Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/735/15 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000089 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та старшого прокурора Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_9 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- Олександрійським міським судом Кіровоградської області 14.06.2000 р. за ч. 2 ст. 140 КК України 1960 р. до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців, 14.03.2001 р. за ч. 3 ст. 81, ст. 43 КК України 1960 р. до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 18.11.2004 р. за ч. 2 ст. 289 КК країни до 5 років позбавлення волі, звільнився 18.11.2009 р. по відбуттю терміну покарання, засудженого вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 19.02.2013 р. за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року обмеження волі,

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 19.02.2013 р. остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців. Вирішено долю речових доказів.
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення

умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

Так, 09.12.2012 р. з 1 до 2 години на межі домоволодінь номер АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 обвинувачений під час сварки умисно (розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання), з метою заподіяння тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_10 ряд ударів руками та ногами по голові, ногам та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів ребер, перелому гомілки правої ноги, синців та саден обличчя та тіла, внаслідок чого у ОСОБА_10 утворився шок, що призвело до настання його смерті.
А своїй апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Також обвинувачений ОСОБА_7 просить зобов`язати суд першої інстанції викликати та допитати всіх свідків та дослідити всі факти кримінальної справи. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Суд першої інстанції, на його думку, не в повному обсязі розглянув кримінальну справу та не правильно і не законно пред`явив йому звинувачення, а також при розгляді справи в суді було порушено ряд статтей кримінального процесуального законодавства і його прав визначених Конституцією України без дотримання яких не можливо винести справедливий, обґрунтований, законний вирок. Також посилається на те, що при розгляді кримінальної справи судом першої інстанції не був допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_11 , який під час всієї суточки з потерпілим перебував на своєму подвір`ї і все бачив. Він вважає. Що показання свідка ОСОБА_11 є важливими для встановлення істинності факту нападу потерпілого на нього з ножем та його самозахисту. Також суддя при винесенні рішення зовсім не врахував той факт, що ніж з яким потерпілий скоїв на нього напад належав потерпілому, про що свідчать показання його співмешканки та її показання про те, що потеплілий завжди носив цей ніж з собою в правому чоботі, це теж свідчить про замах на його життя.
Старший прокурор прокуратури Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі п. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України шляхом повного складання призначеного покарання та покарання за вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 19.02.2013 року остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців. Апелянт обґрунтовує свої вимоги тим, що судом не дано належної оцінки, тому факту, що в діях обвинуваченого відсутнє щире каяття, та що той неоднаразово судимий за вчинення злочинів, останній з яких був поєднаний зі спричиненням особі тілесних ушкоджень. Також для того, щоб досягнути мети покарання, а саме виправлення обвинуваченого, його перевиховання, та запобігти вчиненню ним нових злочинів, необхідно призначити ОСОБА_7 покарання більш суворе, ніж призначив йому суд першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вислухавши думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого

ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема:

-показаннями свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні, з яких вбачається що вона бачила як 09.12.2012 року приблизно о 1 годині ночі вона бачила, що ОСОБА_10 лежав на землі, а ОСОБА_7 наносив йому ногами удари по голові;

-показаннями свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні, згідно яких вона шукала свою матір, та біля будинку ОСОБА_10 зустріла ОСОБА_7 , від якого було чути перегар, та у якого вона в рукаві бачили ніж, та який схопив її за руку, тягнув, пізніше, коли вона йшла поблизу контори, то чула, як ОСОБА_10 в районі парку кричав, щоб обвинувачений його не вбивав, а обвинувачений кричав, що когось уб`є;

-показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні, з яких вбачається, що близько 1 години 09.12.2012 року вона почула тривалий стук в огорожу свого домоволодіння, зателефонувавши ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вона вийшла на вулицю, де побачила обвинуваченого, біля якого лежав ОСОБА_10 , який харчав та щось бубонів, обвинувачений був у нетверезому стані, збуджений, вона бачила, як він декілька разів ударив потерпілого;

-показаннями свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні, з яких вбачається що він також бачив, як вночі 09.12.2012 року обвинувачений ОСОБА_7 ударив 3-4 рази ногою ОСОБА_10 , який лежав на землі, в область тіла;

-показаннями свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні, згідно яких після першої години ночі 09.12.2012 року до неї приїхали ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які повідомили що ОСОБА_7 б`є ОСОБА_10 , приїхавши на місце вона побачила, що ОСОБА_10 лежав на узбіччі біля домоволодіння ОСОБА_14 , не рухався, був у важкому стані, обвинувачений ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння та навіть після приїзду швидкої допомоги поривався вдарити ОСОБА_10 , також вона бачила, як обвинувачений ОСОБА_7 при ній наносив удари потерпілому ОСОБА_10 ногами по тілу з обох боків;

-висновком судово-медичної експертизи від 09.12.2012 року 09.01.2013 року, з якого вбачається, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 є шок, який розвинувся в результаті комплексу виявлених у нього тілесних ушкоджень (т.1,а.с.115-121).

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, оскільки внаслідок заподіяних обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень настала смерть останнього.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому захищаючись від протиправного нападу на нього останнього з ножем є такими, що не відповідають дійсності, та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 які підтвердили під час судового розгляду, що обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари потерпілому ОСОБА_10 навіть тоді, коли останній без руху лежав на землі, не маючи сил захищатись від протиправних дій обвинуваченого.
Також є безпідставними й апеляційні ствердження обвинуваченого щодо порушень норм кримінального процесуального законодавства під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки всі докази по справі були досліджені в судовому засіданні, при їх дослідженні ніяких порушень допущено не було.

Безпідставно послався обвинувачений в своїй апеляційній скарзі на не допит в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_11 , тому що в матеріалах кримінального провадження відсутні анкетні дані цього свідка, як і посилання на його присутність на місці події в показаннях інших свідків даної події.

Тому, за вказаних обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України, та належним чином врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, його особу, через що обґрунтовано призначив останньому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Так як обвинувачений ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, був засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України, то суд першої вчинив обґрунтовано призначив остаточне покарання у відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
Оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тому відсутні підстави також і для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та старшого прокурора Олександрійського району Кіровоградської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.04.2014 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4