Апеляційний суд Житомирської області
30 листопада 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Заліщука М.С.,
суддів: Захарчука С.В., Велидчука В.М.,
з участю прокурора: Сидоренко О.П.,
захисника: ОСОБА_1,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2010 року.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, гр. України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, пенсіонера, не судимого,
- засуджено за ст.121 ч.2 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ст.69 КК України - 5 (п'ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту. Строк відбування покарання обчислено з дня зміни запобіжного заходу - з 20 вересня 2010 року. Відповідно до ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з 24 по 25 червня 2010 року.
Судові витрати в сумі 670 (шістсот сімдесят) грн. 56 коп., за проведення по справі експертиз, стягнуто з засудженого в прибуток держави.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.81 КПК України.
Згідно вироку, 22 червня 2010 року о 16 годині між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які перебували в стані алкогольного сп'яніння, по місцю постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4, на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у підсудного виник умисел направлений на умисне заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, підсудний, у кімнаті будинку взяв зі столу в праву руку ніж господарсько-побутового призначення, клинком якого умисно із значною силою прикладання, наніс один удар в праву сідницю ОСОБА_4
В результаті завданого підсудним удару було заподіяно ОСОБА_3 тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани в зовнішньому верхньому квадранті правої сідниці з наскрізним пошкодженням верхньої сідничної артерії, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_3, яка настала 23 червня 2010 року за вище вказаною адресою.
В апеляції захисник засудженого адвокат ОСОБА_1 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_2 покарання з застосуванням ст.75 КК України. Посилається на те, що суд не звернув уваги на фізіологічний стан в якому перебував засуджений при вчинені злочину, не взяв до уваги те, що потерпіла ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями. Вказує на те, що судом належним чином не взято до уваги, що засуджений раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є потерпілим від наслідків на ЧАЕС 4 категорії. За результатами апеляційного розгляду справи просить призначити засудженому покарання не пов'язане з позбавленням волі, з застосуванням правил ст. 75 КК України.
Від прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, надійшли заперечення на подану апеляцію, в яких він вважає вирок суду обгрунтованим і законним, а тому просить апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок щодо засудженого ОСОБА_2 без зміни, наводячи відповідні доводи на обгрунтування своєї позиції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подану апеляцію, міркування прокурора про відсутність підстав для її задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що подана апеляція не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.
Наведені у вироку докази в обгрунтування винності ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за яким його засуджено є допустимими, достовірними та достатніми. ОСОБА_2 впродовж всього досудового та судового слідства визнавав вину, неодноразово давав показання, які є послідовними, про обставини за яких він вчинив злочин. Згідно цих його показань він визнав, що 22.06.2010 року після розлиття разом із співмешканкою ОСОБА_3 спиртних напоїв, у відповідь на її образливі слова кухонним ножем наніс удар їй у сідницю, в наслідок чого в подальшому сталася її смерть.
Не вірити цим показанням у суду не було жодних підстав, оскільки у справі відсутні будь-які дані, які б вказували на наявність причин, що змусили б його себе оговорити.
Зазначені показання ОСОБА_2 були підтверджені доказами, які дослідив суд, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_5 про те, що від свого батька підсудного ОСОБА_2 взнав, що саме він наніс удар ножем сідницю потерпілій ОСОБА_3, даними протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_2. під час проведення якого він детально показав та розповів про обставини вчинення ним злочину, що узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, висновком судово-імунологічної експертизи № 300 від 28.07.2010 року про те, що на штанах, вилучених у ОСОБА_2 виявлено кров людини, походження якої не виключається від потерпілої ОСОБА_3В.(т.1 а.с.134), висновком судово-медичної експертизи № 31 від 7.08.2010 року згідно якого смерть ОСОБА_3 настала від зовнішньої крововтрати, яка розвинулася внаслідок колото-різаної рани правої сідниці з ушкодженням верхньої сідничної артерії. Тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_2 29 червня 2010 року під час допиту та 25 червня 2010 року під час відтворення обстановки та обставин події(т.2 а.с.25-28).
Що-ж до апеляційних доводів захисника про те, що ОСОБА_2 вчинив злочин перебуваючи в стані афекту, то вони спростовуються висновком амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи № 337 від 21.07.2010р. згідно якого, ОСОБА_2 під час вчинення інкримінованого йому діяння психічним захворюванням не страждав, а також в будь-якому тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, в тому числі в стані паталогічного сп'яніння, паталогічного афекту, алкогольного психозу, реактивного стану і інше, яке позбавляло б його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними - не знаходився, знаходився в стані звичайного алкогольного сп'яніння; під час вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту не знаходився; в даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру не потребує(т.2 а.с.19-21).
Отже, правильно встановивши фактичні обставини справи суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винуватим та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_2 суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, які обтяжують та помякшують покарання, дані про його особу. Обставинами, які обтяжують покарання суд визнав вчинення ОСОБА_2 злочину в стані алкогольного спяніння. Обставинами, що пом'якшують покарання визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він є потерпілим від аварії на ЧАЄС.
Суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, що колегія суддів вважає правильним. Визнані судом обставини, які пом'якшують покарання засудженого, дані про його особу, на які послався суд, ґрунтуються на матеріалах справи.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляції захисника щодо призначення покарання ОСОБА_2 без його реального відбуття, так-як суд першої інстанції достатньо врахував його особу і обставини, які пом'якшують покарання. призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за яким він засуджений.
Підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_2 та пом'якшення йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів судової палати у кримінальних справах, -
Апеляцію захисника адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2010 року щодо засудженого ОСОБА_2 без зміни. .
Судді :