Справа №11-383/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - Забара І. К.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Лугового М.Г.

суддів: Забари І.К., Демченка М.О.

з участю прокурора - Кононової Л.Ф.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 2 квітня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканець АДРЕСА_1, зареєстрований в АДРЕСА_2 раніше не судимий,

засуджений:

за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки,

за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна;

за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець АДРЕСА_3, раніше не судимий,

засуджений:

за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без конфіскації майна;

за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НДЕКЦ при ГУМВС в Сумській області 75 грн.12 коп. за проведення по справі експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2: на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 1000 грн. кожному в рахунок відшкодування завданих моральних збитків; на користь НДЕКЦ при ГУМВС в Сумській області 72 грн. за проведення по справі експертизи. Цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Долю речових доказів по справі вирішено в порядку, передбаченому ст. 81 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані винними та засуджені за вчинення злочину за наступних обставин.

06.11.2007р. ОСОБА_2 будучи знайомим з ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_7 та налагодивши з ними відносини взаємної довіри, зловживаючи довірою, переконав їх у вигідності передачі даного в оренду зі сплатою коштів за використання, автомобілю НОМЕР_1 за ціною 37070грн., який ОСОБА_6 13.10.2006 року було придбано на підставі кредитного договору, укладеного з Конотопським відділенням №246 ВАТ «Державний ощадний банк», зі строком повернення позики до 12.10.2011 року, з передачею цього автомобілю в заставу банку, для забезпечення виконання кредиту, згідно договору від 12.10.2006р. Повіривши ОСОБА_2 та будучи впевненою в правомірності його намірів, ОСОБА_6 оформила на ім'я ОСОБА_2 тимчасовий реєстраційний талон ДАН № 251360 на право керування автомобілем та передала зазначений транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_2, який протягом листопада 2007 року - вересня 2008 року недобросовісно використовував його у власних цілях, не сплачуючи ОСОБА_6 в повному розмірі орендну плату. В подальшому ОСОБА_2, усвідомлюючи протиправність та карність своїх намірів та дій, достовірно знаючи, що автомобіль НОМЕР_2 йому не належить, і він не має права ним розпоряджатися, збув у вересні-грудні 2008 року невстановленій особі цей транспортний засіб, вартістю 31801 грн., чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

12.06.2009 року близько 23.00-24.00 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в с.Бочечки, Конотопського району, на автомобілі «Део-Нексіа» д/н НОМЕР_4 належному останньому, підвозили ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Знаходячись на вул. Шевченка, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, маючи умисел на відкрите заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_4 відійшли разом з останнім від автомобіля, щоб їх не побачили інші пасажири, та почали наносити удари по тілу потерпілого, поваливши його з ніг, продовжили побиття ногами по тулубу та голові, від чого ОСОБА_4 втратив свідомість та припинив опір. Після цього ОСОБА_3 забрав у потерпілого мобільний телефон «Нокіа1209», вартістю 293 грн. та сім-карту «Діджус», вартістю 25 грн., всього ца суму 318 грн. В результаті розбійного нападу потерпілому ОСОБА_4 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій скронево-тім'яній ділянці навколо ока, в проекції 4-5 ребер зліва по передньопаховій лінії, саден чола справа та зліва, спинки носа зліва з синцями навколо.

В подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повернулись до автомобіля, в якому залишився ОСОБА_5 Проїхавши незначну відстань, ОСОБА_3 зупинив автомобіль. ОСОБА_2, вийшовши із автомобіля, став із застосуванням сили витягувати з нього потерпілого ОСОБА_5 та наносити удари по його тулубу та ногах, збивши останнього з ніг, після чого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом продовжили побиття ОСОБА_5, чим заподіяли останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді набряку м'яких тканин скронево-тім'яної ділянки зліва, синця навколо ока, на лівому передпліччі, крововиливу в праве очне яблуко. Після чого ОСОБА_2 забрав з кишені ОСОБА_5 мобільний телефон «Нокіа 5310 експрес мьюзік», вартістю 1370 грн. та сім-картою «Діджус», вартістю 25 грн., що разом складає 1395 грн. Потім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попрямували до автомобіля. На прохання ОСОБА_5, що підвівся після побиття, повернути йому мобільний телефон, ОСОБА_2 відповів, що він зможе забрати телефон у відділенні міліції, і покинули місце події.

В поданій апеляції засуджений ОСОБА_2, посилаючись на відсутність у нього умислу на заволодіння майном ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою, та недоведеність того факту, що автомобілем він розпоряджався на власний розсуд, а також на те, що обвинувачення по вказаному епізоду грунтується на припущеннях, просить в пред'явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України його виправдати.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні злочинів за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, зібраних по справі і перевірених в судовому засіданні у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Доводи ОСОБА_2 про те, що обвинувачення у заволодінні ним чужим майном шляхом обману та зловживання довірою ґрунтується на припущеннях та є недоведеним, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються наявними по справі доказами.

