Справа №161/5844/15-к Провадження №11-сс/773/196/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2015 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

представника УДМСУ у Волинській області - ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої прийнято рішення про екстрадицію ОСОБА_9 ,

його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 звернулись до Луцького міськрайонного суду з скаргою на постанову про видачу особи (екстрадицію) щодо ОСОБА_9 . Свої скарги мотивували тим, що ОСОБА_9 02.04.2015 року звернувся в Управління державної міграційної служби України з заявою про визнання його біженцем, а тому його не можна екстрадувати.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року скарги ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 залишено без задоволення. В обґрунтування ухвали слідчий суддя зазначив, що на момент прийняття Генеральною прокуратурою України оскаржуваного рішення - постанови від 02 квітня 2015 року, останній не перебував у статусі особи, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність судового рішення через порушення положень міжнародного законодавства та кримінально-процесуального законодавства України. Зазначає, що є громадянином Республіки Білорусь, українську мову не розуміє, вільно володіє російською мовою, однак слідчий суддя свою ухвалу виніс на українській мові, без перекладу її на рідну мову чи ту, якою особа вільно володіє, що є порушенням права на захист. Вказує, що 02.04.2015 року ним подано документи в Управління державної міграційної служби України для визнання ОСОБА_9 біженцем, а тому він не може бути підданий естрадиції. Просить скасувати ухвалу слідчого від 22 травня 2015 року та постанову заступника Генерального прокурора України від 02.04.2015 року про екстрадицію ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскарженого судового рішення, ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора та представника Управління ДМСУ у Волинській області, які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як вбачається з ст. 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" заява, на підставі якої оформлюються документи для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подається особисто іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; оформлює особову справу.

Постановою заступника Генерального Прокурора України про видачу особи (екстрадицію) від 02 квітня 2015 року задоволено запит Генеральної Прокуратури Республіки Білорусь про видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 413 КК Республіки Білорусь.

Вказана постанова відповідає вимогам КПК України та міжнародним договорам, які ратифіковані Україною, а саме: Європейської Конвенції «Про видачу правопорушників» від 13.12.1957 року та Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» /г. Мінськ, Республіка Білорусь, 22.01.1993 року/.

Як правильно встановлено слідчим суддею та видно з матеріалів провадження, на момент прийняття Генеральною прокуратурою такого рішення були відсутні обставини, передбачені ч.4 ст. 590 КПК України. Так, як вбачається з повідомлення Управління ДМСУ у Волинській області від 18.05.2015 року (а.п.52), станом на 02.04.2015 року громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_9 не перебував у статусі особи, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ОСОБА_9 звернувся з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Управління ДМС України у Волинській області 23 квітня 2015 року через свого представника - адвоката ОСОБА_10 .

23 квітня 2015 року ОСОБА_9 видано довідку про звернення за захистом в Україні №0063121 (дійсна до 18.05.2015 року).

Частиною 4 ст. 590 КПК України передбачено, що рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Однак, рішення про видачу (екстрадицію) прийнято Генеральною прокуратурою України 02 квітня 2015 року. Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки прокуратурою було постановлено вказане рішення, а ОСОБА_9 звернувся до відповідної державної установи після його прийняття, дана обставина не може бути підставою для зобов`язання слідчого судді вчиняти певні дії.

Звернення ОСОБА_9 від 20.03.2015 року та від 03.04.2015 року розглянуті відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і йому дано відповідь із роз`ясненнями. Зазначені обставини стверджуються журналом реєстрації звернень громадян.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на порушення його прав під час розгляду скарги в суді першої інстанції безпідставні, оскільки був присутній перекладач, судове рішення постановлене на українській та перекладено на російську мову і було направлено начальнику Луцького СІЗО УДПтСУ у Волинській області для вручення ОСОБА_9 (а.п.72). Він скористався правом на оскарження ухвали слідчого судді, що свідчить про відсутність порушень законних прав скаржника.

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 422, 591 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляцію ОСОБА_9 залишити без задоволення а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні скарг ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 на постанову Генеральної Прокуратури України від 02.04.2015 року про видачу ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку лише прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою.

Головуючий:

Судді: