Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/470/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0001796 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микільське Світловодського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційного коду не має, раніше судимого: 11 грудня 2014 року вироком Світловодського міськрайонного судом Кіровоградської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців,

визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Світловодського міськрайонного судом Кіровоградської області від 11.12.2014 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, за наступних обставин.

Близько 17 години 29 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , прийшов в гості до ОСОБА_9 , який до того тимчасово проживав в будинку належному матері останнього ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_1 . Пройшовши до середини зазначеного домоволодіння, ОСОБА_7 виявив, що вхідні двері будинку зачинені на навісний замок, внаслідок чого дійшов висновку, що у вказаному домоволодінні нікого не має. В цей час у ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник злочинний намір направлений на таємне викрадення будь-якого майна з вказаного будинку, шляхом проникнення до його приміщення. Реалізуючи свій злочинний намір та діючи цілеспрямовано ОСОБА_7 шляхом зриву прибою за допомогою якого двері зачинялись на навісний замок, проник до приміщення вказаного будинку. В приміщенні зазначеного будинку, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочині дії, умисно, усвідомлюючи протиправний характери своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, демонтував з печі чавунну плиту пічного опалення в комплекті з двома конфорками, вартістю 175 гривень, яку надалі таємно повторно викрав. В подальшому ОСОБА_7 утримуючи викрадене з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядилися на свій розсуд, як своїм власним, перенісши викрадену плиту пічного опалення в приміщенні свого будинку, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, близько 07 години ранку 08 листопада 2014 року ОСОБА_7 , прийшов в гості до належного ОСОБА_11 домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 . Пройшовши до середини зазначеного домоволодіння, ОСОБА_7 виявив, що вхідні двері будинку зачинені на навісний замок, внаслідок чого дійшов висновку, що у вказаному домоволодінні нікого не має. В цей час у ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник злочинний намір направлений на таємне викрадення будь-якого майна з літньої кухні, шляхом проникнення до її приміщення. Реалізуючи свій злочинний намір та діючи цілеспрямовано ОСОБА_7 шляхом зриву прибою за допомогою якого двері зачинялись на навісний замок, проник до приміщення літньої кухні. В її приміщенні, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочині дії, умисно, усвідомлюючи протиправний характери своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно повторно викрав майно на загальну суму 599 гривень. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядилися на свій розсуд, як своїм власним, чим спричинив ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі на вказаний вирок прокурор, не оспорюючи фактичних обстави справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення невідбутої частини покарання за попереднім вироком Світловодського міськрайонного суду від 11.12.2014 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та постановленні вироку безпідставно не визнано кваліфікуючу ознаку таємного викрадення чужого майна, як повторність. Окрім того, на переконання апелянта, призначене районним покарання є надто м`яким, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, вчинив даний злочин до постановлення попереднього вироку, що свідчить про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку за таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності збільшення обсягу обвинувачення.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні належних, допустимих і достатніх доказах, які досліджені судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, районний суд дотримуючись вимог змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування вищезазначеної норми закону, а саме неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

Згідно журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, обвинувачений був згоден з висунутим прокурором обвинуваченням за ч 3. ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

За таких обставин, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 районним судом кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Однак, з вказаною кваліфікацією дій ОСОБА_7 колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло та сховище.

Матеріали кримінального провадження встановлено, що обвинувачений раніше засуджувався за вчинення корисливого кримінального правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 185 КК України, і зазначена судимість ОСОБА_7 не були знята та погашена в установленому законом порядку.

Відповідно Примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186, 189-191 цього Кодексу повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_7 як за першим так і за другим епізодом таємного викрадення чужого майна кваліфікуючої ознаки, як повторність.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині колегія суддів визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується з негативної сторони, не працює, раніше засуджувався за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, новий злочин вчинив до постановлення попереднього вироку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Колегія суддів погоджується з встановленою судом першої інстанції обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставини, яка б обтяжувала покарання ОСОБА_7 , а також те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, проте на мінімальний строк в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, зважаючи на те, що дані злочини ОСОБА_7 вчинив 29.10.2014 року та 08.11.2014 року, тобто до постановлення щодо нього вироку Світловодського міськрайонного судом Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року, тому остаточне покарання йому необхідно призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується доводів прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, то вони, на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки запропонований стороною обвинувачення розмір покарання, за вказаних вище обставин, колегія суддів визнає надто суворим.

На підставі викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України з його відбуванням в умовах ізоляції від суспільства, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Світловодського міськрайонного судом Кіровоградської області від 11.12.2014 року, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

В решті вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2