ПОСТАНОВА
2014 року вересня 30 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду кримінальної справи за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого в м. Дніпропетровську, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, який проживав в АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованим на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України,
встановив:
У провадженні суду перебуває кримінальна справа, в якій ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні за попередньою змовою в групі осіб умисного корисливого злочину середньої тяжкості проти власності за встановлених досудовим слідством обставин повторного таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 20.01.2012 близько 15 годин 20 хвилин поблизу будинку на АДРЕСА_3 , тобто злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Ця кримінальна справа надійшла від прокурора з обвинувальним висновком до 20.11.2012 та в силу приписів п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підлягає розгляду судом в порядку, визначеному Кримінально-процесуальним кодексом 1960 року.

Як вбачається з кримінальної справи, у явці ОСОБА_4 з повинною та у протоколах допиту підозрюваного та обвинуваченого (а.с. 14, 27-28, 76-77), з його слів квартира в будинку на АДРЕСА_1 записана адресою місця його проживання та єдиним джерелом до існування зазначено мінливий (нерегулярний) дохід від робіт з розвантаження товарів на ринку «Озерка» без оформлення працевлаштування. У ОСОБА_4 , з метою забезпечення його належної явки до суду, 23 лютого 2012 року відібрана підписка про невиїзд з вищевказаного місця проживання, на яке під час своїх допитів ОСОБА_4 , як на постійне, не вказував.

Проте ОСОБА_4 , будучи викликаним для розгляду справи судовими повістками, надісланими за вказаним у підписці про невиїзд місцем мешкання, в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. В адресно-довідковому секторі ВГІРФО ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 в квартирі будинку на АДРЕСА_2 (а.с. 94 зворот), і в матеріалах справи міститься лише характеристика з зареєстрованого місця проживання (а.с. 99), на яке підсудний в своїх показаннях, як на місце постійного проживання, не вказував, жодних відомостей про тривалість його проживання за вказаною в характеристиці адресою немає, і така характеристика дана з посиланням на сусідів без наведення їх персональних даних та без інформації про тривалість його проживання і спілкування з сусідами. Доставити ОСОБА_4 приводом міліції в судове засідання 26.06.2012, 04.07.2012 виявилося неможливим, оскільки у зазначеному в підписці про невиїзд місці проживання ОСОБА_4 тривалий час відсутній, а особа під таким ім`ям начебто виїхала на тимчасові заробітки за межі міста Дніпропетровська, що вбачається з рапортів про опитування мешканців сусідніх квартир, поданих на виконання постанов суду, і суперечить матеріалам досудового слідства про встановлення особи підсудного та його характеристику.

Відповідно, досудове слідство всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК 1960 року проведено без перевірки актів цивільного стану обвинуваченого про його народження, походження та витребування інших допустимих документів для підтвердження того, що така особа існує, її зовнішнього вигляду та соціальних зв`язків, за поверхового й однобічного дослідження характеристики особи, кола її спілкування, установок особистості, відомостей про сімейний стан, дійсне постійне місце проживання та його наявність, вид діяльності та рід занять, через що дані про особу обвинуваченого з достатньою повнотою з`ясовані не були, чому надає значення Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» в судовій практиці визнання досудового слідства неповним. В ході розшуку ОСОБА_4 , оголошеного за постановою суду від 04.07.2012, Бабушкінському РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в області не видалося можливим встановити точний час і місце його зникнення та місце його переховування, що за відсутності даних про перетин ОСОБА_4 державного кордону України згідно з ст. 262 КПК 1960 року позбавляє суд можливості розглянути справу по суті.

Беручи до уваги, що нез`ясовані обставини згідно з ст. 64 КПК 1960 року підлягають доказуванню у кримінальній справі і мають істотне значення для розгляду її, по суті, та правильного вирішення, належить дійти переконання у значному обсязі необхідних і можливих слідчих та розшукових дій для встановлення цих обставин, які за своїм характером неможна здійснити безпосередньо в судовому засіданні, так само як і неможна за підвідомчістю розв`язати питання про дозвіл на їх проведення, внаслідок чого усунення відзначеної неповноти досудового слідства в судовому засіданні неможливе.

Крім того, ОСОБА_4 поставлено за вину вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, з-поміж яких, крім нього, нікого більше не встановлено. За постановою слідчого від 23.02.2012 (а.с. 80-81) виділені матеріали для пошуку речей, що стали предметом крадіжки, і для встановлення особи співучасника, причетного до вчинення злочину в групі з ОСОБА_4 , яку вжитими слідчими діями встановити не видалось за можливе. Такі матеріали для виконання відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» 24.02.2012 направлені до сектору кримінального розшуку. Слідчий, таким чином, через органи дізнання на виконання ст. 209 КПК 1960 року вжив заходів до встановлення особи співучасника, який вчинив злочин в групі осіб. Але 23.02.2012 слідчий також склав постанову (а.с. 83-84) про виділення справи за фактом крадіжки належного потерпілому ОСОБА_5 майна, за яким, власне, постановою слідчого від 21.01.2012 порушена ця кримінальна справа, замість того, аби згідно з ч. 2 ст. 26 КПК 1960 року виділити і зупинити справу по обвинуваченню окремого невстановленого співучасника злочину, до якого відносяться підстави для зупинення справи за п. 3 ч. 1 ст. 206 КПК 1960 року, як це передбачала частина четверта цієї статті.

Прокурор, не звернувши уваги на допущені порушення правил виділення і зупинення кримінальних справ, що виключають постановлення у справі як обвинувального, так і виправдувального вироку, затвердив обвинувальний висновок і направив справу до суду. Допущені порушення закону Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 8, 10 зазначеної вище постанови № 2 від 11.02.2005 відносить в судовій практиці до тих, що тягнуть визнання досудового слідства неправильним. На ці істотні порушення кримінально-процесуального закону не була звернута увага і в стадії попереднього розгляду справи.

Суд, вислухавши думку прокурора, перевіривши кримінальну справу, за чинним для розгляду цієї справи порядком в судовому засіданні відповідно до ст. 281 КПК 1960 року знайшов за необхідне направити справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти у з`ясуванні особи обвинуваченого та обставин, що його характеризують, а так само з мотивів неправильності досудового слідства внаслідок істотного порушення кримінально-процесуального закону. Під час провадження додаткового розслідування належить поряд з версією про втечу особи чи пропажу безвісти за обставин, що дають підставу припускати її загибель, перевірити й інші версії, зокрема, про використання чужого імені обвинуваченим, який видавав себе за ОСОБА_4 ; про відбування ним покарання за інший злочин. З цією метою необхідно провести слідчі та оперативно-розшукові дії і встановити дійсне місце проживання обвинуваченого та персональні дані про його походження, про найближчих родичів, про стан здоров`я, про рід занять та трудову зайнятість, про майновий стан, його характеристику в побуті, спосіб виклику для участі в слідчих діях у цій кримінальній справі, дійсне місцезнаходження.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України підписка ОСОБА_4 про невиїзд, що була застосована як запобіжний захід до дня набрання чинності цим Кодексом, за відсутності підстав для заочного обрання тримання під вартою продовжує свою дію до моменту її зміни на більш суворий вид запобіжних заходів.

Керуючись п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. 281 КПК 1960 року,
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити колишній підписку про невиїзд.

Постанова підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом семи діб, починаючи з наступної за днем її оголошення, із плином яких набирає законної сили.
Головуючий