"30" вересня 2015 р.
Справа № 367/7922/14-к
На підставі частини третьої статті 375 Кримінального процесуального кодексу України, висловлюю окрему думку стосовно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30.09.2015 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою (далі Ухвала).
Вважаю, що положення пункту другого резолютивної частини Ухвали не знайшло правового обґрунтування в його мотивувальній частині і базується на неправильній інтерпретації норм кримінального процесуального закону.
Так, відповідно до пункту другого Ухвали, суд постановив: строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО м. Києва і Київської області Державної пенітенціарної служби України обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Мирне, Тельманівського району, Донецької області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України, вважати продовженим до 09.10.2015.
Обґрунтовуючи вказане рішення, в мотивувальній його частині зазначено:
"Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частина друга цієї статті Кодексу, передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
В підготовчому судовому засіданні було встановлено, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_1 може переховуватись від суду та впливати на свідків, а тому, приймаючи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватись від суду та впливати на свідків, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, суд встановивши недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_1 необхідно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні, сторонами кримінального провадження не надано фактичних даних, які б давали суду підстави дійти висновку, що на час розгляду клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 , ризики, зазначені в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 15.12.2014 зменшились, або взагалі відсутні, а тому суд вважає, що клопотання захисника не підлягає до задоволення.
За наслідками розгляду питання, згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області, обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 09.10.2015.
Оскільки в судовому засіданні, під час розгляду клопотання захисника про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 , не встановлено обставин, які б давали суду підстави дійти висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які було зазначено в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 15.12.2014, не зменшились, а розгляд даного кримінального провадження не закінчено, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд відмовляє в задоволенні клопотання захисника, а строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 вважається продовженим до дати, визначеної ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.08.2015, тобто до 09.10.2015".
Обґрунтовуючи окрему думку зазначаю наступне:
1. Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
При цьому, відповідно до частини другої цієї статі Кодексу, вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Стаття 193 КПК України визначає порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, згідно з частиною другою цієї статті Кодексу, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, які: 1) свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Системний аналіз даних правових норм дає підстави стверджувати, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, зобов`язаний, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. При цьому, приймаючи до уваги те, що тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, стороною обвинувачення має бути доведено: 1) наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України; 2) що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу; 3) наявні обставини, які: а) свідчать про те, що заявлений ризик (ризики) не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; б) перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В судовому засіданні не вказаних обставин встановлено не було.
При цьому, під час встановлення особи обвинуваченого було встановлено, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався та засудженим не був, а також було встановлено міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання; майновий стан обвинуваченого та його репутацію.
Таким чином, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 30.09.2015 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою не містить обґрунтувань відмови в задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 , а також не містить обґрунтувань доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою.
Суддя
Ірпінського міського суду
Київської області ОСОБА_2 .