Дата документу Справа № 332/1789/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/1789/14к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/36/15 ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 190 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню освіту, не працює, не одружений, який має неповнолітню дитину, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий,

визнаним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 190 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільнений від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов задоволенено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рівних частках матеріальну шкоду в сумі 16 140 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2014 р. складає 209 497,20 гривні, а також 1387,6 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень кожному потерпілому, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку суду, 13 жовтня 2012 року ОСОБА_9 , маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом отримання завдатку для погашення заборгованості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 , з метою подальшого її продажу потерпілим, завідомо знаючи про те, що на дане нерухоме майно накладено більше п`яти арештів, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 , у розмірі 1000 доларів США, що є еквівалентом суми 7993 гривень, а також грошовими коштами у розмірі 500 доларів США, що є еквівалентом суми 3996 гривень 50 копійок, які він отримав 16 жовтня 2012 року, про що ОСОБА_9 написав дві відповідні розписки.

Після цього, 27 жовтня 2012 року у денний час, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , уклали між собою попередній договір (серія ВРХ № 673892) про зобов`язання у майбутньому в строк до 27.11.2012 року укласти договір купівлі-продажу частин квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку належить ОСОБА_9 -1/3 частки, ОСОБА_12 - 1/3 частки та ОСОБА_13 - 1/3 частки, який було засвідчено вказаним приватним нотаріусом. При цьому, відповідно до п. 2.4. попереднього договору, сума завдатку складає 114 310 гривень, що є еквівалентом суми 14 000 доларів США, які у результаті були передані ОСОБА_9 потерпілою ОСОБА_8

27 листопада 2012 року у строк, призначений для укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, ОСОБА_9 до нотаріальної контори не з`явився, не дивлячись на те, що його було письмово повідомлено про це. По теперішній час ОСОБА_9 уникає зустрічі з потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а у ході телефонних розмов повідомляє останнім, що обов`язково поверне грошові кошти після того, як вирішить свої проблеми, пов`язані із погашенням заборгованості за комунальні послуги даної квартири, які були нараховані протягом декількох років.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_9 завдав потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 126 299 гривень 50 копійок, що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

За змістом апеляційної скарги та до доповнень до них потерпілі просять скасувати рішення суду, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону при призначенні покарання та його невідповідність ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Вказують, що суд звільнив особу від відбування покарання всупереч п. е ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні. Крім того, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутнє каяття у скоєному.

Не погоджуються з висновками суду щодо розгляду цивільного позову, посилаються на те, що суд відмовив в задоволенні цивільного позову в частині стягнення суми, яка була надана ОСОБА_9 04 червня 2013 року для сплати боргу з метою зняття арешту на квартиру, а також виконавчий збір. Крім того, на думку потерпілих, суд повинен був стягнути з обвинуваченого подвійну суму завдатку.

Крім того, потерпілі зазначають, що суд не долучив клопотання про притягнення до відповідальності ще іншу особу.

Прохають скасувати вирок суду, за невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого, який в дебатах та в останньому слові висловив думку щодо законності вироку місцевого суду; захисника, який не вбачав підстав для задоволення скарги потерпілих; думку прокурора щодо скасування вироку, в частині звільнення особи від відбуття покарання на підставі закону про амністію та прохав скасувати вирок та постановити новий, яким ч.2 ст. 190 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково.

Підстави, для задоволення клопотання про дослідження доказів, передбачені ч.3 ст. 404 КПК України, відсутні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, бо вони ніким не оспорювалися.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відносно фактичних обставин провадження, які не оспорювалися і відносно яких, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися, не перевіряються в апеляційному порядку.

У звязку з наведеним, доводи викладені в апеляційній скарзі потерпілих стосовно фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального право рушення, при апеляційному розгляді перевірці не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.409, 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Призначаючи розмір та вид покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який за місцем мешкання характеризується задовільно, не працює, неодружений, за ст. 89 КК України не судимий, та обставини, що пом`якшують покарання, якими обґрунтовано визнав сприяння розкриттю злочину та каяття, наявність неповнолітньої дитини- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України, з яким погоджується колегія суддів. Доводи скарги про невідповідність розміру та виду покарання, призначеного ОСОБА_9 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, визнані необгрунтованими.

Разом з тим, у відповідності до п. е ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

ОСОБА_9 вчинив умисний злочин, як вбачається з довідки про судимості (а.с. 68), ОСОБА_9 постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2005 року був звільнений від покарання за ч. 1 ст. 186 КК України на підставі ст. 1-б Закону України Про амністію від 31.05.2005р. За таких обставин, рішення суду про звільнення ОСОБА_9 на підставі Закону України Про амністію у 2014 році не можна визнати законним.

Статтею 408 КПК України передбачена можливість зміни вироку у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого, оскільки питання про застосування амністії в даному випадку тягне погіршення становища обвинуваченого, вирок суду в частині звільнення від призначеного покарання на підставі закону України Про амністію у 2014 році, підлягає скасуванню, з ухвалою нового вироку, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 190 КК України покарання у вигляді 4 років обмеження волі.

Що стосується доводів потерпілих про невірне вирішення судом першої інстанції цивільного позову, апеляційне інстанція виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційна інстанція, врахував всі обставини справи, правильно виходив з того, що не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення, а тому обґрунтовано стягнув саме шкоду у вказаному у вироку розмірі. Суд першої інстанції також правильно виходив з наявності підстав для відшкодування потерпілим моральної шкоди, розмір якої визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відшкодуванню підлягають: передані потерпілими ОСОБА_9 1500 доларів США в рахунок купівлі квартири для погашення боргів за оплату комунальних платежів; отриманий обвинуваченим завдаток в сумі, що еквівалентна 14 000 доларів США; неотриманий дохід через дострокове розірвання депозитного договору в сумі 640 доларів США; витрати на послуги приватного нотаріуса в сумі 1300 грн., а також витрати по оплаті повідомлень та відправки поштової кореспонденції ОСОБА_9 . Постановлено стягнути вказані кошти з ОСОБА_9 за курсом НБУ станом 11.09.2014 року.

На думку колегії суддів, місцевий суд мотивовано відмовив в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення з обвинуваченого сум, як стверджували потерпілі, сплачених 04.06.2013 року у рахунок оплати боргу ОСОБА_9 перед третьою особою та інші виплати повязані з цими правовідносинами, оскільки це знаходиться за межами висунутого обвинувачення.

Підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушень, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в інший його частині, крім звільнення від призначеного покарання , не встановлені.

Згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Стаття 214 КПК України визначає, що внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення розслідування покладається на слідчого та прокурора.

У зв`язку з чим, питання про притягнення до кримінальної відповідальності, а також порушення кримінальної справи відносно інших осіб не входить до компетенції суду.

Стосовно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року відносно ОСОБА_9 скасувати в частині звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.

Постановити новий вирок, яким за ч.2 ст. 190 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: 1 2 3