СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем
України

27 березня 2007
року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Фоміна Ю.В.

суддів: Велідчука
В.М., Захарчука С.В.

прокурора Воронухи Д.С.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за
апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Овруцького районного суду Житомирської
області від 25 січня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м.Амвросівка Донецької області, жителя с.Товкачівська Кам'янівка
Овруцького району, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, судимого 26.11.2003
року Овруцьким районним судом за ст.ст. 186 ч.2, 71
КК України на 4 роки Зм
місяці позбавлення волі, звільнений 10.08.2006
року постановою Балакліївського райсуду
Харківської області умовно -
достроково на 10 місяців 10 днів,

засуджено:

-
за ст. 289
ч.2 КК України - на 5 років
позбавлення волі без конфіскації

майна.

Справа №11-214 Головуючий у 1 інст. Ваховський
В.Л

Категорія ст.289
ч.2 КК доповідач
Захарчук С.В.

2

Відповідно
до ст.
71 КК України
частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і
остаточно визначено покарання -
5 років 6 місяців
позбавлення волі без конфіскації майна.

Як визнав суд,
ОСОБА_1 10.11.2006 року,
біля 2-х години,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння , повторно з метою незаконного заволодіння транспортним
засобом, угнав автомобіль марки „ВАЗ-21013"
д.н. НОМЕР_1, який
знаходився біля будинку АДРЕСА_1,
належного ОСОБА_2, вартість якого становила
6122 грн.

В апеляції
засуджений ОСОБА_1. порушує питання про перегляд вироку суду в частині
призначення покарання посилаючись на те, що суд призначив суворе покарання, не
врахував, що він визнав себе винним і розкаюється у вчиненому, потерпілий не
наполягав суворо карати. Просить застосувати ст.69 КК України і призначити йому
покарання не пов'язане з позбавленням волі.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора, засудженого, який підтримав доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляція засудженого задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Висновки суду
про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, не
оспорюється в апеляції і підтверджується розглянутими в судовому засіданні та
викладеними у вироку першої інстанції доказами і є правильними.

Дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.289 КК України кваліфіковані вірно.

Покарання
ОСОБА_1призначено з додержанням вимог ст. 65
КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи
винного та обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання.

Підстави для
застосування ст.69 КК України і пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_1
відсутні, оскільки воно є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого ним
злочину та даних про його особу.

Зокрема,
засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності і знову вчинив
тяжкій злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, що свідчить про
його небажання стати на шлях виправлення.

У п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2003 року №7 „Про практику
призначення судами кримінального покарання" нижче від найнижчої межі,
передбаченої законом, згідно ст.69 КК України може мати місце лише за наявності
декількох (не меншу
двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Достаніх підстав
для призначення засудженому більш м'якого покарання, ніж передбачено законом,
немає.

Підстав для
перегляду вироку , з
мотивів викладених у скарзі, не вбачається.

3

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду
Житомирської області від 25
січня 2007 року
щодо нього залишити - без
зміни.

Судді