Справа № 307/1163/15-к
Провадження № 1-кп/307/205/15
У Х В А Л А
28 квітня 2015 рокум. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Тячів матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працює, інваліда ІІІ групи, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000332 від 02 березня 2015 року та угода про визнання винуватості від 26 березня 2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 14, 15, 16, 18, 19 Кодексу України "Про надра", якими передбачено, що надра надаються у користування фізичним та юридичним особам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування надрами, для видобування корисних копалин, порядок видачі якого затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30 травня 2011 року "Про затвердження Порядку видачі спеціальних дозволів на користування надрами", а також за відсутності дозволу на проведення робіт (крім будівельних) на землях водного фонду, який відповідно до п.7 ст.14 Водного кодексу України видається на спеціальне водокористування, будівельні, днопоглиблювальні роботи, видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду, а також розробки та затвердження нормативів скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, порядок видачі якого затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12 липня 2005 року "Про затвердження Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду", ОСОБА_4 02 березня 2015 року, не знаючи про те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 "Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення", із змінами та доповненнями, сировина піщано-гравійна відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, для видобування якої необхідна наявність спеціального дозволу на користування надрами, здійснив видобування піщано-гравійної сировини на землях водного фонду в руслі р. Тересва в с. Ганичі Тячівського району, при наступних обставинах. Так, 02 березня 2015 року, в період часу з 08-ї години по 11-ту годину, на земельній ділянці водного фонду в руслі річки Тересва, з лівого боку за течією, неподалік вул. Народна в с. Ганичі Тячівського району та на відстані 35 метрів від урізу води річки Тересва, ОСОБА_4 здійснив незаконне видобування піщано-гравійної сировини навантажувачем марки "Веймар" без державного номерного знаку, яку в подальшому належним йому вантажним автомобілем марки "ЗИЛ - 131" державний номерний знак НОМЕР_1 відвіз на подвір`я свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті незаконних дій ОСОБА_4 , здійснено незаконне видобування 8 м3 мінерального ресурсу у вигляді піщано-гравійної сировини - гравію, піщано-гравійної породи, який згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року №827 "Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення", із змінами та доповненнями, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення. Інтересам держави в особі територіальної громади Ганичівської сільської ради внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання надр та водних ресурсів заподіяно збитки в розмірі 1636,99 грн., що підтверджується Актом позапланової перевірки дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища від 10 березня 2015 року та розрахунком збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами в с. Ганичі, від 13 березня 2015 року, складеними Державною екологічною інспекцією в Закарпатській області.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

26 березня 2015 року було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , яку ними підписано, і в якій вони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.240 КК України, а також в якій ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язується у повному обсязі, сформульованої підозри, беззастережно визнати свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення у судовому провадженні, а також під час досудового розслідування щиро покаявся та активно сприяв у розкритті злочину. Також, з угоди вбачається, що сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Сторони угоди узгодили покарання ОСОБА_4 , за ч.2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 6 800 гривень.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості. Окрім того до обвинувального акту додав матеріали кримінального провадження.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості та просив суд таку затвердити.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

В судовому засіданні суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

На виконання вимог п.1 ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Як вбачається з аналізу обвинувального акту та угоди про визнання винуватості від 26 березня 2015 року в кримінальному провадження відносно ОСОБА_4 10 березня 2015 року виносилася постанова про визнання предметів (навантажувача марки "Веймер" без державного реєстраційного номеру та вантажний автомобіль марки "ЗИЛ-131", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) речовими доказами і приєднання до справи, однак в угоді про визнання винуватості, в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, хто є власником навантажувача марки "Веймер" (в підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що власником навантажувача є його сестра).

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 незаконно видобув 8 м3 мінерального ресурсу у вигляді піщано-гравійної сировини - гравію, піщано-гравійної породи.Однак з обвинувального акту, угоди про визнання винуватості, доданих прокурором в підготовчому засіданні матеріалів неможливо встановити, чи визнаний даний гравій речовим доказом по справі, якщо визнаний, то місце перебування такого доказу, відсутні докази про вилучення такого, у обвинувальному акті взагалі не зазначено про долю даного гравію.

Вказані відомості про речові докази суд вважає істотними для відповідного кримінального провадження обставинами, які в угоді про визнання винуватості не зазначені всупереч вимогам ст. 472 КПК України, їх відсутність позбавляє суд можливості вирішити питання про речові докази у даному кримінальному провадженні у відповідності до закону.

Крім цього, проаналізувавши зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає критеріям, встановленим ч.7 ст.474 КПК України, оскільки прокурором в судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях підозрюваного обставин активного сприяння розкриттю злочину (не зрозуміло, як підозрюваний міг сам одночасно навантажувати гравій навантажувачем та вивозити його автомобілем), а сама угода спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення найменшого покарання, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови угоди відповідають інтересам суспільства.

Під час укладення угоди сторонами не проаналізовано та не враховано конкретні обставини вчинення злочину, а саме вчинення його за допомогою навантажувача та вантажного автомобіля, що на думку суду не дає підстави для узгодження найменшої міри покарання ОСОБА_4 при укладанні угоди про визнання винуватості.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

За таких обставин угода про визнання винуватості від 26 березня 2015 року, укладена між прокурором прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу та не відповідає інтересам суспільства.

Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

За таких обставин в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі встановленого та керуючись ст.ст. 314-317, 395, 474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 - відмовити та повернути кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000332 від 02 березня 2015 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1