У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І., Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 8 травня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника прокурора Харківської області на вирок Лозівського
міськрайонного суду Харківської області від 9 серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1.

Цим вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше судимого:

- 11.12.1995 р. за ч.3 ст.140, ч.2 ст.17 і ч.2 ст.140, ч.2 ст. 141 КК
України на 3 роки позбавлення волі,

- 19.07.1999 р. за ч.1 ст.229-6, ст.45 КК України на 2 роки позбавлення
волі з іспитовим строком на 1 рік зі штрафом у сумі 170 грн.,

- 10.11.2000 р. за ч.2 ст.229-6 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення
волі,

- за ч.2 ст.309 КК України на 4
роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.311 КК України на 3
роки обмеження волі;

- за ч.1 ст.313 КК України на 2
роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
призначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 4
роки.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування
покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки з покладенням
обов'язків: періодично з'являтись на реєстрацію до органів
кримінально-виконавчої системи, без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи не змінювати постійного місця проживання та пройти курс лікування
від вживання психостимуляторів.

ОСОБА_1. засуджено
за вчинення злочинів за таких
обставин.

У березні 2006 року ОСОБА_1, перебуваючи в м.
Дніпропетровську, придбав у невстановленій аптеці препарат „Теофедрин”, який
перевіз потягом до себе додому за
адресою: АДРЕСА_1, де зберігав без мети
збуту для подальшого використання з метою виготовлення психотропної речовини.

У березні 2006 року ОСОБА_1, перебуваючи на Троїцькому
ринку в м.Дніпропетровську, придбав у невстановленої особи обладнання для
виготовлення психотропних речовин - скляну плоскодонну колбу з резиновою
пробкою та скляною відвідною трубкою, яке перевіз до себе додому за
вищевказаною адресою та зберігав.

У квітні 2006 року ОСОБА_1 на автомобільному ринку м.
Лозова Харківської області придбав в невстановленої особи прекурсор - 0,5 л.
соляної кислоти для виготовлення психотропних речовин, який переніс до себе
додому та зберігав.

24.05.2006 року близько 19 год. ОСОБА_1 виготовив на
придбаному обладнанні з препарату „Теофедрин”
і соляної кислоти психотропну речовину -
первитин, частину якого вжив.

24.05.2006 року працівниками міліції було вилучено за
місцем проживання ОСОБА_1. 1,2 мл. прекурсору - соляної кислоти, 1,5323 гр.
психотропної речовини - первитина та обладнання для виготовлення психотропних
речовин.

У апеляційному
порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні заступник прокурора
Харківської області стверджує, що судом було неправильно застосовано
кримінальний закон та помилково призначено ОСОБА_1, який є інвалідом 2 групи,
покарання у виді обмеження волі, що суперечить вимогам ч.3 ст.61 КК України.
Просить на підставі ч. 4 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_1. від покарання за
ч.1 ст.311, ч.1 ст.313 КК України та виключити
призначення покарання за сукупністю злочинів. У решті вирок залишити без
зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора
на часткове підтримання
касаційного подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи,
викладені в касаційному поданні, колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню частково з таких
підстав.

Правильність встановлення фактичних обставин справи та юридична
кваліфікація дій ОСОБА_1. за ч.2 ст.309,
ч.1 ст.311, ч.1 ст.313 КК України КК
України у касаційному поданні не оскаржуються.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть
зміну чи скасування вироку щодо ОСОБА_1., перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Покарання ОСОБА_1 за ч.2 ст.309 КК
України призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості
вчиненого злочину, даних про особу засудженого, пом'якшуючих покарання обставин
- визнання вини, щирого каяття.

Правильно прийнято рішення і про можливість виправлення ОСОБА_1. без відбування покарання.

Разом з тим, при призначенні засудженому
ОСОБА_1 покарання за ч.1 ст.
311, ч.1 ст.313 КК України у виді
обмеження волі суд не дотримав вимог кримінального закону.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до інвалідів першої і другої групи.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї
групи (а.с.83), а тому йому не могло бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Твердження прокурора про необхідність звільнення ОСОБА_1.
від покарання за ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України у виді обмеження волі у
зв'язку з тим, що він на момент розгляду справи в суді перестав бути суспільно
небезпечним, необґрунтовані.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 74 КК України особа, яка
вчинила злочин середньої тяжкості, може бути за вироком суду звільнена від
покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і
сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна
вважати суспільно небезпечною.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 раніше неодноразово
судимий, не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога і потребує лікування
залежності від психостимуляторів.

Тобто, в матеріалах справи відсутні, а в касаційному
поданні не наведені дані про те, що ОСОБА_1 перестав бути суспільно
небезпечним.

З урахуванням цього, колегія суддів не вбачає підстав для
застосування ч. 4 ст. 74 КК України і звільнення ОСОБА_1. від покарання за ч.1
ст. 311, ч.1 ст.313 КК України.

З огляду на те, що в касаційному поданні питання про
м'якість призначеного ОСОБА_1 покарання не порушено, за санкціями ч.1 ст. 311,
ч.1 ст. 313 КК України передбачено покарання у виді штрафу, яке є більш м'яким,
ніж покарання у виді обмеження волі, і застосування штрафу щодо інваліда 2-ї
групи не заборонено ст.53 КК України, колегія суддів вважає можливим пом'якшити
призначене ОСОБА_1 за ці злочини покарання до штрафу, а при призначенні
засудженому на підставі ст.70 КК України покарання за сукупністю злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, застосувати принцип поглинення менш суворого
покарання більш суворим.

Окрім того, при
призначенні ОСОБА_1 покарання було
порушено вимоги ст. 76 КК України.

Зазначений в цій
статті перелік обов'язків, які покладаються на особу при звільненні її від
відбування покарання з випробуванням, є вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає. Зокрема, у п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України передбачено обов'язок
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи чи навчання.

Всупереч цьому
на засудженого ОСОБА_1., який звільнений
від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком, було
прокладено обов'язок не передбачений ст.76 КК України, а саме: не міняти місце
проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи.

З огляду на
вищевикладене, вирок щодо ОСОБА_1. в цій
частині в порядку ст. 395 КПК України підлягає зміні з виключенням зазначеного
обов'язку.

Керуючись ст.
ст. 394, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника
прокурора Харківської області
задовольнити частково.

Вирок
Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 9 серпня 2006 року щодо
ОСОБА_1 змінити: пом'якшити
призначене йому за ч. 1 ст. 311 КК України покарання до штрафу в доход держави
в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.;
пом'якшити призначене йому за ч. 1 ст. 313 КК України покарання до штрафу в
доход держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто
850 грн.; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.
2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України, шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на 4 роки та відповідно до ст. 75 КК України звільнити
від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з
покладенням обов'язків періодично з'являтись на реєстрацію до органів
кримінально-виконавчої системи та пройти курс лікування від психостимуляторів.

У порядку ст.
395 КПК України виключити
з вироку покладення на засудженого ОСОБА_1 обов'язку
не міняти місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Синявський О.Г.
Кліменко М.Р.
Гриців М.І.