Справа № 185/4268/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законних представників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №000321 від 21 березня 2013 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Павлоградським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробувальним терміном на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова середня, не працюючого, проживає та зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 186 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , 21 березня 2013 року, близько 20-00 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, спільно знаходилися біля МСЧ№15, по пров. Лікарняному, 26, м. Павлограда Дніпропетровської області.

Побачивши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний намір на незаконне, протиправне заволодіння майном, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та звернення його на свою користь, ОСОБА_8 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою здійснення свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне, протиправне вилучення чужого майна з погрозою застосування фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, подавивши опір останніх, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «САМСУНГ S 5360» вартістю 900 грн., який належить ОСОБА_4 , та мобільним телефоном марки "Нокіа Х-2", вартістю 600 грн., який належить ОСОБА_5 .

З викраденим майном ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення втекли, викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

Ознаки встановленого судом злочинного діяння, відповідають ознакам злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, оскільки обвинувачені умисно, відкрито, із погрозою застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, заволоділи майном потерпілих. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ст.. 185 КК України.

Дії ОСОБА_9 , слід кваліфікувати за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_8 , слід кваліфікувати за ст. 186 ч. 2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Встановлені в судовому засіданні обставини підтверджуються наступними доказами.

Показами обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заявили про повне визнання вини, але надали покази, які в не повній мірі відповідають встановленим обставинам в судовому засіданні.

Так, ОСОБА_8 показав, що в зазначений час з ОСОБА_12 пили пиво. Морський погукав хлопців, які проходили по дорозі та попросив подзвонити, а сам відійшов. ОСОБА_5 дав ОСОБА_9 подзвонити телефон червоного кольору. Коли обвинувачений повернувся, ОСОБА_9 вже по телефону не розмовляв і телефону в руках вже не було. Потім обвинувачений, став між потерпілими, поклав руки зверху на їх шию і відвів у сторону. Вони самі нахилились. Боляче хлопцям не робив, не душив, спитав у них, чи є гроші, на що вони відповіли, що грошей немає. Тоді спитав, що є цінне? ОСОБА_4 відповів, що телефони. В цей час ОСОБА_13 стояв поруч. Віддавши потерпілий ОСОБА_8 телефон, він передав його ОСОБА_14 і потерпілих відпустили. Телефон був «Самсунг», іншого не бачив. Матеріальну шкоду за «Нокію» обвинувачений відшкодував. Спочатку був намір продати телефон, але потім вирішили повернути його. З ОСОБА_12 не домовлялися, про вчинення злочину. Потерпілий ОСОБА_15 передав телефон сірого кольору. Ті кошти, які спочатку вимагали від потерпілих, обвинувачені хотіли розділити. З ОСОБА_16 знайомі приблизно пів року.

ОСОБА_9 вказав, що в зазначений час з ОСОБА_8 розпивав пиво. У потерпілих спочатку попросив сигарету, але вони сказали, що не палять. Тоді запитав, чи є у них подзвонити на МТС, вони сказали, що є. Дали телефон «Нокія» червоного кольору. Потім ОСОБА_8 відійшов в сторону. Через дві хвилини ОСОБА_8 повернувся, обняв потерпілих, розмовляв з ними. Обвинувачений зрозумів, що ОСОБА_8 хоче. Далі ОСОБА_8 передав обвинуваченому телефон, а той поклав його в кишеню, потерпілі втекли. Тоді дістав сім-картку і викинув її, щоб ніхто не телефонував.

З ОСОБА_8 про вчинення злочину не домовлялись. В обвинуваченого був лише один телефон, «Самсунг» сенсорний.

ОСОБА_8 спочатку розпитував, чи є в потерпілих гроші, чи щось цінне. Вони сказали, що грошей не має, що є телефон. Коли Рець взяв потерпілих за шию, зрозумів, що він хоче їх пограбувати і тоді підійшов. Телефон взяв, щоб потім реалізувати. Також обвинувачений вказав, що застосовував до потерпілих психологічне насилля, воно виражалося в словах, погрожував, коли хлопці віддавали телефон.

В той же час, встановлені обставини підтверджуються, а покази обвинувачених частково спростовуються, показами потерпілих, які попереджені про кримінальну відповідальність.

Потерпілий ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_9 запитав чи є палити, та потім чи є подзвонити на МТС, він дав подзвонити ОСОБА_17 . ОСОБА_8 , в цей час відійшов назад та стояв спиною до потерпілих біля забору. Потім ОСОБА_9 віддав телефон. В цей момент ОСОБА_8 підійшов і схопив потерпілих за шию, ОСОБА_5 телефон поклав до кишені. Злякався дій і опір не чинив, тому що боявся наслідків (фізичної розправи). ОСОБА_8 шию здавлював не дуже, але натискав, щоб голова дивилась вниз. Далі ОСОБА_8 відвів потерпілих в сторону та запитав, чи є гроші. Вони відповіли, що не має. Він запитав, чиє є щось цінне. Потерпілі відповіли, що є телефони. Далі дістали телефони. ОСОБА_5 віддав свій телефон ОСОБА_9 в руки. Хто брав телефон у товариша, не бачив. ОСОБА_8 фізично не міг брати телефони, так як він тримав потерпілих за шию. Коли віддали телефони, то потерпілого схопив ОСОБА_9 , а ОСОБА_4 відповідно ОСОБА_8 та почали погрожувати, а саме казали, що якщо потерпілі заявлять в міліцію, то їх чекає фізична розправа. Потім вони їх відпустили і потерпілі втекли. Матеріальна шкода за телефон «Нокіа» відшкодована двома обвинуваченими.

Дії обвинувачених були узгоджені, коли підійшов ОСОБА_8 , ОСОБА_13 сказав: « ОСОБА_18 , відводь їх». Телефон був з червоними полосами з боків.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_19 , дав телефон ОСОБА_20 зателефонувати.. Поки ОСОБА_13 набирав номер, ОСОБА_8 відійшов за спину. Телефон Морський повернув, коли ОСОБА_8 , ще був позаду. Через хвилини 2-3 ОСОБА_8 підійшов та схопив за шию і запитував, чи є гроші, потерпілі вказали, що немає. ОСОБА_8 сказав, щоб потерпілі вивертали кишені, потерпілі сказали, що є телефони і віддали. Кому віддав свій телефон не бачив, тому що був нахилений вниз головою. Телефон був «Самсунг GT 5360». Потім обвинувачені потерпілим погрожували, казали, щоб не звертались до міліції. Телефон повернули, коли вилучили в ОСОБА_9 .

Законний представник потерпілого, ОСОБА_6 при допиті в якості свідка показала, що у встановлену дату вечором забігли перелякані діти, яких трусило і кричали, що їх пограбували, тільки в міліцію не телефонуйте, бо нам сказали, що нас вб`ють. Потерпілі розповідали, що їх схопили за шию і сказали давати гроші. Так як діти сказали, що грошей не має, їм сказали вивертати кишені та давати те, що є цінне, вони віддали телефони. Далі їм погрожували. Обвинувачені, зі слів дітей, казали, що їм втрачати нічого, що вони все одно в розшуку, що якщо вони заявлять в міліцію, чи скажуть батькам, то вони їх поріжуть. Потім викликали міліцію та обвинувачених було затримано. ОСОБА_13 дістав телефон та положив його на асфальт. Обвинувачені пояснили, що їм захотілось випити. За за телефон «Нокіа» повернули гроші.

Законний представник потерпілого, ОСОБА_7 , при допиті в якості свідка показала, що її син в 10 годині вечора повинен був бути вдома. В той день, в 22.30 год. його не було. Зателефонувала йому, але телефон не відповідав. Пізніше син з іншого номеру повідомив, що зателефонує пізніше. Коли син повернувся додому, приблизно в 2 години ночі, розповів, що в нього та товариша забрали телефони, але телефон сина вже знайшли. Коли допитували сина, вона була присутня, і син казав, що його брали за шию і погрожували.

Крім того, встановлені обставини підтверджуються наступними доказами.

Згідно протоколу огляду місця події від 21 березня 2013 року, оглянуто ділянку місцевості біля МСЧ№15 по провулку лікарняному м.Павлограду, де було вчинено кримінальне правопорушення. ( т. 2 а.с.10-12)

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 21 березня 2013 року, таким визнано мобільний телефон «Самсунг GT-S5360» сріблястого кольору, який переданий під розписку ОСОБА_4 (т.2 а.с.19-20)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23 березня 2013 року ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого ОСОБА_9 ( т. 2 а.с. 37-40)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23 березня 2013 року ОСОБА_4 впізнав ОСОБА_9 ( т. 2 а.с. 41-44)

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 23 березня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 впізнали ОСОБА_8 ( т. 2 а.с.45-52)

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №281 від 26 грудня 2013 року, ОСОБА_8 , як в момент вчинення злочину, так і в момент проведення дослідження є осудною особою і може нести кримінальну відповідальність. Згідно мотивувальної частини, посилання обвинуваченого на те, що він не пам`ятає свої дії, не є наслідком хвороби, а носить захисний-симулятивний характер.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступних висновків. Покази обвинувачених, стосовно того, що вони не домовлялись про вчинення злочину відкритого заволодіння майном потерпілих, спростовуються показами потерпілих, які надали послідовні покази з яких слідує, що обвинувачені узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконував діяння, що утворює об`єктивну сторону складу злочину.

