Гайворонський районний суд Кіровоградської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2010 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Поліщук В.В., при секретарі Хмельовському О.М., з участю прокурора Фречка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гайвороні справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, приватний підприємець, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, не судимий,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вчинив грубе порушення законодавства про працю відносно неповнолітнього працівника, яке виразилось у неоформлені трудової книжки та не забезпечення соціальних гарантій найманого працівника.

Злочин скоєно за слідуючих обставин.

11 березня 2004 року Гайворонською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, було зареєстровано ОСОБА_1, як фізичну особу-підприємця та отримано ним свідоцтво про державну реєстрацію.

Основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля, переробка сільськогосподарської продукції.

ОСОБА_1 здійснюючи торгівельну діяльність на торгівельній точці, яка розташована в м. Гайворон на перехресті вулиць Кірова - Комунара, систематично грубо порушував вимоги трудового законодавства.

Так, ОСОБА_1, у порушення ст.ст. 21, п.п. 5 та 6 ч.І ст.24, ст.ст.24-1 та 48 КЗпП України, використовував найману працю одного робітника неповнолітньої ОСОБА_2 13.10.1992р.н., яка працювала продавцем у період з 28 червня 2010 року по 27 серпня 2010 року, без оформлення з нею трудових відносин, шляхом укладення в письмовій формі трудового договору та його реєстрації у Гайворонському районному центрі зайнятості, також не включаючи відомості про її трудовий стаж у трудову книжку.

Також, ОСОБА_1 усупереч вимог ст.ст.95,96 та 115 КЗпП України, ст.ст.24, 33 Закону України «Про оплату праці» виплату заробітної плати здійснював без підтвердження про її отримання, нижче встановленого державою мінімального розміру, не здійснюючи її індексацію та не виплачуючи два рази на місяць. Окрім цього, оплату роботи у святкові і неробочі дні відповідно до ст.107 КЗпП України не здійснював, чим порушив права робітника на отримання нею суми заробітної плати у встановленому законодавством розмірі.

Внаслідок не оформлення трудових відносин з найманим працівником ОСОБА_2, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не здійснювалось утримання податку з доходу вказаного працівника передбаченого Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» та не здійснювалось відрахування коштів на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та пенсійне забезпечення відповідно вимог ст.ст.253-256 КЗпП України та Законів України «Про загальнодержавне пенсійне страхування», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням похованням».

Вказані дії є порушенням конституційного права особи на отримання заробітної плати, не нижчої від визначеної законом та права на соціальний захист, що включає право на забезпечення її у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, які закріплені у ст. 43 та 46 Конституції України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_1 визнав себе винним, підтвердив викладені обставини і пояснив, що він є приватним підприємцем, займається роздрібною торгівлею. З 26 червня 2010 року ОСОБА_2 працювала на перехресті вулиць Кірова -Комунара у м. Гайворон, продавала квас. Працювала вона по 4-5 годин на день, трудовий договір з нею був укладений, але не зареєстрований у центрі зайнятості. Запис у трудовій книжці не проводився. В скоєному розкаюється.

Згідно вимог ч. З ст. 299 КПК України суд в оцінку інших доказів не вникав, оскільки ніхто з учасників процесу не оспорював фактичних обставин справи, а позов не заявлявся.

Враховуючи викладене суд вважає, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю щодо неповнолітнього працівника. Обираючи ОСОБА_1 вид та міру покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу підсудного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_1 вчинив злочин невеликої тяжкості. Характеризуються позитивно.

Розкаявся в скоєному, що суд визнає за обставину, що пом'якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

З врахуванням викладеного покарання повинно бути у виді штрафу.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,-

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень (50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, ОСОБА_1, підписку про невиїзд з постійного місця проживання відмінити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 15 діб з моменту його проголошення через Гайворонський районний суд.

Суддя Гайворонського районного суду В.В. Поліщук