Справа №490/9889/14-к 13.02.2015 13.02.2015 17.02.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 00003998, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

· у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участі:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

____________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/102/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції
Захисником ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок суду, постановити новий, яким змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 185 КК України, пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 зазначив, що дії ОСОБА_6 були неправильно кваліфіковані, крім того, призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Стверджує, що його підзахисний планував таємно викрасти пару взуття, просто не побачив магнітних пристроїв, не міг передбачити, що спрацює сигналізація, не мав наміру на таємне викрадення. Вважає, що дії його підзахисного слід було кваліфікувати як крадіжку, вчинену повторно, тобто за ч.2 ст. 185 КК України, і що судом була призначена дуже сувора міра покарання, оскільки розмір збитків становив тільки 159 грн., взуття повернуто до магазину, за місцем проживання ОСОБА_6 характеризується позитивно.

Обставини, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2014р. близько 15 год. 45 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину взуття «ЦентрОбувь» по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір на викрадення однієї пари чоловічого взуття, які були виставлені на продаж в магазині, з корисливих мотивів, з метою обернення майна на власну користь, взяв з полиці магазину одну пару взуття сабо чоловічі, загальною вартістю 159 грн. та направився до виходу з магазину. Далі ОСОБА_6 , який проходив із парою взуття через двері магазину, після спрацювання сигналізації магазину, побачила працівник магазину ОСОБА_9 , на прохання якої повернутись та повернути майно, ОСОБА_6 не відреагував та, продовжуючи реалізовувати намір на викрадення майна, із парою взуття з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілому - ТОВ «Трейдшуз» матеріального збитку на суму 159 грн..

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується
Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляції; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, - відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Визнання винним та засудження ОСОБА_6 апеляційний суд вважає обґрунтованим з наступних підстав. Даний висновок суду ґрунтується на сукупності показань представника потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були в повному обсязі досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, крім того письмових матеріалах: заяві ОСОБА_10 від 16.07.2014р.; довіреності № 54 від 23.07.2014р.; заяві ОСОБА_11 про добровільну видачу пари взуття від 16.07.2014р.; протоколі огляду місця події від 16.07.2014р.; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.07.2014р.; рапорті інспектора ПС ОСОБА_12 ; довідці ТОВ «Трейдшуз» № 561 від 17.07.2014р.; протоколі огляду предмету від 16.07.2014р.; протоколі затримання особи від 16.07.2014р.; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 28.07.2014р..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , зазначив, що судом першої інстанції невірно кваліфіковані дії його підзахисного, дії якого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжку.

Проте, з об`єктивної сторони, грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.

Грабіж матиме місце і в тому випадку, коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним.

Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо).

Так, з матеріалів провадження вбачається наступне. З заяви ОСОБА_10 (а.с. 50) від 16.07.2014р. вбачається, що вона завернулася до райвідділу міліції з приводу відкритого викрадення невідомою особою однієї пари взуття (сабо) вартістю 159 грн.. Згідно з заявою ОСОБА_11 (а.с. 66), він добровільно видав співробітникам міліції одну пару чоловічого взуття, яку 16.07.2014р. невідомий хлопець відкрито викрав в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та викинув під час переслідування. Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання (а.с. 69-70), свідок ОСОБА_9 на фотознімках впізнала особу, яка відкрито викрала одну пару чоловічого взуття. В рапорті ОСОБА_12 (а.с. 71) зазначено, що 16.07.2014р. при несенні служби, спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ними було затримано та доставлено до райвідділу ОСОБА_6 для подальшого встановлення обставин. Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання (а.с. 79-82), 28.07.2014р. представник потерпілого ОСОБА_10 впізнала в ОСОБА_6 особу, яка відкрито викрала одну пару взуття з магазину «ЦентрОбувь».

Аналіз вищенаведеного свідчить про обґрунтовану кваліфікацію дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, апелянт стверджує, що його підзахисному призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем роботи, матеріальної шкоди магазину не завдано, пара взуття повернута і його вартість невелика 159 грн.. Крім того, просив врахувати відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у шлюбі (а.с. 85), згідно вимоги про судимість та копій вироків, раніше судимий 15.11.2010р. Заводським райсудом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 25.12.2012р. з заміною на виправні роботи, не відбутий термін 2 роки; 05.06.2014р. Заводським райсудом м. Миколаєва звільнений від покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році» (а.с. 86-87, 88-89, 90-92, 93-94, 95), за місцем проживання (а.с. 99) характеризується та роботи (а.с. 98) - позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 96-97).

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання; особу обвинуваченого.

За наявності вказаних обставин, та з урахуванням особи обвинуваченого, який щиро розкаявся в суді апеляційної інстанції, а також розміру шкоди 159 грн., того, що шкода повністю відшкодована, дає достатні підстави вважати, що покарання можливо пом`якшити з застосуванням статті 69 КК України. Тому апеляція захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

З застосуванням статті 69 КК України пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

В решті вищезазначений вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15