АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1615/15 Справа № 200/3030/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 27.01.2012 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника - ОСОБА_12

В с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та виправдано з підстав недоведеності вчинення ним кримінальних правопорушень.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_11 визнано невинуватим та виправдано за те, що він 01 січня 2014 року, приблизно о 01.00 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою раніш приготовленої викрутки, шляхом відтискання стулки пластикового вікна, проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де діючи із корисливих мотивів, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_13 , а саме: парфуми, шубу жіночу з норки, дублянку, ювелірні вироби із золота та срібла, та інше майно, всього на загальну суму 94 200 грн.
Крім того, ОСОБА_11 01 січня 2014 року, приблизно о 02.00 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі будинку за вищевказаною адресою, реалізовуючи раптово виниклий умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, підійшов до автомобіля „Опель корса д.н НОМЕР_1 , де за допомогою, раніше викрадених з вказаної квартири, ключів від даного автомобіля, відкрив його, завів двигун і зник на вказаному автомобілі з місця скоєння злочину, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 9 372 грн. 40 коп.
Також, 01 січня 2014 року приблизно о 02 год. 10 хв. ОСОБА_11 , знаходячись в зазначеному автомобілі „Опель корса д.н. НОМЕР_1 , реалізуючи раптово виниклий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, скоюючи злочин повторно, діючи таємно, з корисливих мотивів, шляхом демонтажу викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_13 , а саме: магнітолу „Панасонік вартістю 2 500 грн., чим спричинив їй матеріальних збитків на зазначену суму.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що суд безпідставно не задовольнив клопотання прокурора про призначення службової перевірки працівників ОСОБА_14 у зв`язку з заявою обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування, що стало підставою для визнання своєї вини, а потім зміни показань в суді. Вважає, що вказані порушення потягли неповноту судового розгляду, а встановлення відповідних обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суд не дав належної оцінки та аналізу всім доказам у кримінальному провадженні з огляду на їх сукупність та системність, не перевірив достовірність показань самого обвинуваченого, свідків Забірного, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ін. Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях і домислах та викликають сумніви в законності та обґрунтованості виправдання обвинуваченого ОСОБА_17 , оскільки його вина повністю підтверджується доказами, які надала сторона обвинувачення.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_11 , яким визнати його винним у пред`явленому обвинуваченні.

Посилається на неповноту та однобічність судового розгляду, а також на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам, зібраним у кримінальному провадженні, а оцінив їх відокремлено, вибірково і однобічно, ігноруючи всю їх сукупність, системність та взаємоузгодженість, чим порушив вимоги ст. 374 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційні скарги, вважали виправдувальний вирок суду незаконним та необґрунтованим і просили його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів та призначити покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважали виправдувальний вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляційних скарг, зіставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого

висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін. Таким чином, кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. Також важливо враховувати такі рекомендації: «Недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон з фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидним порушенням права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.
Однак під час ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_11 судом вказане істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в повному обсязі не виконано. Зазначеного висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_11 у вчинені злочинів, суд в порушення статей 94, 374 КПК України не дав належної оцінки всім зібраним у справі доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, окремі з них взагалі залишив без оцінки, не врахував, що злочин вчинений в умовах неочевидності, тому необхідно було більш детально проаналізувати та оцінити непрямі докази кримінального провадження та перевірити достовірність та допустимість інших доказів. Зазначене, призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також до істотнього порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виправдовуючи ОСОБА_11 , суд дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , не суперечать показанням обвинуваченого і підтверджують факт перебування обвинуваченого з 01 годин 00 хвилин до 02 годин 00 хвилин разом з ними на вул.Балашовський спуск в м.Дніпропетровську, а пояснення свідка ОСОБА_18 підтверджують джерело походження речей потерпілої ОСОБА_13 у обвинуваченого.
Разом з тим, в судовому засіданні прокурор звертав увагу, що обвинувачений та вказані свідки, зокрема ОСОБА_18 змінили свої показання порівняно з тими, які вони надавали під час досудового розслідування. Зазначав, що версія сторони захисту щодо причетності до вчинення злочину малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_25 з`явилась тільки на стадії судового розгляду. Не пояснювали про існування такого фігуранта і вказані свідки.
Таким чином, наявні обставини зміни свідками свої показань, на що суд не звернув належної уваги і відповідно до вимог ч. 4 ст. 96 КПК України, згідно яких свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями, не усунув виявлені суперечності та не встановив причини зміни вказаних свідків своїх показань.

