Справа № 2315/7106/2012

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників-адвокатів: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла справу про обвинувачення:
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильків Шполянського району Черкаської області, а жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, не військовозобов`язаного, несудимого;
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, невійськовозобов`язаного, несудимого;
- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Нежухів Стрійського району Львівської області, а жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого:
- 20 січня 2003 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 18 серпня 2003 року Стрійським міським судом Львівської області за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі ;
- 17 березня 2009 року Шполянським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185 КК України на 4 місяці арешту;
- 23 березня 2010 року Бориспільським міським судом Київської області за ч.1 ст. 296 КК України на 1 рік обмеження волі,
всіх за ч. 2 ст. 127 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 20 травня 2012 року близько 13 год., за попередньою змовою між собою, групою осіб, біля бару «Думанич», що по вул. Пролетарська в м. Шпола Черкаської області, з метою покарати ОСОБА_7 за насильство, яке він вчинив щодо ОСОБА_9 цього ж дня близько 1 год., нанесли йому множинні удари по голові та тулубу, силоміць поклали у багажник автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить Варичу і під керуванням останнього привезли до приміщення забійного цеху (бойня), що використовується ПП «Мишалов» та розміщеного по вул. Островського, 53 в м. Шпола. Там вони, продовжуючи насильницькі дії, разом зв`язали ОСОБА_12 ноги мотузкою і підвісили його за ноги на механічній лебідці вниз головою. При цьому кожен із підсудних наносив потерпілому чисельні удари руками по голові та тулубу, а ОСОБА_13 , з метою залякування, приставляв до його голови та руки сокиру, погрожуючи її застосуванням.
Внаслідок цих дій потерпілому ОСОБА_12 спричинені сильні моральні страждання, фізичний біль і легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Підсудний ОСОБА_14 , як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні винним себе не визнав і пояснив, що в ніч на 20 травня 2012 року біля бару «Лотос», що в м. Шпола, його ударив ОСОБА_12 кулаком в обличчя, вибив зуба та викрав 7 тисяч 630 грн.. З ним він вранці випадково зустрівся біля кафе «Думанич» і запропонував поїхати на бойню для з`ясування відносин, на що ОСОБА_12 погодився та сів в його автомобіль ВАЗ 2101. На подвір`ї бойні він дав йому потиличника та вдарив своєю ногою по нозі потерпілого. Інших насильницьких дій щодо ОСОБА_12 він не вчиняв. На його пропозицію ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_15 , який був з ним у барі під час заподіяння йому ( ОСОБА_14 ) тілесних ушкоджень, і той приїхав до бойні на скутері. Він поговорив з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , ті погодились віддати, викрадені у нього гроші та поїхали за тими грошима. А він, ОСОБА_16 , Плосконос та ОСОБА_17 , які грали в карти під накриттям бойні, поїхали в бар «Думанич». Там до них підійшов батько ОСОБА_18 - ОСОБА_19 , і пообіцяв, що оплатить вартість вибитого зуба, після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_18 попросили у нього вибачення.
Підсудний Плосконос, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, винним себе не визнав та пояснив, що 20 травня 2012 року вранці він, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 заїхали до ОСОБА_20 , де були ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . По збігу певного часу ОСОБА_23 разом з ОСОБА_13 кудись поїхали. А він, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 поїхали на бойню. Там до них приєднався ОСОБА_22 і вони під накриттям грали в карти. Пізніше приїхав і на подвір`ї бойні, де розмовляв спочатку із ОСОБА_12 , а потім і із ОСОБА_24 . Особисто він ніякого насилля до ОСОБА_12 не застосовував. По збігу деякого часу ОСОБА_12 та ОСОБА_25 поїхали за грошима, щоб відшкодувати спричинену Варичу шкоду. Він та їх компанія поїхали в кафе «Думанич». Туди приїхав ОСОБА_26 з сином ОСОБА_27 та ОСОБА_12 , які вибачалися за те, що побили ОСОБА_14 , а ОСОБА_26 розрахувався за їх обід і пообіцяв Варичу компенсувати тому спричинену його сином шкоду.
