У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
29 липня 2015 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_2 (далі-прокурор) на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, у кримінальному провадженні №0000383 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст.345 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_3 призначено у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України обов`язків, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Судом також було вирішено питання щодо речового доказу.

Не погодившись з вироком, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким за ч.2 ст.345 КК України призначити обвинуваченому покарання 4 роки позбавлення волі (вирок в частині призначення покарання за ч.2 ст.342 КК України не оскаржується) та за сукупністю злочині 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Розглянувши апеляційну скаргу прокурора вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, а тому її слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Зокрема, за вимогами вказаної норми закону, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення; клопотання про дослідження доказів.

Якщо в апеляційній скарзі зазначаються обставини, які не були досліджені в суді першої інстанції, або докази, які не подавалися суду першої інстанції, то в ній зазначаються причини цього.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, апеляційний суд вправі скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно ч.1 ст.420 цього Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За вимогами ч.1 ст.421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Як вбачається з апеляційної скарги прокурора, він не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, керуючись при цьому лише вимогами ст.414 КПК України. Разом з тим, за вказаною нормою закону підставами для скасування вироку суду першої інстанції є призначення такого покарання яке є явно несправедливим через мякість або через суворість. Чи є вказаний вирок явно несправедливим через мякість у апеляції не зазначено.
З оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_3 суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та невеликої тяжкості, їх наслідки, дані про особу винного ОСОБА_3 , який має посередню репутацію за місцем проживання, має на утриманні малолітнього сина, його стан здоров`я, згідно оглянутого епікризу, який страждає бронхіальною астмою, в зв`язку з чим має статус інваліда ІІІ групи, відсутність непогашених судимостей та адміністративних стягнень, соціально значиму поведінку винного до і після вчинення злочинів.
Вказані обставини прокурором в апеляційній скарзі не спростовані та будь-які інші, які були досліджені в суді першої інстанції і могли вплинути на визначення міри покарання, в апеляції не зазначені.
Прокурор, висловивши прохання про скасування вироку та постановлення нового, яким просить ОСОБА_3 визнати винним, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання: за ч.2 ст.342 КК України у виді обного року шести місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.345 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, і на підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначити щляхом часткового складання призначених покарань у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі не зазначив, що саме не було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, які характеризуючі дані особи обвинуваченого не було враховано і в чому полягає невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, висловивши прохання про скасування вироку та постановлення нового, покликаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, прокурор не зазначив при цьому жодної з підстав, передбачених ч.1 ст.420, ч.1 ст.421 КПК України, які встановлюють вичерпний перелік підстав для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового судом апеляційної інстанції, що позбавляє суд апеляційної інстанції прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Згідно ч.1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_2 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 25 травня 2015 року, у кримінальному провадженні №0000383 відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України - залишити без руху.

Надати прокурору 7 (сім) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання ним копії даної ухвали.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору на адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1