Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 лютого 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 .
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, 24 грудня 1996 року за ст. 93 п. «б», «е», ст. 208, КК України (в редакції 1960 року) на 15 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 04 лютого 2011 року,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 308 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати відповідно до закону.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 рішення суду щодо котрих не оскаржуються.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він як співучасник організованої групи яка діяла в складі організатора ОСОБА_8 , співвиконавців ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з травня 2011 року по вересень 2011 року, вчиняв злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

ОСОБА_6 , дотримуючись розробленого плану, діючи відповідно до відведеної йому ролі в складі організованої групи, займався на території Тернопільської області пошуком рослин снодійного маку та макової соломки, викрадав головки рослин, збирав із них сік, незаконно здійснював посів снодійного маку для виготовлення наркотичних засобів макової соломки й ацетильованого опію з метою їхнього збуту. Засуджений незаконно придбавав, зберігав, перевозив та виготовляв з метою збуту за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , небезпечні наркотичні засоби, які незаконно збував за грошові кошти наркозалежних особам.

Протягом травня 2011 року по вересень 2011 року ОСОБА_6 вчинив 5 епізодів викрадання наркотичних засобів, 3 епізоди незаконного посіву та вирощування снотворного маку, 3 епізоди збуту наркотичних засобів.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 ставить питання про зміну вироку та ухвали суду, пом`якшення призначеного покарання засудженому. Стверджує, що, призначаючи покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 5 років, судом не в повній мірі враховано, що на час постановлення вироку небезпечність вчинених злочинів знизилася внаслідок сплину часу та ізоляції засудженого, котрий перебував під вартою тривалий час. Не взято до уваги позитивну поведінку ОСОБА_6 . Засуджений повністю визнав винуватість у скоєнні злочинів, детально давав показання, щиро розкаявся у вчиненому. Наведені обставини не було враховано судом, тому призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок його суворості.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав, що скарга задоволенню, а судові рішення зміні не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за викладених у вироку суду обставин ґрунтується на доказах, зібраних з дотриманням вимог КПК України 1960 року та не оспорюється у касаційній скарзі.

Правильно встановивши фактичні обставини, суд обґрунтовано кваліфікував злочинні дії засудженого за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України.

Не підлягають задоволенню доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як передбачено ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 , який в минулому притягався до кримінальної відповідальності, вчинив низку злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України кваліфіковано як тяжкий та особливо тяжкі, але за наявності підстав, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого, котрий хворіє на туберкульоз, щиро розкаявся і сприяв слідству, суд визнав за можливе призначити покарання за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Закону.

Як видно з вироку суду, призначаючи більш м`яке покарання засудженому із застосуванням ст. 69 КК України, місцевий суд навів докладні мотиви прийнятого рішення, при цьому врахував усі обставини на які посилається захисник у касаційній скарзі.
Підстав для більш істотного пом`якшення покарання засудженому не вбачається.
Призначене засудженому за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України покарання є близьким до мінімальної санкції статті цього Закону.
Таким чином, остаточно визначене покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є достатнім для виправлення засудженого.

Законних підстав вважати призначене засудженому покарання несправедливим внаслідок його суворості, як того вимагає ст. 372 КПК України 1960 року в касаційного суду немає, тому у задоволенні касаційної скарги захиснику належить відмовити.

Ухвала Апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.
Виходячи з викладеного, керуючись статтями 394396 КПК України 1960 року п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 23 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11