Підсудний ОСОБА_13 винним себе не визнав і суду пояснив, що 20 травня 2012 року вночі до нього прийшов ОСОБА_14 і розповів, що в барі «Лотос» ОСОБА_12 його побив і викрав у нього гроші. Вранці того ж дня він з ОСОБА_14 заїхали до ОСОБА_20 , де був ОСОБА_23 та ОСОБА_28 і там перебував більше години. На його прохання ОСОБА_23 підвіз його до «Червоного ставка» і він пішов до дому. Того дня він не був ні на бойні, ні у барі «Думанич». Ніякого відношення до спричинення ОСОБА_12 будь яких тілесних ушкоджень він не має.
Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні злочину підсудними, їх винуватість у катуванні ОСОБА_12 за попередньою змовою між собою повністю доведена зібраними досудовим слідством та дослідженими в судовому засіданні доказами , а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що в ніч з 19 на 20 травня 2012 року він був в барі «Лотос» разом з ОСОБА_27 , якому ОСОБА_14 наступив на ногу і нагрубив. Він запропонував їм порозумітися, на що ОСОБА_14 ударив його в плече, а він ( ОСОБА_15 ) штовхнув того. 20 травня 2012 року близько 12 год. до нього приїхав ОСОБА_29 , запропонував роботу і привіз до бару «Думанич». Там під`їхав автомобіль ВАЗ 2101, з нього вибігли ОСОБА_14 і ОСОБА_13 . ОСОБА_14 вдарив його у вухо, а потім він та ОСОБА_13 збили його з ніг і вони разом із Плосконосом побили його. Потім ОСОБА_28 та ОСОБА_14 вкинули його в багажник автомобіля ВАЗ Варича і привезли у приміщення бойні, де ОСОБА_14 ударив його металевою викруткою по голові. Потім ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_28 нанесли йому чисельні удари в голову та по тулубу. ОСОБА_13 зв`язав йому ноги та підняв на лебідці, а коли опустив - поставив на коліна, приставляв сокиру до шиї, одягав йому петлю на голову, розмахував сокирою, погрожував відрубати руки. Хтось викликав ОСОБА_30 і Плосконос зажадав, щоб він та ОСОБА_25 заплатили 5 тисяч гривень. Їх відпустили і вони на скутері поїхали до батька ОСОБА_31 - ОСОБА_32 та все розповіли йому. ОСОБА_26 разом з ним та ОСОБА_27 приїхали до бару «Думанич». Після чого ОСОБА_26 відвіз його з тілесними ушкодженнями в лікарню.
- показаннями свідка ОСОБА_18 , який на досудовому слідстві і в судовому засіданні, яке проводилось судом в іншому складі (а.с.42-44, 69-70,т.3), показав, що 20 травня 2012 року вночі він з ОСОБА_12 були в барі «Лотос» і там ОСОБА_14 наступив йому на ногу. Вони відійшли за приміщення бару, де ОСОБА_14 ударив ОСОБА_12 , а ОСОБА_12 ударив того кулаком в лице. Того ж дня близько 14 год. він, на прохання ОСОБА_33 , приїхав на бойню. У приміщенні бойні стояв автомобіль ВАЗ 2101, який належить ОСОБА_14 . Бачив, як ОСОБА_13 опустив побитого ОСОБА_12 , який висів на лебідці підвішеним за ногу, поставив на коліна і погрожуючи сокирою, лякав, що відрубає тому руку. Плосконос заставляв ОСОБА_12 написати боргову розписку, а потім сказав йому та ОСОБА_12 , щоб вони заплатити ОСОБА_9 5000 грн.. Вони поїхали до його батька і разом з ним прибули в бар «Думанич», де він та ОСОБА_12 попросили у ОСОБА_14 вибачення.
- показаннями свідка ОСОБА_19 , який на досудовому слідстві і в судовому засіданні під час розгляду справи судом в іншому складі ( а.с.161.т.1, 69, 78-79, т.3) показав, що 20 травня 2012 року до нього на роботу приїхав син ОСОБА_25 та ОСОБА_12 . Син повідомив, що ОСОБА_12 вибив зуба Варичу і кожен з них повинен заплатити тому по 2,5 тис. грн.. ОСОБА_12 цього не заперечував, на його коліні бачив кров, а на гомілках, які були рожевого кольору, сліди здавлювання. Разом із сином та ОСОБА_12 поїхав в бар «Думанич» в м. Шпола, де був в компанії чоловіків ОСОБА_14 , якому він пообіцяв оплатити вартість вставленого зуба.
- показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які на досудовому слідстві і в судовому засіданні під час розгляду справи судом в іншому складі (а.с.48,49 т.1, 70, 70-71,т.3) пояснили, що 20 травня 2012 року у першій половині дня вони разом із ОСОБА_28 та ОСОБА_23 під накриттям бойні в м. Шпола грали в карти. До них під`їхав на своїй машині ОСОБА_14 і всі вони поїхали в бар «Думанич». Туди прибув ОСОБА_26 з двома хлопцями, які попросили вибачення у ОСОБА_14 , а ОСОБА_26 запропонував помиритися та замовив їм горілку і закуску за свої кошти.
- показаннями свідка ОСОБА_22 , який суду пояснив, що 20 травня 2012 року він, ОСОБА_20 , ОСОБА_34 та ОСОБА_17 на бойні в м. Шпола грали в карти. Бачив, як ОСОБА_14 на подвір`ї бойні розмовляв з ОСОБА_27 та ОСОБА_12 , які пізніше, за повідомленням ОСОБА_14 , поїхали на скутері за викраденими у того грошима та за грошима за вибитого йому зуба. Він та їх компанія були в барі «Думанич», куди приїхав ОСОБА_26 з сином ОСОБА_27 та зі ОСОБА_12 , які попросили вибачення у ОСОБА_14 , а ОСОБА_26 пообіцяв ОСОБА_14 , що відшкодує всі спричинені тому збитки.
Подальша, в ході розгляду справи цим складом суду, зміна своїх, даних на слідстві та іншому складу суду, показань свідком ОСОБА_27 про те, що він не бачив, як катували його колишнього товариша ОСОБА_12 , не впливають на правдивість послідовних, об`єктивних, пов`язаних в деталях з показаннями потерпілого та таких, що відповідають дійсним обставинам справи, вищезазначених показань цього свідка.
Не вплине на оцінку судом діянь підсудних, як злочинних діянь, і відмова, з посиланням на перенесену тяжку хворобу та втрату пам`яті, від своїх, вищевикладених показань і свідка ОСОБА_35 .
Показання свідка ОСОБА_23 в тій частині, що він, коли грав в карти 20 травня 2012 року коло приміщення бойні, ОСОБА_12 ніхто не катував і що ОСОБА_28 в цей час, взагалі, не було, спростовуються вищевикладеними безсумнівними доказами і показаннями самого ОСОБА_23 на досудовому слідстві ( а.с. 142 т.1) в тій частині, що під час подій зі ОСОБА_36 був присутній на вказаному місці.
Показання свідка ОСОБА_37 про те, що ключі від його бойні в м. Шпола могли знаходитися лише у нього і у ОСОБА_28 та що у вихідні дні, в тому числі 20 травня 2012 року, у приміщення цієї бойні не міг ніхто проникнути, а, отже, не міг ніхто спричинити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , спростовуються вищенаведеними достовірними доказами про катування згаданого потерпілого саме ОСОБА_28 , ОСОБА_14 і ОСОБА_13 і саме у вказаному приміщенні бойні.
Винуватість підсудних ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 у катуванні ОСОБА_12 підтверджується також:
- даними протоколу огляду місця події від 21 травня 2012року, з якого вбачається, що в приміщенні бойні, що по АДРЕСА_4 , є механічна лебідка ( а.с.5-7 т.1), що підтверджує правдивість показань ОСОБА_12 та ОСОБА_31 про те, що ОСОБА_12 підсудні підвішували на ній;
- даними протоколів очних ставок між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , між ОСОБА_28 та ОСОБА_12 між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , між ОСОБА_23 та ОСОБА_12 , в ході яких потерпілий підтвердив свої показання про катування його підсудними ( а.с. 76-79, 82-85, 182-183, 184 т.1);
- даними протоколу очних ставок між ОСОБА_13 та ОСОБА_27 , згідно якого ОСОБА_25 підтвердив свої показання про катування підсудними ОСОБА_12 (а.с. 180-181т.1)
За даними медичної карти стаціонарного хворого № 2757/266 потерпілий ОСОБА_7 перебував у Шполянській центральній районній лікарні з 20 травня по 7 червня 2012 року і при госпіталізації скаржився на головний біль, повідомив ургентного невролога, що дорослі чоловіки били його по голові, тулубу, підвішували за ноги, діагностована закрита черепно мозкова травма зі струсом головного мозку. Відповідно до запису травматолога від 28 травня 2012 року у ОСОБА_12 в області потилиці, правого гомілкостопного суглобу і спини виявлено гематоми, в області правого колінного суглоба - саднинна рана. Діагноз - множинні гематоми голови, тулуба, правої гомілки, садна правого колінного суглоба.
Відповідно до висновку первинної судово-медичної експертизи від 27 червня 2012 року, ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна потиличної ділянки голови, правого колінного суглобу та гомілки, правого плеча, які виникли від дії яких-небудь тупих предметів та набряк м`яких тканин нижньої третини обох гомілок, який міг бути отриманий внаслідок здавлення, тобто при зв`язуванні ніг мотузкою та повішенні потерпілого на лебідці. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (а.с. 199-200т.1).
У суду немає підстав сумніватись у об`єктивності і правильності цього висновку експерта, оскільки він ґрунтується не тільки на підставі оригіналів первинних медичних документів, а й даних безпосереднього огляду потерпілого і вважає цей висновок достатнім та допустимим доказом у справі.
Крім того, висновок цієї експертизи щодо походження тілесних ушкоджень на гомілках ОСОБА_12 узгоджується з послідовними показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_31 , як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні під час розгляду справи іншим складом Смілянського міськрайсуду та співпадають в частині того, що ОСОБА_12 був підвішений у приміщенні бойні вниз головою.
Посилання сторони захисту на те, що експерт ОСОБА_38 при складанні вказаного висновку не послався на використану ним наукову літературу, не впливають на правильність і об`єктивність вказаного висновку.
Суд критично оцінює і тому не бере до уваги висновок повторної судово-медичної експертизи, проведеної 23 серпня 2013 року Черкаським обласним бюро судово-медичної експертизи про те, що можливість виникнення набряку у нижній третині гомілок ОСОБА_12 внаслідок зв`язування його ніг мотузкою та підвішування тіла є малоймовірною ( а.с.213-215 т.1) та висновок Кіровоградського обласного бюро судово - медичної експертизи від 7 листопада того ж року про те, що наявність набряку на нижній третині гомілок потерпілого не свідчить про підвішування його за нижні кінцівки догори ногами (а.с.53-56 т.1), оскільки ці експертизи проведені за спливом тривалого часу і ґрунтується лише на підставі медичних документів без безпосереднього огляду та дослідження тілесних ушкоджень потерпілого.
Доводи підсудних ОСОБА_14 , ОСОБА_28 і ОСОБА_13 про те, що вони не причетні до даного злочину, а потерпілий їх обмовив, всебічно і повно перевірені в судовому засіданні і визнаються судом безпідставними та спростовуються послідовними і достовірними протягом кримінального провадження показаннями потерпілого та показаннями свідка ОСОБА_31 , який для потерпілого є сторонньою особою, незацікавленою в результатах розгляду справи і у суду немає підстав сумніватись в достовірності його показань.
Підсудний ОСОБА_13 не надав суду і не послався на переконливі докази того, що він не був присутнім на місці вчинення злочину та не вчиняв відносно потерпілого насильницьких дій.
Крім того, показання потерпілого та раніше належно зафіксовані слідством і судом у іншому складі показання свідка ОСОБА_31 про те, що саме ОСОБА_13 підвішував ОСОБА_12 на лебідці за ноги, об`єктивно підтверджуються висновком судово медичної експертизи про наявність у ОСОБА_12 набряку м`яких тканин нижньої третини обох гомілок, який виник внаслідок прив`язуванні ніг мотузкою та повішення потерпілого на вказаній лебідці.
За таких обставин суд не має підстав ставити під сумнів об`єктивність та достовірність показань потерпілого про спричинення йому підсудними ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, в тому числі в ході підвішування його тими на лебідці, так як ці показання отримані як органом досудового розслідування, так і судом під час судового слідства, відповідно до вимог КПК України.
Орган досудового слідства в якості доказу вчинення підсудними злочину посилався на показання свідка ОСОБА_39 про те, що 20 травня 2012 року близько 13 год. він бачив як біля бару «Думанич» ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 силоміць помістили ОСОБА_12 у багажник автомобіль ВАЗ 2101.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_40 від цих показань відмовився і пояснив, що 20 травня 2012 року він протягом дня перебував на роботі, не бачив, як біля бару «Думанич» ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 силоміць помістили ОСОБА_12 у багажник автомобіля, а вказані показання на слідстві дав на вмовляння працівників міліції ОСОБА_41 і ОСОБА_42 .
Враховуючи неможливість об`єктивно перевірити даний факт, суд вважає необхідним виключити із доказів показання цього свідка дані на досудовому слідстві, що не впливає на сукупність інших, наведених у вироці доказів, які підтверджують винуватість підсудних і є достатніми для висновку суду, щодо винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину.
Те, що, згідно показань підсудних, потерпілий ОСОБА_12 міг бути засуджений і щодо нього розслідувалося кримінальне провадження, ніяким чином не спростовує доведеності факту вчинення цими підсудними злочину катування ними ОСОБА_12 у приміщенні бойні.
Невизнання вини підсудними під час досудового розслідування справи та в ході її розгляду судом суд вважає способом їх захисту від належним чином доказаного обвинувачення.
Показання обвинуваченого ОСОБА_14 про незаконні методи, які застосовувалися до нього працівниками Шполянського РВ УМВС України при проведенні слідства, перевірені керівництвом вказаного РВ УМВС та прокуратурою Шполянського району Черкаської області і постановою від 2 червня 2012 року вказаною прокуратурою відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо працівників Шполянського РВ УМВС України за відсутністю в їх діях будь-якого складу злочину.
Не знайшли такі показання свого підтвердження і під час судового розгляду справи, а тому суд вважає ці показання надуманими і такими, що свідчать про бажання підсудних уникнути будь-якого покарання за вчинений ними злочин.
Дії підсудних ОСОБА_14 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 127 КК України, оскільки вони вчинили катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дії з метою залякування та покарання за дії, скоєні потерпілим, за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання усім підсудним, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи підсудних, кожен з яких, хоча за місцем проживання і характеризується позитивно та має молодий вік, але, виходячи з характеру вчиненого та відношення до нього: відсутність каяття, не усунення завданої потерпілому шкоди, а ОСОБА_13 - ще й неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, заслуговують на покарання у виді позбавлення волі і суд вважає, що саме таке покарання відповідає меті виправлення їх та попередження вчинення ними нових злочинів.
Враховуючи неправомірну поведінку ОСОБА_12 по відношенню до ОСОБА_14 незадовго до вчинення тим щодо потерпілого злочину, пом`якшуючою покарання обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вказаного злочину, суд вважає за можливе обрати цьому підсудному покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
В той же час суд не знаходить підстав для застосування ст..ст.69,75,76 КК України до ОСОБА_28 та ОСОБА_13 .
Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення 6000 грн. матеріальної шкоди не підлягає задоволенню оскільки він не підтверджений документально.
Долю речових доказів слід вирішити на в порядку ст.81 КПК України 1960 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.323, 324 КПК України 1960 року, суд, -
з а с у д и в:

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України і призначити їм покарання:
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - 5 років позбавлення волі кожному, ОСОБА_11 - 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3-річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України, зобов`язати його:
1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції;
2) повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання та роботи;
3) періодично з`являтися у неї для реєстрації.
Запобіжний захід Варичу залишити до вступу вироку в законну силу дотеперішнім. - підписку про невиїзд, а Плосконосу та ОСОБА_13 - підписку про невиїзд, змінити на тримання під вартою, для чого взяти їх під варту в залі суду негайно.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рахувати з 21 травня 2015 року.
Зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання час знаходження його під вартою з 10 серпня 2012 року по 24 грудня 2013 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 з кожного по 16 666 грн.. моральної шкоди .
В задоволенні цивільний позову ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 6000 грн. матеріальної шкоди відмовити, як у не доведеному .
Речовий доказ (а.с. 75 т.1) автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , який зберігається в Шполянському РВ УМВС України у Черкаській області , повернути власнику.
Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через міськрайонний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженими Плосконосом та ОСОБА_13 - з моменту вручення кожному з них копії вироку.
Головуючий: ОСОБА_1