Так потерпіла ОСОБА_6 пояснювала, що в жовтні 2006 року вона придбала в кредит автомобіль ВАЗ-21093, але за станом здоров'я ним не керувала. Тому в травні-квітні 2007 року її син запропонував передати автомобіль його знайомому - ОСОБА_2, в оренду, щоб він возив її на автомобілі і сам міг ним оплатно користуватись. Домовились, що ОСОБА_2 буде сплачувати їй щоденно по 50 грн. Але, почавши користуватись автомобілем, засуджений фактично домовленостей не виконував, сплативши за користування автомобілем за півтора року приблизно 5-6 тисяч грн. Домовленості про викуп автомобіля ОСОБА_2 або передачі його іншим особам не було.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив вищенаведені покази своєї матері, наполягаючи, що домовленості про викуп автомобіля матері у нього з ОСОБА_2 не було. Також додав, що коли звернувся до ОСОБА_2 з приводу повернення автомобіля і дізнався, що того немає, то засуджений спочатку не хотів звертатись до міліції.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що раніше знаходилась із засудженим ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. Приблизно у вересні 2007 року ОСОБА_2 запропонував їй взяти в оренду автомобіль, щоб займатись пере візництвом. Вона погодилась. Десь через два тижні ОСОБА_2 сказав їй, що власник автомобіля запропонував йому викупити останній. При цьому повідомив, що кредит за автомобіль сплачений і проблем з ним не буде. Вона дала ОСОБА_2 для викупу автомобіля 25 тисяч грн., але чи передав він ці гроші власнику їй невідомо. Потім вона дізналась, що про викуп автомобіля домовленості у ОСОБА_2 з власником не було і куди подівався автомобіль їй невідомо. Також свідок ОСОБА_9 пояснила, що її співмешканець, ОСОБА_2, був винен багатьом людям гроші, вживав наркотики, виносив речі з дому.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що влітку 2008 року він приблизно трьох тижнів орендував автомобіль у ОСОБА_2, який казав йому, що викупляє цей автомобіль. Через деякий час він повернув автомобіль засудженому. Восени цього ж року ОСОБА_2 позичив в нього гроші, залишивши під заставу тимчасовий талон на зазначений автомобіль. Але гроші не повернув, а талон не забрав.

Наведені показання свідка підтверджуються протоколом огляду місця події (т.1 а.с.43), з якого вбачається, що під час проведення слідчої дії ОСОБА_10 видав працівникам міліції тимчасовий талон реєстраційний талон на автомобіль НОМЕР_3.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що влітку 2008 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 2 тисячі грн. Через 10 днів ОСОБА_2 подзвонив йому і повідомив, що грошей в нього немає, тому запропонував взяти в нього в оренду автомобіль з оплатою в 50 грн. на добу, на що він погодився. По документам він бачив, що автомобіль належить ОСОБА_11, але ОСОБА_2 сказав, що це його автомобіль. Він повірив засудженому, оскільки той розпоряджався автомобілем, як своєю власністю - знімав з нього різні запчастини, продавав їх, в тому числі і йому, передавав у керування автомобіль багатьом стороннім людям. Він користувався автомобілем в серпні та половину вересня 2008 року, а потім повернув його засудженому.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердив суду, що ОСОБА_2 звертався до нього з приводу ремонту автомобіля ВАЗ-2109 сірого кольору і казав йому, що він його власник.

Також вина ОСОБА_2 в-скоєні шахрайства підтверджується: договором № 870 від 12 жовтня 2006 року між ТОВ "Авто-технологія" в особі директора Київської філії ТОВ "Український автомобільний холдінг" та ОСОБА_6, з якого вбачається, що остання зобов'язалась прийняти та оплатити вартість автомобіля ВАЗ-21093 по ціні 37070 грн (т.1 а.с. 35); кредитним договором № 1327 від 13.10.2006 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_6, згідно якого останній був наданий кредит в сумі 31500 грн. для придбання автомобіля, який вона зобов'язалась повернути до 12.10.11 року (т.1 а.с. 37, 38); договором застави автомобіля (т.1 а.с. 39-40);повідомленням Конотопського МРЕВ ДАІ (т.1 а.с. 41), згідно якого автомобіль НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_6

Згідно висновку товарознавчої експертизи (т.1 а.с. 88-90) вартість автомобіля ВАЗ-21093 2006 року випуску станом на грудень 2008 року становить 31801 грн.

З наведеного вбачається, що засуджений ОСОБА_2 мав прямий умисел шляхом обману та зловживання довірою на заволодіння автомобілем ОСОБА_6 із завданням останній значної шкоди, оскільки отримавши автомобіль від останньої в користування, одразу став вчиняти дії, спрямовані на розпорядження чужим майном - передав ати його в оренду іншим особам, знімати та розпродавати запчастини з вказаного автомобіля, вводячи при цьому в оману інших осіб, стверджуючи, що зазначений автомобіль належить саме йому і нікому іншому.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 скоїв злочини, за які його засуджено, місцевий суд вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Покарання засудженій ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу., у винного. З урахуванням пом'якшуючих відповідальність обставин, суд призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, яке відповідає вимогам закону, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів, тому воно є обґрунтованим і справедливим.

Керуючись ст.362, 377 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2010 року, відносно ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

СУДДІ:

Луговий М.Г. Забара І.К. Демченко М.О.