зберігання ОСОБА_4 слід вважати повернутим за належністю.

Судові витрати по справі слід покласти на його спадкоємців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У зв`язку з його смертю кримінальне покарання по справі не призначати.

Речовий доказ: автомобіль ВАЗ-217030-110-01 реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на зберігання ОСОБА_4 вважати повернутим за належністю.

Судові витрати по справі в сумі 3443,44 грн. за проведення експертиз (висновки від 17 вересня 2014 року №2/157, від 09 вересня 2014 року №4/93, від 25 вересня 2014 року №1/122 ) стягнути із законної спадкоємиці ОСОБА_4 в доход держави.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити особі, за клопотанням якої здійснюється судове провадження та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий

: