1-кп/381/18/15
381/5861/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«16» лютого 2015 року м. Фастів

Фастівський місьрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

№ 1 - КП /381/18/15

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001473 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , 1963 року народження, місяця - січня, 11-го дня, уродженця села Кожухівка Васильківського району Київської області, зареєстровано та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера, з середньою освітою, вдівця, українця, громадянина України, судимого,

· 02.03.1994 року вироком Васильківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 142, ст. 208 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років з конфіскацією майна. Вирок переглянутий ухвалою Березанського міського суду Київської області від 11.12.2001 року, вважається засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 та ст. 304 КК України (в редакції 2001 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років;

· 28.02.2005 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та шість місяців;

· 22.01.2008 року вироком Миронівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців;

· 03.02.2014 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю в два роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Калинівка Васильківського району Київської області, проживаючого по АДРЕСА_2 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, українця, громадянина України, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кожухівка Васильківського району Київської області, проживаючого по АДРЕСА_3 , не працюючого, з неповною середньою освітою, не одруженого, українця, громадянина України, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерплої - ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а перший повторно після засудження за крадіжки та розбій, вчинили закінчений замах на крадіжку, поєднану з проникненням у житло та у інше приміщення, за таких обставин.

02.10.2014 року, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_11 , заздалегідь, тобто до початку злочину домовився із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про спільне вчинення крадіжки у виді співвиконання. При цьому ОСОБА_11 був повинен підшукати знаряддя злочину за допомогою якого усунути перешкоди і полегшити його вчинення, а потім на належному його родичам автомобілі з причепом, що належав особисто йому, доставити всіх співучасників на місце злочину в інший район Київської області, вчинити там крадіжку та вивезти на причепі викладені речі.

Одразу після цього близько 20 год. 30 хв. цієї ж доби ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний намір, діючи згідно зі заздалегідь досягнутою домовленістю, на автомобілі ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 з легковим загальним причепом д.н. НОМЕР_2 приїхали в село Клехівка Фастівського району Київської області, підшукали один з будинків, в якому тимчасово не проживали його господарі, біля якого зупинилися та залишили автомобіль з причепом. Одночасно діючи з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у спосіб пошкодження ОСОБА_16 замків заздалегідь пристосованим знаряддям злочину ножицями для різки металу, непомітно проникли спочатку в будинок, а потім у гараж та сарай, що розташовані на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_4 , з яких привласнили належне потерпілій ОСОБА_10 майно, а саме: електричну газонокосарку «Бригадир», вартістю 1500 грн.; січкарню, вартістю 1200 грн.; металевий плужок, вартістю 120 грн.; електричний подовжувач довжиною 25 м., вартістю 400 грн.; велосипед «Ардіс», вартістю 700 грн.; стиплер ручний, вартістю 25 грн., а всього чуже майно на загальну суму 3945 грн.

Проте, з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вони вважали необхідними для здійснення крадіжки, оскільки були помічені мешканцями села Клехівка, після чого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з місця злочину втекли, залишивши привласнене ними чуже майно на подвір`ї цього ж домоволодіння, яке потім було повернуто власнику.

Тому суд вважає обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного окремо, винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху на крадіжку, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та у інше приміщення, а ОСОБА_17 до того ж вчиненого повторно.

Допитаний щодо кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні цього злочину не визнав, категорично заперечив свою причетність до його вчинення та пояснював таке. Дійсно, 02.10.2014 року він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вечірній час домовився про те, що б на автомобілі з причепом поїхати по території Васильківського району Київської області з метою пошуку у посадках кинутого металобрухту та інших вживаних речей для здачі їх у відповідні пункти прийому та отримання за це коштів. Про вчинення будь яких злочинів вони між собою не домовлялися. Приблизно о 18-19 годині вини втрьох виїхали за межі села Кожухівка Васильківського району Київської області, у якому вони проживають на автомобілі ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 , що фактично належить його сестрі. Про зазначену поїздку він їй не повідомляв. До автомобіля був приєднаний належний йому на праві власності легковий причеп д.н. НОМЕР_2 , який вони хотіли використати для завантаження металобрухту та інших речей. За кермом автомобіля перебував він особисто. При цьому ними після вдалого пошуку було завантажено повний причеп таких речей, які вони розвантажили, повернувшись у село, на подвір`ї його власного будинку. Після цього вони знову вирушили для подальшого пошуку металобрухту.

