АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1760/14-к Номер провадження 11-кп/786/698/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.185 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000220, за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури м. Комсомольська, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого плиточником у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1.13.07.1993 року вироком Полтавського обласного суду за ч.3 ст.81 КК України на 3 роки позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку в порядку ст. 46-1 КК України на 2 роки;

2.10.03.1994 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ст.ст.42,43 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 09.08.1996 року по відбуттю строку покарання;

3.03.06.1997 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.3 ст.140, ч.1 ст.145, ст.42 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 31.12.1999 року по відбуттю строку покарання;

4.22.08.2000 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч.3 ст. 140 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.12.2003 року по відбуттю строку покарання;

5.08.06.2005 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

6. 24.06.2005 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

7.27.09.2006 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 16.07.2008 року умовно-достроково на 3 місяці 14 днів;

8.17.09.2009 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

9.04.06.2010 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі. Звільнений 23.08.2012 р. умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 15 днів;

10.13.06.2014 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

11.21.07.2014 року вироком Київського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

12.25.09.2014 року вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 10 днів позбавлення волі;

13.12.11.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

14.19.11.2014 року вироком Полтавського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць 10 днів позбавлення волі;

15.24.12.2014 року вироком Решетилівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;

16. 15.01.2015 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці 10 днів позбавлення волі;

17. 26.01.2015 року вироком Машівського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці 10 днів позбавлення волі;

18.02.03.2015 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, що призначено за даним вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2015 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2014 року вказано виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання вказано відраховувати з 28 липня 2014 року.

По справі вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Крім того, 10 серпня 2015 року Комсомольським міським судом Полтавської області винесена ухвала про виправлення описки допущеної у вступній та мотивувальній частинах вироку, а саме: у вступній частині внесено корективи щодо кількості непогашених судимостей, дат постановлення вироків та статей Кримінального кодексу, за якими особу було засуджено, у мотивувальній частині щодо кількості непогашених судимостей ОСОБА_8 , в одинадцятому абзаці мотивувальної частини вироку замість «має 16 непогашених судимостей» вказано «має 17 непогашених судимостей».

Вироком суду встановлено, що 24 березня 2014 року близько 02 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_1 , шляхом розбиття правого переднього бокового скла, ОСОБА_8 , повторно, таємно викрав з автомобіля марки «SsangYong», державний номерний знак НОМЕР_1 , відео-реєстратор вартістю 700 грн. та газовий балончик марки «Терен-4» вартістю 17 грн. 50 коп., що належали потерпілому ОСОБА_10

24 березня 2014 року близько 03 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 , шляхом розбиття правового переднього бокового скла, ОСОБА_8 , повторно, таємно викрав з автомобіля марки «ДЕУ», державний номерний знак - НОМЕР_2 , автомагнітолу марки «Піонер» вартістю 500 грн. та цифрову відеокамеру марки «Самсунг» вартістю 1233 грн., що належали потерпілому ОСОБА_11 , завдавши йому майнової шкоди на загальну суму 1733 грн.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Кременчука, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, посилаючись на те, що в порушення вимог ч.1 ст. 374 КПК України суд першої інстанції у вступній частині вироку зазначив 16 замість 18 непогашених судимостей, вказану обставину суд зазначає і в мотивувальній частині вироку. Окрім того, у вступній частині вироку маються неточності щодо дати вироків, за якими обвинувачений має судимості.

У поданій апеляції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на надмірну суворість призначеного його підзахисному покарання просить вирок змінити та призначити мінімальну міру покарання. На обґрунтування своїх вимог посилається на визнання ним своєї вини, каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих потерпілим збитків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку суду та призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що суд першої інстанції неправильно призначив покарання за 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань та повинен був призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. При призначенні покарання судом не врахований його стан здоров`я, працевлаштованість на час вчинення злочинів, часткове відшкодування завданих збитків потерпілим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Комсомольська, та просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тобто, порушення кримінального процесуального закону, що не вплинули і не могли вплинути на законність та обґрунтованість вироку, не визначаються істотними.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції своєю ухвалою від 10 серпня 2015 року, у порядку ст. 379 КПК України, вніс виправлення описок допущених у вступній та мотивувальній частинах вироку суду, а саме: у вступній частині внесено корективи щодо кількості непогашених судимостей, дат постановлення вироків та статей Кримінального кодексу, за якими особу було засуджено, у мотивувальній частині щодо кількості непогашених судимостей ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про виправлення описок допущених у судовому рішенні, яких він сам припустився, самостійно усунув неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (кількість непогашених судимостей, дати постановлення вироків та статті Кримінального кодексу, за якими особу було засуджено). При цьому, порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено, а допущені судом у вироку описки не є істотними та такими, що вплинули чи могли вплинути при призначенні міри покарання.

Тому доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому з наведених вище підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у крадіжці чужого майна, при встановлених вироком суду обставинах, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені доказами, дослідженими судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Як встановлено колегією суддів, при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд першої інстанції повністю дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки чужого майна, повторно, передбаченої ч.2 ст.185 КК України, є доведеною і ніким не оспорюється.

Твердження захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що районний суд призначив обвинуваченому за вчинене надмірно суворе покарання, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 будучи раніше неодноразово судимим на вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та продовжував вчиняти нові умисні злочини проти власності.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу винного, його вік та стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, а також щире каяття у вчиненому, сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерілому ОСОБА_11 завданої шкоди, у зв`язку з чим обрав ОСОБА_8 необхідне та достатнє покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

З огляду на особу винного, який неодноразово засуджувався за вчинення умисних корисливих злочинів, за відсутності виключних обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та враховуючи систематичність його злочинної діяльності, що свідчить про вироблену звичку обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно нього ст. 69 КК України та виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про надмірну суворість покарання, наявність підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які вони посилаються, належним чином враховані судом першої інстанції, який обрав ОСОБА_8 за вчинені злочини справедливе покарання.

Призначаючи покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України, суд, врахувавши особу обвинуваченого, правильно визначив остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, а тому посилання обвинуваченого на те, що суд повинен був застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим є необґрунтованим.

Посилання прокурора на те, що у вступній частині вироку маються неточності щодо дати вироків, за якими обвинувачений має судимості, а також щодо судимостей обвинуваченого вирішено ухвалою суду від 10 серпня 2015 року.

З огляду наведеного вирок суду слід залишити без змін, а апеляції учасників - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Комсомольська, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4