Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

за участю прокурора ОСОБА_9,

розглянула в судовому засіданні 23 вересня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18 лютого 2013 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року, засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

с. Польнікове Алексеєвського

району Бєлгородскої області, який

проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він у 2011 році за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, маючи умисел на проведення незаконних операцій з ломом кольорових і чорних металів, без реєстрації і отримання спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, встановивши на території двору ваги, а на воротах двору - інформаційну табличку «Прийом металобрухту», став здійснювати операції з ломом кольорового та чорного металів, організувавши таким чином пункт прийому і зберігання металобрухту.

Зокрема, в листопаді 2011 року ОСОБА_2 незаконно прийняв металобрухт у ОСОБА_3, 20 кг металобрухту у ОСОБА_4, сплативши йому 34 грн, у нього ж на початку грудня 2011 року - 30 кг за 50 грн і в кінці грудня 2011 року - 20 кг за 30 грн, а також незаконно в листопаді 2011 року прийняв у ОСОБА_5 25 кг металобрухту, сплативши 50 грн, який складав у себе в дворі.

10 лютого 2012 року під час проведення санкціонованого обшуку на території вказаного вище домоволодіння у ОСОБА_2 було виявлено інформаційну табличку «Прийом лому» та лом кольорового і чорного металу.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, постановленим щодо ОСОБА_2, через істотне порушення кримінально-процесуального закону, просить його скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги захисник мотивує тим, що кримінальна справа порушена безпідставно та з порушенням вимог процесуального закону. Суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляцію засудженого без задоволення, не навів переконливих мотивів на спростовування доводів, викладених в апеляційній скарзі, належним чином не перевірив і не зазначив у своїй ухвалі підстави, через які апеляційну скаргу визнав необґрунтованою, тобто постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 377 КПК України ( 1960 року ).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який вважає, що скаргу слід задовольнити частково та відносно засудженого ОСОБА_2 застосувати положення ст. 49 КК України, звільнивши останнього від покарання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 398 КПК України ( 1960 року ) підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України (1960 року), вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.

Проте під час апеляційного розгляду даної справи апеляційний суд указаних вимог закону не дотримався.

Так, апеляційний суд не обговорив з учасниками процесу можливість застосування положень ст. 49 КК України та звільнення засудженого від кримінальної відповідальності чи від кримінального покарання.

Також суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишив поза увагою ту обставину, що санкція ч. 1 ст. 213 КК України, за якою було засудженого останнього, неодноразово змінювалась законодавцем, і в своєму рішенні не зазначив редакцію даної норми закону.

Крім того, всупереч вимогам ст. 399 КПК України ( 1960 року ) апеляційним судом не виконані вказівки суду касаційної інстанції, зазначені в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2014 року, що стосувались правильності застосування кримінального закону.

З огляду на викладене ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно з використанням усіх процесуальних можливостей належно перевірити всі доводи поданої засудженим апеляції, а також інші доводи касаційної скарги захисника, та постановити законне, обґрунтоване й справедливе рішення.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8