Справа № 304/1232/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора - ОСОБА_5 , розглянув у відкритому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Перечинського районного суду від 19.11.2015 року по матеріалам кримінального провадження № 11-кп/777/97/16, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачева, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, без освіти, не працюючий, інвалід 3 групи, одружений, який має на утриманні малолітню дитину, судимий вироком Перечинського районного суду від 20.05.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 020 грн. ( однієї тисячі двадцяти гривень)

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покарання, призначене за вироком Перечинського районного суду від 20.05.2015 року постановлено виконувати самостійно.

Речовий доказ, а саме кришку для тримання ланцюга постановлено повернути потерпілому ОСОБА_8 ..

За вироком ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що в ніч з 15.04.2015 року на 16.04.2015 року, знаходячись на території домогосподарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , умисно, таємно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, через незачинені двері проник до підсобного приміщення, звідки викрав бензопилу марки Stihl 180, вартість якої згідно висновку експерта становить 2 548 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Закарпатської області просить вирок Перечинського районного суду від 19.11.2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, помякшивши обвинуваченому покарання, а саме: на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. Вказує на те, що суд першої інстанції при обранні принципу призначення покарання за сукупністю злочинів повинен враховувати дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість наслідків тощо. Звертає увагу на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину у вчиненні злочину визнав, активно сприяв його розкриттю, частково відшкодував заподіяну шкоду, потерпілий претензій до нього не має, ОСОБА_7 є інвалідом 3 групи, не працює, має на утриманні 1 малолітню дитину, що дає підстави суду при призначенні покарання обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діяння особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Однією з умов постановлення законного і обґрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло як обвинуваченому, іншим учасникам процесу, органам, що фактично виконують вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам .

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування .

Форма рішення - одна з рис, притаманних процесуальній формі судочинства в цілому, а тому точне дотримання передбаченої законом форми судового рішення - неодмінна умова законності судочинства та законності судового рішення в цілому.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. При цьому судом першої інстанції встановлено, що вказане діяння ОСОБА_7 скоїв до постановлення вироку Перечинського районного суду від 20.05.2015 року та прийшов до висновку про необхідність застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Так, на підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З даної норми слідує, що за сукупністю злочинів покарання призначається відповідно до ст. 70 КК України і здійснюється у два етапи. На першому з них суд призначає покарання за кожний окремий злочин, що входить до сукупності, керуючись при цьому положеннями статей 65-67 КК України. На другому визначає остаточне покарання за усі злочини, що утворюють сукупність, керуючись при цьому спеціальними правилами принципами його призначення за сукупністю і визначаючи його у межах, установлених ч.2 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом: 1) поглинення менш суворого покарання більш суворим; 2) часткового складання призначених за окремі злочини покарань; 3) повного їх складання.

Призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим може здійснюватися щодо покарань як одного, так і різних їх видів і припускає, що суд, призначивши за окремі злочини різні за ступенем суворості покарання, одним з них більш суворим поглинає інше ( інші) менш суворі.

Як видно з вироку, суд першої інстанції правильно вказав на необхідність застосування вимог ч.4 ст. 70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 ..

Однак, апеляційним судом встановлено, що мотивувальна та резолютивна частина вироку щодо ОСОБА_7 не узгоджуються між собою. Так, в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції вказано на необхідність застосування вимог ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання, але у резолютивній частині вироку про застосування вказаної статті не вказано.

Одночасно, як правильно вказано в апеляційній скарзі прокурора, при обранні принципу призначення покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи та даних про особу обвинуваченого.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 24.10.2003, № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне з врахуванням кількості злочинів, що входять до сукупності, та заподіяних наслідків, даних про особу обвинуваченого який є інвалідом 3 групи, без освіти, непрацюючий, визнав свою вину та щиро розкаявся, одружений, має на утриманні малолітню дитину, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував задану шкоду, за відсутності обтяжуючих покарання обставин та претензій потерпілого до обвинуваченого, пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України , застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За наведених обставин, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання таким, що підлягає зміні через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 417 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області - задовольнити.

Вирок Перечинського районного суду від 19.11.2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Перечинського районного суду від 20.05.2015 року більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначити покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: