АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/368/15-к Номер провадження 11-кп/786/443/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження ЄРДР №0001190 за апеляційними скаргами старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2015 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Полтави, громадянин України, освіта неповна середня, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, покарання призначено у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що 21 листопада 2014 року близько 19 год. між ним та потерпілим ОСОБА_11 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, у дворі будинку АДРЕСА_2 , виникла словесна перепалка. Після чого обвинувачений зайшов до будинку, а ОСОБА_11 залишився у дворі.

Приблизно о 22.00 год. ОСОБА_10 вийшов на подвір`я та виявив, що потерпілий ОСОБА_11 спить під будинком. Між ними на грунті неприязних відносин виникла сварка.

В ході якої ОСОБА_10 умисно завдав ОСОБА_11 удар кулаком в голову, 4 удари в ділянку тулубу ногою та 1-2 удари в голову. Помітивши кров на обличчі потерпілого, обвинувачений ОСОБА_10 припинив його бити. В подальшому ОСОБА_10 відтягнув ОСОБА_11 за межі вказаної садиби і залишив на узбіччі дороги на АДРЕСА_2 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1248 від 19.12.2014 року на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: розривів нирки, множинних переломів ребер, ран, саден, гематоми обличчя, розривів слизової губ, саден та синців тулуба. Причиною смерті ОСОБА_11 стала шок-крововтрата, що розвинулась внаслідок тупої травми тулуба з розривом правої нирки та переломами ребер.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати і постановити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Вказує, що суд не взяв до уваги дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 відповідно до якого він повідомив, що наніс потерпілому не менше 19 ударів у голову і тулуб та показання допитаного в ході судового розгляду судово-медичного експерта ОСОБА_12 щодо кількості нанесених потерпілому ударів. Саме множинністю нанесених тілесних ушкоджень підтверджується умисел ОСОБА_10 на заподіяння смерті іншій людині.

За таких обставин вважає, що судом при ухваленні вироку допущено неправильне застосування кримінального закону щодо кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок та пом`якшити покарання ОСОБА_10 , застосувавши до нього положення ст.ст.69, 75 КК України.

Зазначає, що обвинувачений повністю визнав вину за ч.2 ст. 121 КК України, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно за місцем проживання, сприяв розкриттю злочину, здійснює догляд за матір`ю інвалідом, його щире каяття. Натомість, дані про особу потерпілого свідчать про його антисоціальний спосіб життя.

Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на підтримання принесеної апеляційної скарги, їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора, прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які підтримали подану процесуальним прокурором апеляційну скаргу та не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Сформульовані у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що спричинило його смерть, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні і викладеними у вироку доказами, яким суд дав об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Висновки суду щодо заподіяння смерті ОСОБА_11 саме обвинуваченим ОСОБА_10 ніким в апеляційних скаргах не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи і є правильними.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 під час судового розгляду зводилися до того, що саме від його неодноразових ударів ногою та кулаками по голові та тулубу настала смерть потерпілого. Наведені показання ніким і нічим не спростовані. Вони відповідають об`єктивним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_11 , відповідно до якої в потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді розривів нирки, множинних переломів ребер, ран, саден, гематоми обличчя, розривів слизової губ, саден та синців тулуба.
Ці тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж триразової дії тупих предметів у ділянці голови і не менш ніж триразової дії тупих предметів у ділянці тулуба, якими могли бути стиснуті в кулак пальці рук або нога у взутті, з достатньою силою прикладення для їхнього утворення, що узгоджується з показаннями ОСОБА_10 .

Ушкодження могли утворитися 21 листопада 2014 року і стосовно живої особи несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Причиною смерті ОСОБА_11 стала шок-крововтрата, що розвинулась внаслідок тупої травми тулуба з розривом правої нирки та переломами ребер (а.п.164-168,т.1).

За змістом ст. 101 КПК України висновок експерта має бути конкретним і категоричним. Вказані висновки судово- медичний експерт ОСОБА_12 при допиті його у судовому засіданні в місцевому суді в порядку ст. 356 КПК України підтвердив.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що згідно роз`яснень експерта з урахуванням локалізації і слідоутворення тілесних ушкоджень не виключено нанесення значної кількості ударів потерпілому, у разі нанесення їх в одні і ті ж ділянки тіла, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи є ймовірними, що не відповідає вимозі допустимості доказів.

Наданими суду доказами, зокрема, показаннями свідків, висновками судово медичних експертиз №1248 від 19.12.2014 року та №1248-а від 13.01.2015 року не встановлено об`єктивних судово медичних даних, які б свідчили про нанесення ОСОБА_10 потерпілому тілесних ушкоджень в кількості, вказаній в обвинувальному акті.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження прокурора про надання обвинуваченим відомостей, які торкаються обставин події кримінального правопорушення під час проведення судово- психіатричної експертизи аналогічних тим, що він повідомив в ході слідчого експерименту з його участю, оскільки повідомлення про кількість ударів, нанесених ОСОБА_11 різняться між собою.

Поміж тим, відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав.

Стосовно покликань прокурора на протокол слідчого експерименту з участю обвинуваченого, то суд першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст. 374 КПК України мотивовано зазначив з яких підстав відкинуто доказ обвинувачення.

У роз`ясненннях, що містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику у справах про злочини, проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суд повинен ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення таких дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

З запису судового засідання місцевого суду, зробленого за допомогою технічного засобу випливає, що в показаннях обвинувачений послідовно стверджував, що не мав умислу на вчинення вбивства, лише був обурений поведінкою потерпілого ОСОБА_11 , який в день народження ОСОБА_13 , в садибі якої вони перебували, не залишав її будинок, висловлювався брутальною лайкою стосовно обвинуваченого. У цьому зв`язку виникла сварка і на цих підставах ОСОБА_10 побив його.

Матеріалами справи встановлено, що обвинувачений після нанесення ударів потерпілому, щоб привести його до тями обливав водою, помітивши кров на потерпілому, припинив побиття. Ці дії свідчать про відсутність умислу на умисне вбивство.

А відповідно до ст. ст. 17, 92, 94 КПК України обов`язок доказування обставин злочину, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Отже, у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані про вчинення ОСОБА_10 умисного вбивства ОСОБА_11 та здійснення ним певного обсягу дій, спрямованих на позбавлення потерпілого життя і що це охоплювалося його умислом.

Зважаючи на наведене, та переглядаючи судове рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст. 115 КК України.

За таких обставин доводи апеляції прокурора про постановлення нового вироку за ч.1 ст. 115 КК України та призначення більш суворого покарання не підлягають до задоволення.

При обранні покарання винному суд першої інстанції, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі, і наведені в апеляційній скарзі захисника, і обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_10 мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст. 121 КК України.

Саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження захисника про здійснення догляду обвинуваченим за матір`ю- інвалідом документально не підтверджені. Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для застосування до ОСОБА_10 положень, передбачених ст. ст. 69,75 КК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про пом`якшення покарання не заслуговують на увагу.

Отже, підстав для зміни та скасування судового рішення не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення Апеляційним судом Полтавської області.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3