АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/778/543/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001653 від 29 травня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Григорівка Запорізького району Запорізької області, зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
13 лютого 2015 року з апеляційними скаргами до суду звернулися заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.71 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог вказує на неврахування судом положень ст.65 КК України, а також роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання. Крім того зазначає, що позитивна характеристика обвинуваченого, на яку посилається суд у вироку, будь-яким чином не завадила вчиненню ним нових злочинів, які за своїм характером є зухвалими, оскільки вони вчиненні у денний час у місці скупчення людей.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , також не оспорюючи обставин провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, змінити, та призначити більш м`яке покарання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не враховані положення ст.50 КК України, а також не враховані в достатній мірі дані про його особу, який вину визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, має захворювання на туберкульоз. Також, на думку апелянта, враховуючі дані про його особу, та пом`якшуючі обставини, суд міг призначити йому більш м`яке покарання.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 грудня 2014 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2009 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 30 вересня 2014 року. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, 3546 грн.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 25 травня 2014 року, приблизно о 07-30 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні трамвая, за маршрутом громадського транспорту Майдан Волі до зупинки громадського транспорту вулиця Жуковського в місті Запоріжжі, шляхом вільного доступу, із жіночої сумки, що належить ОСОБА_10 , таємно викрав майно останнього, тим самим своїми діями завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1777 грн.

26 травня 2014 року, приблизно о 14-45 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні маршрутного таксі №62, за маршрутом пр.Леніна в м.Запоріжжя до зупинки громадського транспорту пл.Радянська, шляхом вільного доступу, із чоловічої сумки, що належить ОСОБА_11 , таємно викрав майно останнього, тим самим своїми діями завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1200 грн.

29 травня 2014 року, приблизно о 08-10 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні маршрутного таксі №72, за маршрутом пр.Леніна в м.Запоріжжі до зупинки громадського транспорту пл.Пушкіна, шляхом вільного доступу, із жіночної сумки, що належить ОСОБА_12 , таємно викрав майно останньої, тим самим своїми діями завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 515 грн.

17 червня 2014 року, приблизно о 23-55 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в салоні маршрутного таксі №80, за маршрутом пр.Леніна в м.Запоріжжі до зупинки громадського транспорту Малий ринок, шляхом вільного доступу, із жіночної сумки, що належить ОСОБА_13 , таємно викрав майно останньої, тим самим своїми діями завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1900 грн.

20 липня 2014 року, о 16-45 годині, ОСОБА_6 зайшов до приміщення Аптеки низьких цін, яка розташована за адресою: м.Запоріжжі, пр.Леніна, 87, де в цей час біля прилавка провізора знаходилась ОСОБА_14 , яка залишила свій мобільний телефон Айфон 4 на прилавку. ОСОБА_6 , маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_14 відволіклась, таємно, шляхом вільного доступу, викрав вказаний мобільний телефон, вартістю 3500 грн., із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар, з грошовими коштами на рахунку в сумі 14 грн., тим самим своїми діями завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3514 грн.

15 вересня 2014 року, приблизно о 14-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля входу в приміщення навчального корпусу №5 Запорізького державного медичного університету, який розташований по пр.Маяковського, буд.26, в м.Запоріжжя, таємно викрав з правого карману ОСОБА_9 її мобільний телефон, тим самим своїми діями завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3546 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та підтримав апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Що стосується покарання, призначеного ОСОБА_6 , то воно відповідає вимогам закону. Суд при призначення покарання врахував обставини, що впливають на прийняття рішення з цього питання, зокрема ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, суд врахував, що вчинені кримінальні правопорушення віднесено законодавцем до категорії середньої тяжкості, обвинувачений визнавав себе винним у вчиненні злочинів, розкаявся, не працював.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України суд правильно призначив покарання у зв`язку з тим, що злочин було вчинено в період умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.12.2009 року.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 у частині пом`якшення йому покарання, колегія суддів також не знайшла.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4