При цьому обвинувачений ОСОБА_9 , до початку виконання об`єктивної сторони, сказав обвинуваченому ОСОБА_8 : «Саня, відводь», після чого ОСОБА_8 «обняв» потерпілих і став вимагати віддати гроші, а потім цінні речі. Тобто, цією фразою фактично було погоджено початок виконання об`єктивної сторони грабежу.

Після чого, ОСОБА_5 передав телефон саме ОСОБА_9 , в якого останній його взяв. Далі обоє, спільно, кожному з потерпілих погрожували фізичною розправою в разі звернення до правоохоронних органів. Такі обставини свідчать про розподіл функцій кожного з обвинувачених, що свідчить про наявність домовленості про вчинення грабежу до початку його вчинення. Крім того, обвинувачений на уточнююче питання зазначив, що кошти , які спочатку вимагали від потерпілих, вони хотіли розділити. Тобто, це питання обговорювалось між обвинуваченими до початку виконання об`єктивної сторони грабежу. Крім того, обвинувачені вказали, що вони раніше були знайомими.

Також суд, критично відноситься до показів обвинувачених про те, що вони телефон «Нокія» у потерпілого ОСОБА_5 не брали, що спростовується показами потерпілого ОСОБА_5 ..

В той же час, в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутня кваліфікуюча ознака «повторність», оскільки він, як слідує з досліджених доказів, є раніше не судимою особою. Таким чином, вказана ознака не знайшла підтвердження в судовому розгляд.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними і приходить до висновку, що їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про винність обвинувачених у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.

Призначаючи кожному обвинуваченому вид і розмір покарання суд, керується ст.65 КК України і враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вчинили злочин, який відноситься до тяжкого. Суд враховує суспільну небезпеку, злочинних діянь обвинувачених, а саме, що вони використовуючи перевагу в силі та фізичних даних, усвідомлюючи вік потерпілих, посягнули на відносини права власності.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий за злочин проти власності. На обліку у лікаря психіатра не перебуває, не перебував на обліку в лікаря нарколога, згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №281 від 26 грудня 2013 року як в момент вчинення злочину, так і в момент проведення дослідження є осудною особою і може нести кримінальну відповідальність. Інших медичних даних про поганий стан здоров`я обвинуваченого на час розгляду справи сторонами не надано.

Пом`якшувальною обставиною суд визнає фактичне визнання вини, оскільки не визнання стосується тільки кваліфікуючої ознаки, та відшкодування вартості телефону «Нокіа» потерпілому ОСОБА_5 ..

Обтяжуючою обставиною суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами обвинувачених.

Також, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий. На обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Пом`якшувальною обставиною суд визнає фактичне визнання вини, оскільки не визнання стосується тільки кваліфікуючої ознаки, та відшкодування вартості телефону «Нокіа» потерпілому ОСОБА_5 ..

Обтяжуючою обставиною суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами самих обвинувачених.

Враховуючи викладене, зокрема позицію сторони обвинувачення, пом`якшуючі обставини та дані про особу обвинувачених, суд вважає, що для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових злочинів, їм необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі. В той же час, суд не находить підстав для застосування положень ст.. 69 КК України, як відносно обвинуваченого ОСОБА_9 так і обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки встановлені пом`якшуючі обставини на фоні обтяжуючої обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, позицію прокурора, який просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від остаточного покарання із застосуванням ст. 75 КК України, та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , із застосуванням положень ст.. 71 КК України, позицію потерпілих та їх законних представників, які підтримали прокурора, позиції захисників та обвинувачених, враховуючи пом`якшуючі обставини справи, суд вважає, що мета покарання може бути досягнута без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_21 від суспільства, і вважає за можливе звільнити його від остаточного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_22 необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до положень ст. 71 ч. 1 КК України, частково приєднавши до покарання, призначеного за новим вироком, не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2012 року у розмірі одного року одного місяця позбавлення волі, оскільки останній скоїв злочин в період іспитового строку, призначеного вказаним вироком.

Речові докази в справі вирішити за правилами ст.. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373,374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, зобов`язавши його, згідно п. 4 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9 не обирати.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2012 року у розмірі одного року одного місяця позбавлення волі, остаточне покарання визначити у вигляді позбавлення волі строком п`ять років один місяць позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили застосувати щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до набрання вироком чинності, але не більше ніж до 04 травня 2014 року, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покласти на ОСОБА_8 на строк до набрання законної сили вироком, але не більше чим до 04 травня 2014 року такі обов`язки:

Заборонити покидати територію домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому він проживає в період з 20 годин 00 хвилин по 06 годин 00 хвилин

Прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час.

Заборонити відвідувати місця продажу алкогольних напоїв на розлив.

Виконання вироку в частині запобіжного заходу доручити Павлоградському МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Речові докази: мобільний телефон «Самсунг GT-S5360» , який перееданий під розписку ОСОБА_4 залишити останньому за належністю. ( т. 2 а.с. 76, 77)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд, протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для осіб які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя: