Дата документу Справа № 336/8439/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 336/8439/15-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/221/15 ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 115,187, Доповідач в апел. інстанції
ст. 289 КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Постдам, Німеччина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15- п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187,ч.2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору для приведення прокурору у відповідність з вимогами КПК України.

Прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом піжд час її постановлення, відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України, повноту викладу фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних првавопорушень, які прокурор вважає встановленими і їх відповідність лементам складів злочинів, передбачених ч.2 ст. 15- п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187,ч.2 ст. 289 КК України. Вважає, що що суд під час підготовчого судового засідання фактично вдався до оцінки доказів в кримінальному провадженні, чим припустився порушень КПК України, не вказав в чому саме саме полягає суперечливість обвинувачення його неповнота, неоднозначність та неконкретність. Посилається на відповідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, безпідставність та необгрунтованість тверджень суду щодо відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування рішень за клопотаннями сторони захисту. Просить ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Згідно з ухвалою, в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 , що надійшов до суду, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , а також потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Клопотання захисника обгрунтовано відсутністю в обвинувальному акті належного обгрунтування фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, неконкретністю пред`явленого обвинувачення, його суперечливістю, відсутністю викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину кваліфікованого за ч.2 ст. 15- п.6 ч.2 ст. 115 КК України, непритягненням до відповідальності особи, яка знаходилась разом з обвинуваченим на місці події і вчинила такі ж дії відносно потерпілого, і відсутністю прийнятих процесуальних рішень за клопотаннями сторони захисту щодо розшуку вказаної особи.

Потерпіла ОСОБА_7 та її захисник посилались на відсутність в обвинувальному акті вказівки на спричинену потерпілій матеріальну та моральну шкоду, а також на відсутність процесуальних рішень слідчого щодо розшуку особи, яка знаходилась на місці події разом з обвинуваченим і чинила щодо потерпілого протиправні дії.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав на суперечливість, неоднозначність, неповноту та неконкретність викладу в обвинувальному акті фактичних обставин справи, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правової кваліфікації правопорушення.

Суд зазначив, що остаточна правова кваліфікація злочину та викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину містять невідповідності, формулювання висунутого ОСОБА_10 обвинувачення неконкретне, оскільки з викладених в обвинувальному акті обставин справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 діяв з умислом на заволодіння майном потерпілого та вчинив щодо нього розбійний напад, завдавши тяжкі тілесні ушкодження, одночасно діяв з умислом на вбивство потерпілого з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном, яким вже заволодів в результаті розбійного нападу, завдавши тяжкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, одночасно діяв з умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, яким вже заволодів в результаті розбійного нападу. В той же час із змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_10 мав умисел на заволодіння майном, яке належить ОСОБА_11 та завдав своїми діями потерпілому визначений в обвинувальному акті розмір матеріальної шкоди.

Водночас в обвинувальному акті відсутня правова оцінка щодо порушення прав потерпілої ОСОБА_7 . Викладені обставини свідчать про суперечивість описової та резолютивної частин обвинувального акту і позбавляють суд можливості дійти однозначного висновку щодо розміру та осіб, яким злочином спричинена матеріальна шкода.

Крім того, суд вказав на відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про прийняті процесуальні рішення по восьми заявлених клопотаннях обвинуваченого та його захисника, кількість та суть розглянутих клопотань, відсутність в матеріалах досудового розслідування письмового підтвердження факту надання стороні захисту та потерпілій доступу до матеріалів досудового розслідування, невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_7 , її представника, захисника ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною і обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що обвинувальний акт повинен відповідати нормам ст. 291 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися при складанні обвинувального акту, оскільки невиконання цих вимог робить юридично нікчемними сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону, законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти обвинувальний акт на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України, та у разі встановлення невідповідностей закону, повертати обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Обвинувальний акт має містити не лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, але й формулювання обвинувачення з зазначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті.

Відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених прокурором і формулювання обвинувачення повинно відповідати диспозиції статей КК України, за якими обвинувачується особа, і обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначеним у ст.91 КПК України.

Ці вимоги закону прокурором не дотримані, формулювання обвинувачення не містить передбачених КК України всіх елементів злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , про що обгрунтовано зазначив суд в своїй ухвалі, конкретизувавши, в чому полягають вказані недоліки, обгрунтовано зазначивши про те, що фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_10 , викладені в обвинувальному акті суперечливо, неоднозначно, не конкретно і неповно.

Колегія суддів також не погоджується з доводами прокурора про надання судом оцінки фактичним обставинам, оскільки цей висновок прокурора суперечить мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суду, яка містить лише посилання на недоліки обвинувального акту та зазначення обставин, які має містити обвинувальний акт.

Не виконання вимог ст. 384 КПК України є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, тому в цій частині колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції.

Невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та необхідність у поверненні обвинувального акту прокурору ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, є очевидними і не викликають сумнівів, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Ухвалою від 08 грудня 2015 року суддею-доповідачем за клопотанням прокурора було продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою на 60 днів без зазначення строку дії ухвали, тому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ухвала про продовження тримання ОСОБА_10 під вартою діє по 05 лютого 2016 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15- п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187,ч.2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору для приведення у відповідність з вимогами КПК України, залишити без змін.

Ухвала про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою діє по 05.02.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4