АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1358/15 Справа № 204/1738/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 26 лютого 2015 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 травня 2006 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 70 КК України - до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 30 квітня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська

за ч. 1 ст. 309, ст. ст. 75, 76 КК України - до 1 року позбавлення волі з іспитовим

строком 1 рік;

- 19 січня 2015 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за

ч. 2 ст. 309, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України - до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 у кримінальному провадженні на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року, за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 71, 72, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року і остаточно призначити 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ним покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, на переконання прокурора, суд безпідставно застосував до обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначив занадто м`яке покарання. Прокурор вказує на те, що суд з достатньою повною не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, а також в період звільнення від відбування покарання з випробуванням. Поряд з цим, прокурор вважає, що суд належним чином не мотивував своє рішення та не навів у вироку переконливих доводів про те, які обставини у кримінальному провадженні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року та визначено остаточне покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

Крім того, за результати розгляду провадження судом вирішено порядок стягнення процесуальних витрат та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, 24 лютого 2015 року, приблизно о 20.00 годині, знаходячись біля будинку № 1-Б по вул. Набережній Леніна у м. Дніпропетровську, у невстановленої особи отримав у дар предмет, схожий на бойовий припас до гранатомету, і, реалізуючи свій злочинний умисел на придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що виник раптово, привласнив, тим самим придбав вищевказаний предмет, який згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № 70/26-83 від 02 березня 2015 року є пострілом ВОГ-17М до автоматичного гранатомету АГС-17, який відноситься до категорії боєприпасів, виготовлених промисловим способом, після чого став носити його при собі без передбаченого законом дозволу.

Згідно п. 13 ст. 10 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року в

обов`язки міліції входить давати дозволи на придбання, зберігання, носіння і

перевезення вогнепальної зброї. Крім того, згідно п. 14 ст. 4 Указу Президента

України № 383/2011 від 06 квітня 2011 року «Про Положення про Міністерств внутрішніх справ України» на міліцію покладено забезпечення функціонування дозвільної системи, а також контроль за придбанням, зберіганням, носінням і перевезенням вогнепальної зброї. На виконання вищевказаних нормативних актів, наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року затверджена «Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», яка визначає порядок видачі дозволів на придбання, зберігання, носіння і перевезення бойових припасів.

Однак, ОСОБА_6 , порушуючи законодавство України в сфері дії дозвільної системи, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, зберігав та носив вищевказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу, пересуваючись по вулицям міста Дніпропетровська.

25 лютого 2015 року, приблизно о 17.50 годин, біля будинку № 1 по вул. Чичерїна у м. Дніпропетровську, на виконання розпорядження Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року про набрання вироком суду від 19 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 законної сили, останній у порядку ст. 208 КПК України був затриманий співробітниками міліції, які в приміщенні службового кабінету Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Філософська, буд. 5, в присутності двох понятих, провели його особистий огляд, в ході якого у лівій внутрішній кишені одягнутої на ньому куртки, виявили та вилучили вищевказаний бойовий припас.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав апеляцію прокурора у кримінальному провадженні, доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оспорює.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам прокурора, наведеним в апеляції про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що останні є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст. 69 КК України, при вирішенні питання про можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, суд повинен встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання, та мотивувати, яким чином вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Цих вимог закону суд, призначаючи засудженому покарання, не дотримав.

Так, він, визнавши за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке покарання, ніж встановлено санкцією ч. 1 ст. 263 цього Кодексу, виходив з того, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину. Разом з тим, суд не зазначив у вироку, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Водночас, суд всупереч вимогам ст. 65 КК України не взяв до уваги встановлені ним дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він неодноразово судимий та має задовільну характеристику з місця проживання.

Крім того, суд не надав оцінку й ступеню тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає наведені в апеляційній скарзі доводи про безпідставність призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 1 ст. 263 КК України переконливими та приходить до висновку про те, що таке покарання не відповідає його меті виправленню та запобіганню вчинення нових злочинів, а тому є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду в частині призначеного покарання належить скасувати та призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Поряд з цим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин після ухвалення вироку Красногвардійським районним судом від 19 січня 2015 року, за яким він не відбув покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, до нього слід застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И ЛА :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 25 лютого 2015 року.

В іншій частині вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4