Дата документу Справа № 236/1852/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №236/1852/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/134/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2015 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в режимі відеоконферецзв`язку матеріали кримінального провадження, внесені до Единого реєстру досудових розслідувань № 00000981 від 09.09.2014 р., за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кремінна Луганської області, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляції потерпіла ОСОБА_6 просить вищезазначений вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 років обмеження волі, вважаючи, що покарання у вигляді громадських робіт для ОСОБА_7 є неефективним та недоцільним, оскільки він не працює, перебував на обліку у центрі зайнятості, але від запропонованої роботи від центру відмовився, що не виключає про його постійну несплату аліментів. Крім того, є свідчення про його заробітки неофіційно, але його працевлаштування суддею у судовому засіданні не було встановлено. Крім того, їй не було роз`яснено положення ст. 349 КПК України.

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт.

Запобіжний захід не обирався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просив залишити вирок без змін, а апеляцію потерпілої без задоволення з тих підстав, що в теперішній час він ніде не працює, оскільки не може працевлаштуватись, в зв`язку зі святами до центру зайнятості ще не звертався, останній раз спілкувався з дітьми особисто влітку, коли вони приїздили до нього, у грудні 2014 р. перерахувув потерпілій на дітей 200 грн.

Прокурор ОСОБА_8 вважає вирок суду законним та обґрунтованим, оскільки судом призначено ОСОБА_7 покарання, яке не є мінімальним за санкцією ч.1 ст.164 КК України.

Заслухав доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції потерпілої, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вироку ОСОБА_7 засуджений за те, що він, будучи за рішенням Кремінського районного суду Луганської області за виконавчим листом № 2-283/2006 від 04 травня 2006 р. зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), але не менше ЗО % прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2006 року і до досягнення дітьми повноліття, в період часу з листопада місяця 2011 року по 09 вересня 2014 року злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей, що виразилося в систематичній несплаті аліментів, а також у бездіяльності, а саме в ігноруванні попереджень про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, в результаті чого за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 8572,78 грн., що перевищує суму платежів по аліментам за 6 місяців.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні зазначеного у вироку злочину, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими і ніким, в тому числі обвинуваченим, не оскаржуються. Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто з застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом вірно за ч.1 ст. 164 КК України, як ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини.

При призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, характеризується посередньо. Приймаючи до уваги вищевказані обставини, що покарання ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції в межах санкції ч.1 ст.164 КК України вище найнижчої межі, відсутність обставин, які обтяжують покарання, судова колегія не находить підстав для призначення ОСОБА_7 покарання за апеляцією потерпілої, скасування або зміни вироку районного суду,

Порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Посилання потерпілої ОСОБА_6 на те, що їй не було роз`яснено положення ст.349 КПК України, є безпідставним, бо спростовується записом судового засідання на комплексі «Камертон» інвентарний номер №123.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення,

вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_7 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис

Судді підписи

З оригіналом згідно суддя ОСОБА_2 .