Як також пояснював обвинувачений ОСОБА_11 , у зв`язку з тим, що у Васильківському районі Київської області вини нічого більше не знайшли, тому вони вирішили виїхати в інший район і поїхали у бік міста Фастова. Не доїжджаючи до села Фастівець, звернули з головної дороги в бік та зупинилися на узбіччі дороги на краю незнайомого села біля будинку, що стояв останнім до поля. Саме тоді вони побачили на полі, що було з одного боку з будинком, не визбирані буряки, а тому вирішили їх непомітно для інших осіб назбирати. Кому саме вони належали він не знав. Саме в цей час, коли вони перебуваючи поруч з власною машиною ВАЗ, до них під`їхали два незнайомих ним автомобіля, з яких вийшли люди та стали їм погрожувати розправою, запідозривши їх у крадіжці буряків. Перелякавшись за свої життя вони втрьох вирішили втекти від цих осіб, а тому були вимушені одразу перестрибнути через паркан будинку, що стояв поруч. Кому належав цей будинок вони не знали, але будь що з його двору не брали і крадіжок не вчиняли. У такий спосіб вони, тікаючи крізь територію домоволодіння, лише рятували своє життя. Хто саме у цей час намагався вчинити крадіжку з будинку йому не відомо, а тому вважає це збігом обставин. При тому, що автомобіль разом з документами залишився стояти на тому самому місці, де вони його залишили після зупинки, а вони добиралися додому на електричці.

Як при цьому наполягав ОСОБА_11 , під час досудового розслідування кримінального провадження працівники міліції під тиском змусили його дати показання, у яких він себе оговорив у вчинені інкримінованого йому злочину. Тому вважає їх недостовірними.

Аналогічні показання щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, а також тиску на них з боку працівників міліції, дали в судовому засіданні допитані кожний окремо обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , одночасно спростовуючи і свою вину у вчиненні незакінченого замаху на крадіжку. При цьому перший уточнював лише те, що на відміну від ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , які доїхали до ст. Васильків на електропотягу, він добирався додому пішки по дорозі.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 своєї вини у незакінченому замаху на крадіжку, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та у інше приміщення, а також їх захисні версії та припущення, їх вина за викладених вище обставин підтверджується крім власне їх показань, в яких не заперечуються здебільшого всі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Потерпіла ОСОБА_10 , підтверджуючи під час допиту ті обставини, що вона є власницею домоволодіння АДРЕСА_4 , також наполягала на тому, що у вечірній час 02.10.2014 року їй зателефонували знайомі та повідомили, що невідомі особи намагалися вчинити крадіжку з цього будинку, а тому вона одразу туди приїхала з міста Фастова, де проживає постійно. На місці злочину вона побачила, що паркан поруч з будинком пошкодженим не був, але біля будинку стояли працівники міліції, судовий експерт та інші знайомі їй особи, які постійно проживають по сусідству у цьому ж селі, а саме, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та інші. В середині двору вона побачила, що коло входу до гаражу лежали електрична газонокосарка, січкарня, металевий плужок, електричний подовжувач, велосипед та стиплер. На вхідних дверях до будинку, сараю та гаражу були відсутні замки, які лежали поруч з дверима та мали на собі механічні ушкодження. В середині приміщень загальний порядок речей порушений не був, а на місцях не вистачало лише тих речей, які лежали поруч з гаражем. Також на дорозі, впритул тієї території, де закінчується її город, учасниками слідчої дії було виявлено світлого кольору автомобіль ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 з легковим причепом д.н. НОМЕР_2 , в якому були знайдені документу на машину, а також паспорт. У самому причепі та у автомобілі належних їй речей не було. На тій стороні поля, де стояв автомобіль буряки не росли, оскільки на той час всі огороди були прибрані. Також окрім цієї машини інших машин під час огляду поруч з нею не було. При цьому її односельці їй повідомили про те, що саме вони виявили трьох незнайомих осіб, які намагалися вчинити крадіжку, котрі з місця злочину одразу втекли, залишивши власний автомобіль на місці злочину.

Як також категорично наполягала потерпіла вже пізніше ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їй зізналися у вчиненні даного злочину та мали бажання відшкодувати моральну шкоду. Також потерпіла указала на ОСОБА_18 як на особу, яка повідомляла про те, що саме він під час втечі з місця злочину упав в яму.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показання потерпілої в суді не оспорювали.

Допитаний судом свідок ОСОБА_23 також повідомив фактичні дані про те, що 02.10.2014 року у вечірній час він йшов до свого знайомого ОСОБА_21 , що працював сторожем неподалік від місця злочину, на роботу, ніс йому каву, коли побачив, як коло будинку потерпілої ОСОБА_10 зупинилася машина ВАЗ 21061 світлого кольору з якої вийшло двоє раніше невідомих йому осіб невеликого зросту, схожих на обвинувачених. Занісши ОСОБА_21 каву, він розповів йому про це і вже хотів повертатися додому, коли побачив, як автомобіль ВАЗ 21061 світлого кольору з причепом вже стояв в кінці огороду потерпілої. З машини вийшли дві особи, які пішли в бік будинку. Тому він знову повернувся до ОСОБА_21 на робоче місце з обґрунтованою підозрою про те, що ці особи непевне збираються вчинити крадіжку. ОСОБА_21 у свою чергу одразу зателефонував своєму знайомому ОСОБА_20 , який через нетривалий час під`їхав до них на власному транспорті. Вони одразу втрьох пішли до будинку потерпілої ОСОБА_10 , де коло машини побачили ще одного чоловіка, за зовнішніми даними схожого на обвинуваченого ОСОБА_24 . У дворі в той час були чутні сторонні звуки, а також відлунювало світло від кишенькового ліхтарика. В цей час ті дві особи, що перебували у дворі зрозуміли, що їх побачили та стали тікати в бік іншого домоволодіння, а та особа, яка залишилася коло автомобіля, стала тікати у інший бік та впала у яму. Після цього вони підійшли до автомобіля ВАЗ 21061, який не був завантажений будь якими речами та одразу зателефонували працівникам міліції та потерпілій.

Як далі пояснював свідок ОСОБА_23 після приїзду працівників міліції та потерпілої, вони також заходили у двір та він особисто бачив зрізані замки на дверях у будинок, гараж та сарай, речі, які знаходилися коло гаражу та які не встигли викрасти. Потерпіла в присутності них зазначені речі упізнала як власні. Він особисто автомобіль ВАЗ 21061 починаючи від моменту, коли його побачив вперше, до приїзду працівників міліції, з поля зору не випускав. Після приїзду працівників міліції він також бачив як ті виявили у даному автомобілі документу на машину, а також паспорт на ім`я ОСОБА_25 . При цьому викрадених у потерпілої речей в автомобілі не було.

Аналогічні в дрібницях показання дали допитані кожний окремо судом в цій частині кримінального провадження свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які також за зовнішніми даними упізнали обвинувачених як осіб, що були схожі на тих, яких вони особисто бачили на місці злочину і які втекли.

Як до того ж категорично наголошували свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , на тій стороні поля, де стояв автомобіль ВАЗ 21061 буряки не росли взагалі, а саме поле було прибране. Від калитки будинку потерпілої до кінця огороду відстань складала на їх переконання від 150 до 300 метрів. Також на час вчинення злочину поруч з автомобілем ВАЗ не було взагалі ніяких машин, а також людей, що своїми погрозливими діями могли примусити обвинувачених перестрибнути паркан потерпілої з ціллю уникнення переслідування. Навпаки, дії обвинувачених були направлені виключно на вчинення крадіжки, оскільки вони, враховуючи нічний час, використовували у дворі потерпілої кишеньковий ліхтарик.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні також повідомив фактичні дані проте, що 04.10.2014 року, через один день після вчинення злочину, він приймав участь в кримінальному провадженні в якості понятого під час проведення слідчим слідчих експериментів окремо з обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . При цьому вони кожен окремо, показали на місці, куди саме вони приїхали на автомобілі з причепом до домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить потерпілій ОСОБА_10 і де його залишили. Також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показували, яким чином вони проникли на територію подвір`я з боку огороду, а ОСОБА_11 показав, як він за допомогою ножиць для різки металу перекушував замки на дверях у будинок, гараж та сарай з яких вони потім викрадали речі, які виносили на двір. При цьому всі обвинувачені добре орієнтувалися в даному дворі. Ніякого тиску з боку працівників міліції на них не було, обвинувачені давали пояснення з приводу обставин злочину добровільно та впевнено, без будь яких розбіжностей. Один з обвинувачених також зізнався у тому, що він на місці злочину впав у яму, яку не помітив. Складені слідчим протоколи цих слідчих дій, які ним особисто підписувалися, були об`єктивними та відповідали обставинам їх проведення. Крім того свідок заявив, що під час проведення цих слідчих дій на території поля, яке розташоване з боку будинку буряки не росли взагалі.

Аналогічні данні щодо фактичних обставин проведення слідчих експериментів окремо з обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 04.10.2014 року повідомив у суді свідок ОСОБА_27 другий понятий, який також спростував заяви обвинувачених щодо здійснення стосовно них тиску з боку працівників міліції. Навпаки, свідок переконливо наголошував про те, що обвинувачені, даючи показання, поводили себе впевнено, а ОСОБА_12 до того ж зізнався, що саме він під час втечі від переслідування впав у яму.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 в цих частинах не оспорювали.

