Справа № 128/4922/14-к

ВИРОК
Іменем України
03 лютого 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001526 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна середня, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області, а саме: в лісосмузі, яка розділяє села Писарівка та Сокиринці, на відстані близько 250 метрів від окраїни вказаної лісосмуги із сторони с. Писарівка під час лайки з ОСОБА_5 , розуміючи протиправність своїх дій, діючи самовпевнено, розуміючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження: закриту черепно-мозгову травму у вигляді струсу головного мозгу, яка могла утворитись від дії тупого твердого предмету, та згідно висновку судово-медичного експерта № 208 від 21 березня 2014 року вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 10.09.2013 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в с.Писарівка, Вінницького району Вінницької області, а саме: в лісосмузі, яка розділяє села Писарівка та Сокиринці, на відстані близько 250 метрів від окраїни вказаної лісосмуги із сторони с. Писарівка під час лайки з ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій, діючи самовпевнено, розуміючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, який утворився від дії тупого твердого предмету, які згідно висновку судово-медичного експерта № 215 від 21 березня 2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таких, що не являються небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, не визнав взагалі. Суду пояснив, що 10.09.2013 року о 9 год. 40 хв. він прийшов на автобусну зупинку в с. Писарівка, яка розташована біля кладовища, щоб поїхати в Вінницю по запчастини. Цього ж дня об 11 год. 30 хв. він зайшов в дитячий садочок № НОМЕР_1 та сказав завідуючій, що 24.08.2013 року на нього напали потерпілі і що він буде скаржитися в народну освіту. Потерпілих він не бив, від 24.08.2013 року він їх не бачив. В нього вже давно виник конфлікт з матір`ю потерпілих. Також зазначив, що потерпілі постійно втручалися у відносин між ним та їхньою матір`ю. Позовні вимоги потерпілих не визнає.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, його вина у вчиненні інкримінованих злочинів повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні обставинами, а саме, показами потерпілих та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 10.09.2013 року близько 9 год. 30 хв. вона з сестрою ОСОБА_4 поїхали в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області по гриби. В лісосмузі побачили людину, що рухається навпроти, це був ОСОБА_7 . Знають його, так як в нього з їхньою мамою конфлікт з приводу корови. При зустрічі ОСОБА_7 почав висловлюватися нецензурною лайкою, потім ударив її кулаком в ніс, в неї потекла кров. Від удару вона нагнулася, після чого ОСОБА_9 знову почав бити її руками в голову, наніс 5-6 ударів. Потім вона побачила, що він б`є її сестру, навалився на неї, бив її в ключицю. Вона його відтягнула в сторону і він втік. В результаті побиття в неї почала паморочитися голова, була рвота, її завезли в лікарню. В сестри дуже боліла голова та рука. Їх положили в лікарню. За три тижні до цього вона сказала ОСОБА_7 , щоб він не чіпав їхню матір. Коли вони зустріли його 10 вересня, то ОСОБА_7 сказав їм: «А, попалися! Зараз я вам покажу, як втручатися.» Коли вони зустрічаються з ОСОБА_7 , він завжди лається, обзивається. В лікарню їх завіз ОСОБА_10 , при цьому вони повідомили йому що трапилось. Після цього, їм люди розповідали, що ОСОБА_7 хвалився, що їх побив. В той же день обвинувачений прийшов до них на роботу, казав, що це за люди тут працюють, які його побили. Просить суворо не карати обвинуваченого, але її цивільний позов просить задовольнити повністю, так як діями обвинуваченого їй було спричинено фізичний біль, вона 20 днів лежала в лікарні, була відірвана від роботи.

Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 10.09.2013 року вона поїхала з сестрою до батьків в с. Писарівка, Вінницького району Вінницької області. З автобуса до батьків йшли через ліс. Вона йшла позаду своєї сестри ОСОБА_5 на відстані декількох метрів. Дійшовши до середини лісу, до її сестри наблизився ОСОБА_7 , після чого наніс її удар. Вона кинула свої речі та підбігла до сестри. ОСОБА_7 відштовхнув сестру в кущі, вона впала на спину, подерла спину, набила синець на плечі. Потім ОСОБА_7 підійшов до неї, вдарив правою рукою в ключицю, вона впала і потягнула його до себе. Він впав на неї та вдарив її ще 2 рази в ключицю. Потім вони з сестрою відбігли від нього. ОСОБА_7 сказав, що піде до них на роботу поскаржиться на них, щоб їх вигнали з роботи. Потім він кинув палицю і пішов в сторону Писарівського автобуса. В неї були руки та одяг в крові, вона з сестрою забрали речі та пішли до батьків. Біль в неї був дуже сильний. По дорозі вони зустріли сусіда їхніх батьків ОСОБА_11 . Вони не один раз звертались до дільничного інспектора, щоб він вжив міри, так як і раніше були конфлікти з ОСОБА_7 . Об 11 год. вона була вже в лікарні. Їй два рази робили операцію. До сестри ОСОБА_5 подзвонила завідуюча дитячого садочка, де вони працюють, і сказала, що до неї приходив чоловік і сказав, що вони його побили. Також просить суворо не карати обвинуваченого. Цивільний позов підтримує та просить його задовольнити повністю.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що в приблизно 12.09.2013 року ОСОБА_7 йшов повз його будинку, почав йому розповідати, що всі говорять, що він побив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після цього він сказав ОСОБА_7 , що бачив потерпілих 10.09.2013 року, вони йшли з сумками, не бачив, щоб вони були побиті. Під обід чув, що з сторони будину потерпілих як би поламалася гілка і хтось ойкнув. Батьки потерпілих і обвинувачений проживають десь за 0.5 км від нього. З яких причин в потерпілих конфлікт з ОСОБА_7 , він не знає. Він бачив потерпілих, вони були в нормальному стані, крові на них не було. Крім того, він 10.09.2013 року чув в садку батьків потерпілих розмову, але чи були там потерпілі, він не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з ОСОБА_7 вчилися разом. Він нікого не може образити. 10.09.2013 року о 10:00 год. вона їхала з ним в м. Вінницю автобусом та з м. Вінниці назад. При цьому ОСОБА_7 ні про які конфлікти не розповідав, лише сказав, що їде на вул. Чехова купити якусь запчастину. В Вінницю їхали з автобусної зупинки, яка біля кладовища.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що 10.09.2013 року о 09 год. 35 хв. він їхав на автобусі в с. Писарівка Вінницького району Вінницької області, на зупинці біля кладовища бачив ОСОБА_7 , але з ним не спілкувався.

Свідок ОСОБА_15 , яка являється матір`ю потерпілих, суду пояснила, що з ОСОБА_7 була в гарних відносинах. Вона проживає з ОСОБА_7 на одній вулиці. В неї була корова, яку після операції вона не мігла пасти в череді, тому почала прив`язували її. ОСОБА_7 побив її корову, після чого в них почалися неприязні стосунки, він обзивав її доньку ОСОБА_4 , казав, що поб`є її. 10.09.2013 року дочки повинні були приїхати до неї, щоб йти по гриби. Близько 10 год. вона вийшла на вулицю, доньки стояли на подвір`ї, на них були тілесні пошкодження, а саме: в ОСОБА_16 було набрякле обличчя та розбитий ніс, а ОСОБА_17 тримала руку біля тіла. Сказали, що їх побив ОСОБА_7 . Після цього їх завезли в лікарню, тому що їм було погано. Потім вона подзвонила в міліцію. В 12 год. їй повідомили, що в ОСОБА_17 перелом ключиці, а в Борецької Світлани струс мозгу. Доньки їй розповіли, що йшли через ліс, там зустріли ОСОБА_7 , який їх побив. ОСОБА_7 до теперішнього часу їм погрожує. ОСОБА_7 нападав на ОСОБА_17 ще влітку. Після бійки з обвинуваченим ОСОБА_18 лежала в лікарні в м. Вінниця на вул. Київська біля 1 місяця, а ОСОБА_17 робили операції. В той день ніяких яблук в садку вони не обривали, так як ще не прийшла пора для цього.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що в 2013 році працювала завідуючою дитячого садочка № 29 в м. Вінниці. 10.09.2013 року своїх підлеглих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона відпустила з роботи у відпустку за власний рахунок. 10.09.2013 року біля 11 год. 30 хв. вона знаходилась в своєму кабінеті на роботі разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . В цей момент почула, так як двері в коридор були відчинені, що якийсь чоловік шукав директора, тому вона вийшла на поріг свого кабінета та побачила, що прийшов чоловік, але його прізвище на той час вона не знала. То був обвинувачений. Розмова з ним тривала не більше 10 хвилин. Він запитав, чи тут працюють потерпілі, сказав, що вони його побили. При цьому, він говорив дуже збуджено, підвищував тон, виражався нецензурною лайкою, почав погрожувати, що піде в управління освіти і буде клопотати, щоб потерпілих звільнили з роботи, тому що їм не можна працювати в ДНЗ. Показував царапини на своєму обличчі, але синців не було. Коли чоловік вийшов, вона подзвонила ОСОБА_4 , трубку взяла ОСОБА_5 і сказала, що вони в лікарні. На наступний день вони не вийшли на роботу та розповідали, що їх побив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що восени 2013 року вона, ОСОБА_22 та ОСОБА_19 щось писали на роботі. В коридорі з`явився обвинувачений та сказав, що він буде скаржитися в департамент освіти. До нього підійшла завідуюча, він почав розказувати їй за потерпілих. Завідуюча йому відповіла, що це їхні особисті проблеми. Обвинувачений розмовляв на підвищених тонах. Коли обвинувачений повернувся, щоб йти, вона замітила на його куртці ззаді якісь плями.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що приблизно 10.09.2013 року вона, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 писали табель на роботі. В цей час в кабінет зайшов чоловік, почав казати, що такі вихователі, як ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не повинні працювати в дитячому садку. При цьому обвинувачений виражався нецензурними словами. Потерпілі довго були на лікарняному.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 10.09.2013 року, будучи на роботі, до нього підійшов його брат, попросив завести його жінку та її сестру в лікарню. Потерпілі йому розповідали, що їх побив односельчанин. Він завіз потерпілих в лікарню в м. Вінниця на вул. Київська. ОСОБА_17 робили операцію.

