УХВАЛА
Справа № 564/1457/15-к

06 липня 2015 року

Слідчий суддя Костопільського районного суду ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Костопіль, скаргу представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність Костопільського РВ УМВС України у Рівненській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Костопільського РВ УМВС України у Рівненській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В судове засідання представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не з`явився, подав до суду заяву в якій просить суд праву розглянути у його відсутності, заявлені вимоги у скарзі підтримує та просить суд їх задовольнити.

Заступник прокурора Костопільського району ОСОБА_3 заперечував проти задоволення даної скарги, зазначивши при цьому, що слідчим відділом Костопільського РВ УМВС України у Рівненській області в ході розгляду заяви представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 25.05.2015 року проведено повноцінну перевірку зазначених у заяві скаржника обставин та встановлено, що жодних підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не встановлено.

Заслухавши думку прокурора, враховуючи позицію представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та дослідивши надані матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з досліджених матеріалів скарги, 25.05.2015 року на адресу Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області представником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 було направлено заяву про вчинення стосовно ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 289 КК України (а.с.5).

Встановлено, що дану заяву Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області отримано 27.05.2015 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7 ).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, що може свідчить про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч.5 ст.214 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В (п. 2, 3 ст. 6, п. 1. ст. 7) Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою частиною чинного законодавства, застосовується термін «кримінальне правопорушення».

В рішенні, Європейського суду ухваленому у справі «Лауко проти Словаччини» від 2 вересня 1998 р., зазначається: «Для того, аби визначити «кримінальний» характер правопорушення у сенсі Конвенції, важливо спочатку з`ясувати, чи належить закон, який визначає останнє, до галузі кримінального права за правовою системою держави-відповідача, потім потрібно дослідити, маючи на увазі об`єкт і мету статті 6, звичайне значення її понять та право Держав, що домовляються, природу правопорушення, а також характер і ступінь тяжкості санкції, якій може бути піддана зацікавлена особа».

Із змісту скарги та доданої до неї заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.05.2015 року, вбачається, що 05.05.2015 року, за адресою: АДРЕСА_1 , під керуванням невідомих осіб було зафіксовано автомобіль марки ВАЗ 21093, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Однак ОСОБА_4 будучи законним власником не надавав жодної згоди на передачу вказаного автомобіля будь-яким іншим особам крім співвласника - ОСОБА_6 , в зв`язку з чим вбачає в діях невідомих осіб ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 289 Кримінального кодексу України.

Згідно ст. 289 КК України, складом даного злочину є незаконне заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Як вбачається з листа Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області від 12.06.2015 року за № 60/2-6773 під час проведення перевірки по отриманих Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області матеріалах встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_3 знаходиться у тимчасовому користуванні у громадянина ОСОБА_7 , який пояснив, що він отримав усну згоду від громадянки ОСОБА_6 на право керування даним транспортним засобом (а.с.8).

Із наданого скаржником рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25.05.2012 року, встановлено, що за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21093, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (а.с.10-11).

30.01.2013 року згідно акту державного виконавця, ОСОБА_4 було передано для ОСОБА_6 , як для співвласника, автомобіль марки ВАЗ 21093, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , для користування (а.с.12).

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_8 хоч і є співвласником автомобіля марки ВАЗ 21093, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , однак передав його у законне користування співвласнику ОСОБА_6 , яка в подальшому надала даний автомобіль під керування ОСОБА_7 .

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 не зверталася до Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області із заявою про незаконне заволодіння ОСОБА_7 чи іншою особою наданого їй у користування автомобілем.

Тобто автомобіль марки ВАЗ 21093, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , ніким протиправно умисно не був вилучений у законного користувача та співвласника ОСОБА_6 всупереч їх волі.

З аналізу заяви скаржника поданої до Костопільського РВ УМВС України про вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що остання не містить в собі наявність фактичних обставин правопорушення, що дали б слідчому підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та попередньо кваліфікувати дане кримінальне правопорушення.

На підставі вищевикладеного слідчий суддя, керуючись ст.214, 303, 306, 307 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність Костопільського РВ УМВС України у Рівненській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1