Справа № 1-62/2011 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2011 року місто Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого - судді Керніцького 1.1.,

з участю секретаря судового засідання - Оленюк Т.В., прокурора - Мельника В.С.

адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина кримінальну справу про обвинувачення:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України не судимого - у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України;-

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 Івано-Франківської осласті, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого оператором- верстатником ТзОВ «Уніплит», відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України не судимого -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Злочин вчинили при наступних обставинах:

Так, 31 липня 2010 року близько 21 години ОСОБА_2, ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_4, знаходячись на подвірї господарства ОСОБА_5 в с. Старий Мізунь Долинського району Івано-Франківської області, спільно розпивали спиртні напої. В ході розпивання спиртних напоїв між потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникла суперечка під час якої останній наніс ОСОБА_3 удар рукою в підборіддя та розірвав футболку в яку він був вдягнутий. У відповідь на це ОСОБА_3 наніс ОСОБА_4 удар ногою в праве плече, а ОСОБА_2 вдарив долонею в область шиї, від чого той упав. Після цього ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продовжили наносити йому ще удари в різні ділянки тіла. Припинивши наносити потерпілому удари повели його до криниці, щоб умитися від крові. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_2Я пішли до криниці, а ОСОБА_3 зайшов в будинок. Біля криниці ОСОБА_2 став вимагати, щоб ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 гроші за розірвану ОСОБА_3 футболку в сумі 150 гривень, на що останній відповів, що в нього немає грошей. Після цього ОСОБА_2 відкрито заволодів належним ОСОБА_4 мобільним телефоном марки «Моторола» Е1, який знаходився в куртці останнього, вартістю 130 гривень, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «ДіДжус» вартістю 25 гривень, та зарядним пристроєм до мобільного телефону вартістю 10 гривень. Даний телефон передав ОСОБА_3, сказавши при цьому, що телефон він забрав в потерпілого. На прохання потерпілого ОСОБА_4 повернути його речі відповіли, що речі повернуть після того, коли він відшкодує вартість розірваної футболки.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у відкритому заволодінні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб визнав повністю, при цьому пояснив, що вечером 31 липня 2010 року близько 21 години в будинку ОСОБА_5 в с.Старий Мізунь Долинського району, разом з останнім, своїм знайомим ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з яким познайомився того вечора, розпивали спиртні напої. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла суперечка, яка переросла у бійку, в ході якої останній вдарив по обличчю ОСОБА_3 та розірвав останньому футболку. ОСОБА_3 наніс у відповідь удар ногою в плече, а він вдарив потерпілого долонею в ділянку шиї, від цього удару потерпілий впав на землю, а вони продовжували наносити йому удари ногами в різні ділянки тіла. Припинивши побиття запропонували повернути ОСОБА_3 в рахунок відшкодування розірваної футболки, однак ОСОБА_4 відмовився, мотивуючи це тим, що в нього зараз немає грошей. В цей час ОСОБА_3 пішов в будинок, а від повів ОСОБА_4 до криниці, що помитись. Біля криниці він ще раз запропонував ОСОБА_4 повернути гроші за футболку, однак той знову відмовився. Тоді він відкрито вийняв з кишені куртки ОСОБА_4 мобільний телефон та зарядний пристрій до нього, пішовши в будинок передав ці речі ОСОБА_3, сказавши при цьому, що забрав їх в потерпілого. Коли підійшов ОСОБА_7 та почав вимагати повернути йому його речі, ОСОБА_3М відповів, що поверне їх після того, коли він відшкодує йому вартість розірваного одягу Після цього він пішов додому, залишивши всіх у будинку ОСОБА_5 Не погрожували потерпілому кинути його в криницю з метою заволодіння майном. Визнає свою вину в тому, що незаконно заволодів майном ОСОБА_4, кається у вчиненому, просить суворо не карати його.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у відкритому заволодінні чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоровя в момент застосування не визнав та дав аналогічні ОСОБА_2 покази та суду пояснив, що потерпілого ОСОБА_4 вони до криниці не тягнули та не погрожували його туди кинути. Потерпілого вони підняли під руки з землі, оскільки той був пяний та запропонували піти помитись. До криниці пішли ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Він в той час пішов до будинку. Коли був в будинку до нього підійшов ОСОБА_2 та дав йому мобільний телефон з зарядним пристроєм, сказавши що ці речі він забрав в ОСОБА_4 в рахунок відшкодування вартості розірваного одягу. Коли до них підійшов потерпілий та почав вимагати, що вони повернули йому речі, він сказав що речі поверне тоді, коли ОСОБА_4 відшкодує йому вартість футболки. Після цього ОСОБА_2Я пішов додому, а згодом він та ОСОБА_4 також розійшлись. Визнає свою вин в тому, що незаконно заволодів майном ОСОБА_4, кається у вчиненому, просить суворо не карати його.

Незважаючи на те, що підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свою вину у вчиненні відкритого заволодіння чужого майна за попередньою змовою групою осіб визнали, їх вина у вчиненні цього злочину повністю доводиться зібраними в ході досудового і перевіреними в ході судового слідства наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4, який суду вказав, що в ході дізнання і проведення досудового слідства давав покази в правдивості яких не був впевненим, одне перебував на момент вчинення підсудними злочину в стані алкогольного спяніння і не все памятає. В подальшому в судовому засіданні потерпілий вказав, що не бажає, щоб підсудних покарали згідно закону, тому ствердив про те, що був вечером 31 липня 201 року в с. Старий Мізунь Долинського району Івано-Франківської області, де зустрів незнайомих йому на той час ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які погодились показати йом де мешкає його кум ОСОБА_8 і провели його до будинку ОСОБА_5 В будинку останнього розпили спиртні напитки, він спянів і між ним та ОСОБА_2 і Олійник ВУ виникла суперечка, яка переросла у бійку. Останні його побили і він, маючи намір помитися від крові, скинув курточку на землю і пішов до тазика з водою, а підсудні забрали з кишені його курточки мобільний телефон і зарядний пристрій до телефону. Хто саме підсудних забрав його речі йому не відомо. Підсудні не погрожували кинути його криницю, відшкодували завдані йому злочином збитки, просить суворо не карати підсудних. В ході попереднього слідства давав неправдиві пояснення та показання оговорив підсудних будучи на них злим.

- показаннями свідка ОСОБА_5, який суду вказав, що 31 липня 2010 року близько 21 години знаходився в своєму будинку в с. Старий Мізунь Долинського району і почув на подвірї шум, а потім до будинку зайшли троє чоловіків. Вони попросили в нього стакан. Він був дуже пяний і не розпивав з ними спиртне, а ліг спати. Ніякого шуму чи бійки він не чув, а про саму бійку, що мала місце в нього на подвірї він дізнався через два тижні, коли до нього приїхали працівники міліції.

- Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, суду вказав, що 01.08.2010 року приблизно о 7-ій годині ранку до нього додому прийшов ОСОБА_4, з яким він разом працює. ОСОБА_4 був дуже пяний, в нього були розбиті брова та ніс, на одязі були сліди крові. ОСОБА_4 попросив в нього дозволу попрати одяг, а коли це зробив, то ліг спати, а потім пішов додому. Наступного дня на роботі ОСОБА_4 йому повідомив, що його побили хлопці в с.Старий Мізунь. Більше нічого про обставини побиття та про те, що в нього забрали речі потерпілий йому не розповідав.

- даними з протоколу огляду місця події від 14.08.2010 року (а.с.7-8) - домогосподарства громадянина ОСОБА_5, яке розташоване в с. Старий Мізунь по вул. Карпатській Долинського району Івано-Франківської області і складається з житлового будинку та господарської споруди, огороджені деревяним парканом. Вхід на територію даного господарства здійснюється з прилеглої вулиці Карпатської. На відстані чотирьох метрів від входу розташований будинок, а на відстані 26 метрів від останнього знаходиться деревяна господарська споруда. Розмір подвіря між даними спорудами становить 23 метри на 30 метрів. З лівої сторони від господарської споруди на відстані 2 метрів знаходиться криниця, верхня частина якої зроблена з деревяних брусків і з лівої сторони якої відсутні бруски. Криниця накрита цементно-шиферними листами, на дні криниці є плаваючий стілець;

- протоколом добровільної видачі та вилучення від 14 серпня 2010 року (а.с.14 - 16), з якого встановлено, що ОСОБА_3 добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон марки «Моторола» Е1, сім-картку мобільного оператора «ДіДжус» та зарядний пристрій до мобільного телефону;

- актом оцінки приватного підприємця ОСОБА_10 від 16.08.2010 року (а.с.34), з якого встановлено, що станом на 16 серпня 2010 року вартість мобільного телефону марки «Моторола Е1» бувшого у користуванні становить 130 гривень, а вартість бувшого у користуванні зарядного пристрою до такого телефона становить 10 гривень;

- товарним чеком від 16.08.2010 року, виданого приватним підприємцем ОСОБА_11 (а.с. 35), з якого встановлено, що вартість стартового пакету «ДіДжус» становить 25 грн.;

- протоколами очних ставок від 29.09.2010 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с. 73-76), з яких встановлено, що потерпілий в ході очних ставок підтвердив свої показання щодо побиття його останніми та відкритого, поєднаного з погрозою застосування небезпечного для його життя та здоровя насильства, заволодіння обвинуваченими його майном.

Суд вважає неправильною кваліфікацію дій підсудних органами досудового слідства за ч.2 ст. 187 Кримінального кодексу України, зважаючи на наступні обставини.

Як вбачається з диспозиції ст. 187 ч.1 КК України розбоєм визнається напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Частина друга вказаної норми передбачає відповідальність за вчинення аналогічних дій, якщо вони були вчинені за попередньою змовою групою осіб, що і було інкриміновано у вину підсудним.

Так, як вбачається з постанови про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останнім поставлено в обвинувачення те, що вони за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство, шляхом нанесення ударів і побоїв, повалили потерпілого ОСОБА_4 на землю та відтягнули його до криниці, де впустили його тулубом і головою в криницю, погрожуючи відпустити його на дно, після чого відкрито заволоділи належним йому майном.

Однак, в ході судового слідства ці обставини не знайшли свого підтвердження. Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що оговорив підсудних в ході досудового слідства, оскільки мав на них злість за його побиття. Насправді обставин його побиття та заволодіння його майном він точно не памятає, оскільки був дуже пяний. Його покази в цій частині підтверджуються також показами свідка ОСОБА_9, який пояснив, що 01.08.2010 року приблизно о 6-7 годині ранку прийшов ОСОБА_4, який бу дуже пяний, зі слідами крові на одязі та розбитими бровою та носом. Про обставині побиття нічого не пояснював.

Проте, в ході судового слідства встановлено, що бійка між підсудними та потерпілим виникла на ґрунті раптової суперечки в стані алкогольного спяніння, а не з метою нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном. Після закінчення бійки підсудний ОСОБА_2 відкрито заволодів належним потерпілому майном та передав його ОСОБА_3, в якості гарантії того, що потерпілий поверне кошти за розірвану футболку, що вони і повідомили потерпілому на його вимогу повернути належні йому речі.

Будь-яких фактичних даних про те, що до потерпілого з боку підсудних застосовувалось насильство небезпечне для життя чи здоровя в ході судового розгляду не здобуто.

Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що дії підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід кваліфікуваї за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки вони відкрито заволоділи чужим майном, за передньою змовою групою осіб.

Обираючи покарання підсудним, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними злочину та їх особу, обставини що помякшують та обтяжують покарання.

Зокрема те, що вони щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, підсудний ОСОБА_3 позитивно характеризується по місцю проживання та за місцем роботи, підсудні відшкодували потерпілому завдані злочином збитки, останній просить суворо не карати їх, у підсудного ОСОБА_2 на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Обставиною, яка помякшує покарання підсудних, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування ними завданих потерпілому збитків; обставиною, яка обтяжує покарання підсудних, суд визнає вчинення ними злочиу в стані алкогольного спяніння.

З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого підсудними злочину, обставин, які помякшують покарання підсудних і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, особи підсудних та суму заподіяних злочином збитків, суд вважає за необхідним призначити підсудним основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.186 КК України, тобто з застосуванням ст.69 КК України.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст.81 КПК України Керуючись ст. ст. 323, 324 Кримінально-процесуального кодексу України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним за ст.186 ч.2 Кримінальні кодексу України та з застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України покарати позбавленням волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, визначивши йому іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст.. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 обовязок періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально- виконавчої системи , не виїжджати без дозволу органів кримінально-виконавчої системи за межі України та повідомляти про зміну місця праці чи проживання.

ОСОБА_3 визнати винним за ст.186 ч.2 Кримінального кодексу України та з застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України покарати позбавленням волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, визначивши йому іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обовязок періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи , не виїжджати без дозволу органів кримінально-виконавчої системи за межі України та повідомляти про зміну місця праці чи проживання.

Запобіжний захід щодо засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - тримання під вартою - змінити на підписку про невиїзд, звільнивши їх з-під варти в залі суду.

Речові докази (а.с.38): мобільний телефон марки «Моторола Е1», сім-карту мобільного оператора «ДіДжус» та зарядний пристрій до телефону повернути потерпілому ОСОБА_4, як законному власнику.

Апеляція на вирок сулу може бути подана протягом пятнадцяти діб з часу його проголошення через Дслинський районний суд до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Суддя