Також вина ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

· висновком експерта № 1751 від 18.10.2013 року, згідно якого питання щодо характеру, ступеня тяжкості, механізму та часу утворення отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень можливо вирішити при проведенні додаткової судово-медичної експертизи з вивченням відповідної медичної документації (а.с.121);

· висновком експерта № 1917 від 08.11.2013 року, згідно якого питання щодо характеру, ступеня тяжкості, механізму та часу утворення отриманих ОСОБА_5 тілесних ушкоджень можливо вирішити при проведенні додаткової судово-медичної експертизи з вивченням відповідної медичної документації (а.с.122);

· висновком експерта № 215 від 21.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, який утворився від дії тупого твердого предмету, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таких, що не являються небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день; відсутність будь-яких даних щодо наявності видимих тілесних ушкоджень з відображенням їх морфологічних особливостей не дозволяє судити про орієнтовний час утворення вищезазначеного перелому; за механізмом свого утворення вищевказаний перелом передбачає як прямий, так і не прямий механізм травми, тобто як нанесення удару в ділянку лівої ключиці, так і падіння на зовнішню поверхню плечового суглобу, падіння на витягнуту руку, здавлення ділянки плечового суглобу збоку (ззовні) (а.с.129-130);

· висновком експерта № 208 від 21.03.2014 року, згідно якого у ОСОБА_5 мала місце закрита черепно-мозгова травма у вигляді струсу головного мозгу, яка могла утворитись від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; діагноз «забій м`яких тканин спинки носа» при визначенні характеру тілесних ушкоджень до уваги не взято, оскільки не підтверджено об`єктивними медичними та судово-медичними даними; відсутність будь-яких даних щодо наявності видимих тілесних ушкоджень з відображенням їх морфологічних особливостей не дозволяє судити про орієнтовний час утворення вищезазначеної черепно-мозкової травми (а.с.132-133);

· протоколом проведення слідчого експерименту від 24.07.2014 року з фототаблицями, який проводився в присутності понятих та за участю потерпілих, згідно якого потерпілі вказали, де, за яких обставин, яким чином наносилися удари обвинуваченим (а.с.88-104);

· заявою ОСОБА_7 про відмову від проведення слідчого експерименту (а.с.105).

Сторона обвинувачення також доводить вчинення злочинів ОСОБА_7 протоколами допиту свідків, потерпілих, підозрюваного.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд не приймає як докази сторони обвинувачення протоколи допиту свідків, потерпілих та підозрюваного, так як згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні 10.09.2013 року злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, суд розцінює як метод його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини.

Суд вважає, що пояснення ОСОБА_7 щодо непричетності його до спричинення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тілесних ушкоджень 10.09.2013 року спростовуються також частково поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував існування конфлікту між ним та матір`ю потерпілих, а також постійне втручання останніх у його відносини з матір`ю потерпілих, а також поясненнями потерпілих та свідків.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, обставини їх вчинення, особу винного, який раніше не судимий, на диспансерному наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, посередньо характеризуються за місцем проживання, являється пенсіонером, думку потерпілих щодо покарання обвинуваченого.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, та обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкість вчинених ним злочинів, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого, думку потерпілих щодо несуворої міри покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для ОСОБА_7 буде покарання у виді обмеження волі, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілих.

Разом з тим, відповідно до ст.1 п. «ґ» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк або від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 являється пенсіонером, тому клопотання захисника обвинуваченого про застосування відносно обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягає до задоволення, так як обставини, передбачені ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Крім того, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В судовому засіданні ні потерпілими, ні їхнім представником не доведено заподіяння потерпілим майнової шкоди діями обвинуваченого, так як згідно наданих суду лише фіскальних та товарних чеків неможливо встановити понесення саме потерпілими витрат саме на лікування від нанесених обвинуваченим тілесних ушкоджень, тому цивільні позови потерпілих в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

В той же час суд вважає, що діями обвинуваченого потерпілим завдана моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок спричинення потерпілим тілесних ушкоджень вони перенесли фізичний біль, нервове потрясіння, душевні страждання, що негативно вплинуло на їхній звичайний ритм життя, тому суд керується ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного суд вважає необхідним цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, на користь ОСОБА_5 в сумі 2000 грн., на користь ОСОБА_4 в сумі 3000 грн. В решті сум моральної шкоди слід відмовити.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались, підстав для його обрання суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання:

- по ст.125 ч.2 КК України 1 рік обмеження волі;

- по ст.122 ч.1 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_7 у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання згідно вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2015 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1