Крім того, при оцінці показань вказаних свідків, необхідно приймати до уваги усю сукупність наявних доказів, а також відносини, у яких перебуває обвинувачений ОСОБА_11 із свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Також суд першої інстанції належним чином не проаналізував у вироку з точки зору взаємозв`язку з іншими доказами ті обставини, що шуба з хутра світло-бежевого кольору, дублянка, автомагнітола „Панасонік, дві золотих каблучки, одна золота сережка, які належали потерпілій, перебували у володінні свідка ОСОБА_18 , яка є цивільною дружиною обвинуваченого. Також, не дав належної оцінки, що згідно копій договорів фінансового кредиту під залог № 68627 від 02.01.2014, № 68628 від 02.01.2014, № 68677 від 03.01.2014, виявлені у співмешканки обвинуваченого ОСОБА_18 , саме остання здавала в ломбард золоті прикраси, що були викрадені у потерпілої.
Суд першої інстанції у вироку зазначив, що вказані вище докази не є достовірним доказом участі обвинуваченого ОСОБА_11 в крадіжці цих речей, так як ОСОБА_18 та ОСОБА_11 під час судового слідства пояснили джерело походження виявлених речей.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд не перевірив належним чином достовірність таких показань обвинуваченого та свідка з огляду на те, що вони є протилежними тим показанням, які вони надавали раніше (ч. 4 ст. 96 КПК України).

Також, мотивувальна частина вироку містить істотні суперечності щодо наслідків, які настали від вчиненого злочину. Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи №205-14, який був досліджений під час судового розгляду, ринкова вартість автомобіля «Опель Корса» р.н. НОМЕР_1 84500 грн., станом на 01.01.2014 року становила 98 226 грн. 98 коп., тоді як суд в мотивувальній частині вироку розмір матеріальної шкоди від заволодіння транспортним засобом зазначив 9 372 грн. 40 коп.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного непроведення перевірки з приводу застосування до обвинуваченого незаконних методів досудового розслідування, у зв`язку з чим, як він пояснював в суді першої інстанції, він змінив показання.
Відповідно до ч. 5 ст. 9, ст. 90 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», проголошує одну з основоположних цінностей демократичного суспільства і,

по суті, беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. З Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються при розгляді справ, як джерело права, не були враховані судом першої інстанції.

Таким чином, за наведених вище обставин, висновок суду про невинуватість ОСОБА_11 у вчинення кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачується, є передчасним, зробленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, при наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що зазначені обставини, перевірка яких має суттєве значення для правильного вирішення справи, судом не досліджені, порушення вимог кримінального процесуального закону є суттєвими, тому відповідно до ст.ст. 411, 412 КПК України оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого належить усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити в повному обсязі доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, повно та всебічно провести судовий розгляд, дослідити всі обставини кримінального провадження, встановити причини зміни свідками показань, вирішити у відповідності з законом, клопотання сторін, дати належну оцінку всім доказам кримінального провадження, в разі необхідності та за наявності клопотань прийняти рішення в порядку ст. 333 КПК України, та вчинити дії спрямовані на встановлення належності та достовірності доказів, та проаналізувати всі непрямі докази, не вибірково, з точки зору їх сукупності, взаємодоповнення та взаємозв`язку і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Враховуючи наведене вище, а також те, що суд апеляційної інстанції у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, то колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості приведення вироку суду у відповідність до вимог кримінального процесуального та кримінального закону та ухвалити остаточне рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог пунктів 2, 13 ст. 7, ст. 20 та ст. 26 КПК України оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора та представника потерпілого підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 411, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4