Справа № 348/474/15-к
Провадження № 11-кп/779/210/2015
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000070 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Надвірнянського районного суду від 17 березня 2015 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
За вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна ( крадіжку ) повторно. Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді п`яти місяців арешту.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та в період не знятої та не погашеної судимості, повторно вчинив умисний злочин. 10 грудня 2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Стримба Надвірнянського р-ну разом зі знайомою ОСОБА_8 та неповнолітньою потерпілою ОСОБА_9 , направлялися разом в центр села, де мали намір поїхати автомобілем таксі додому. У цей час ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_9 понести її рюкзак, на що остання погодилась. Взявши рюкзак, ОСОБА_6 , рухаючись позаду дівчат, з метою вчинити крадіжку, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, перевіривши кишені рюкзака, виявив одну золоту сережку і таємно її викрав. В подальшому, віддавши потерпілій ОСОБА_9 її рюкзак, ОСОБА_6 з місця події скрився та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 648 грн 86 коп. вартості викраденого.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому більш м`яке покарання, мотивуючи свою позицію тим, що у вчиненому він щиросердечно розкаявся, давав визнавальні покази в період слідства ( допомагав слідству ), визнав свою вину повністю та погодився на скорочений судовий процес, щоб не затягувати його, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій яка в судовому засіданні просила суд суворо його не карати, так як жодних претензій до нього не має. Врахувати його стан здоров`я, зокрема, що він переніс черепно-мозкову травму, внаслідок якої йому була проведена трепанація черепа, він почуває себе хворим, йому необхідно постійний прийом медичних препаратів та проходження медичних оглядів, що не є доступним в місцях позбавлення волі. Вважає, що його виправлення можливе і без ізоляції від суспільства.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений свої вимоги підтримав, прокурор вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Оскільки правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 не оспорюється, то в цій частині вирок суду не переглядається і колегія суддів виходить з того, що встановленими слід вважати викладені вище обставини.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На думку колегії суддів суд першої інстанції цих вимог закону в частині призначення покарання дотримався.

Ст. 185 ч. 2 КК України передбачає покарання у вигляді арешту до 6 місяців, обмеження та позбавлення волі в межах до 5 років. Тобто, ОСОБА_6 призначено покарання що є майже мінімальним за санкцією статті.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, винятки можуть бути тільки при наявності на те відповідних обставин.

Як підтверджує вирок суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, що той має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неодноразово судимий, думку законного представника потерпілої про те, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого немає та не настоює на суворій мірі покарання. А обставинами, що пом`якшують покарання, суд врахував те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою провину у вчиненому, щиро покаявся, активно сприяв в розкритті злочину, відшкодував заподіяну шкоду. Обставиною, що обтяжує покарання визнав рецидив злочинів. Тобто, суд врахував всі з обставин на які посилається обвинувачений, за винятком стану його здоров`я, про що обвинувачений в суді першої інстанції доказів не надавав, про труднощі в їх отриманні не заявляв. Суть обставин щодо стану здоров`я обвинуваченого викладену у ксерокопіях долучених до апеляційної скарги медичних документів було оголошено після оголошення апеляційної скарги. Однак, дана обставина, на думку колегії суддів, не може бути визнана обставиною для пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання. Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , дотримав вимог закону, а тому колегія суддів вважає, що обвинуваченому, з врахуванням зазначених у вироку обставин, покарання призначено правильно і підстав для його пом`якшення, як це він просить, не вбачає, оскільки немає для такого відповідних обставин.

Інших порушень кримінального процесуального законодавства, що були б підставами до скасування чи зміни вироку, колегія суддів теж не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 17 березня 2015 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України без змін.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали, може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І :

_______________ __________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2