Як видно з досліджених судом двох протоколів огляду місця події від 02.10.2014 року, які проводилися у період з 23 год. 00 хв. до 00 год. 40 хв. 03.10.2014 року, на території домоволодіння АДРЕСА_4 , в середині двору коло входу до гаражу, учасники слідчої дії виявили кинутими на землю електричну газонокосарку, січкарню, металевий плужок, електричний подовжувач, велосипед та стиплер. Біля вхідних дверей до будинку та гаражу були виявлені один перерізаний замок та металева дужка, а також ножиці для різки металу. В середині приміщень загальний порядок речей порушений не був. Також на дорозі, впритул тієї території, де закінчується город потерпілої ОСОБА_10 , учасниками слідчої дії було виявлено автомобіль бежевого кольору марки ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 з легковим причепом д.н. НОМЕР_2 , в якому були знайдені технічний паспорт на цей автомобіль, виданий на ім`я ОСОБА_28 , а також паспорт на ім`я ОСОБА_17 в якому зберігався технічний паспорт на легковий причеп, страховий поліс, видані на його ж ім`я. У самому причепі, який був вкритий чохлом та у автомобілі належних потерпілій речей не виявлено. Вилучені з місця події речі визнані органом досудового слідства в якості речових доказів (а.к.п. 4-21, 40, 41).

Згідно з досліджених судом фотокопій технічного паспорту на автомобіль ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 , він дійсно виданий на власника гр. ОСОБА_28 , а легковий причеп д.н. НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_29 (а.к.п. 36-37).

Згідно з досліджених судом трьох окремих протоколів проведення слідчого експерименту з обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 04.10.2014 року, вони кожен окремо, показали місце, куди саме втрьох приїхали на автомобілі з причепом до домоволодіння АДРЕСА_4 . Також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показали, у який спосіб вони проникли на територію подвір`я з боку огороду, а ОСОБА_11 показав, як він за допомогою ножиць перекушував замки на дверях у будинок та гараж. Будь яких скарг від обвинувачених на дії слідчого зазначені протоколи не містять, вони підписані обвинуваченими та понятими без будь яких зауважень (а.к.п. 83-92, 93-99, 100-107).

З дослідженої судом довідки вартості майна, яке намагалися викрасти обвинувачені у потерпілої ОСОБА_10 видно, що вартість електричної газонокосарки «Бригадир» складає 1500 грн., січкарні - 1200 грн., металевого плужка - 120 грн., електричного подовжувача довжиною 25 м. - 400 грн., велосипеду «Ардіс» - 700 грн., стиплера ручного - 25 грн., а всього на загальну суму 3945 грн. (а.к.п. 136).

Сторони захисту та обвинувачення не оспорювали вказані і встановлені протоколами огляду місць події, слідчих експериментів, речовими доказами та іншими документами фактичні обставини кримінального провадження.

Всі ці дані, які містять вказані вище протоколи огляду місць події, слідчих експериментів, речові докази, повністю узгоджуються з наведеними вище показаннями свідків, а також потерпілої ОСОБА_10 у частині фактичних обставин кримінального провадження, а тому всі ці показання суд визнає щирими і кладе в основу вироку.

При цьому суд відкидає показання в суді ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про те, що вони були вимушені через загрозу власному життю з боку можливих власників буряків, які намагалися застосувати до них насильство, вимушено опинитися у дворі потерпілої, виключно з ціллю уникнення переслідування, з наступних мотивів.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , чиї показання суд визнав щирими, спростували такі заяви обвинувачених і наголошували на тому, що окрім самих обвинувачених у той час коло будинку потерпілої, а також коло самого автомобіля ОСОБА_17 нікого не було, останній тікав з місця злочину не внаслідок присутності інших осіб, які погрожували, а виключно з причин того, що саме вони завадили йому вчинити крадіжку.

Також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожний, не змогли переконливо пояснити, чому саме вони вирішили поїхати шукати у посадках кинутий металобрухт та інші вживані речі для здачі їх у відповідні пункти прийому для отримання заробітку не вдень, а у нічний час, коли таких речей з дороги не видно та їх пошуки потребували суттєвих зусиль.

Більш того, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 взагалі наводили абсурдні обставини втечі, посилаючись на те, що невідомі особи їх налякали у той час, коли вони перебували поруч з машиною, через що були вимушені одразу перестрибнути через паркан домоволодіння потерпілої, при тому що свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зазначали на той факт, що належний ОСОБА_29 автомобіль ВАЗ 21061 перебував на відстані не менше ніж 150 метрів від будинку потерпілої.

Показання зазначених свідків повністю узгоджуюся з протоколами огляду місця події від 02.10.2014 року, яким встановлено, що автомобіль ВАЗ 21061 стояв на краю земельної ділянки потерпілої далеко від її будинку.

При тому що ОСОБА_11 , який особисто надав суду відповідну довідку, взагалі є інвалідом ІІІ групи із наявним у нього захворюванням - церебральний атеросклероз, що взагалі унеможливлює здійснення ним стрибку через паркан, який знаходився на відстані щонайменше 150 метрів від нього.

Також обвинувачені повідомляли суперечливі дані, а саме, з одного боку на протязі всього судового розгляду спростовуючи свою участь у вчиненні замаху на крадіжку, в з іншого, на стадії останнього слова, не визнаючи вину, щиро просили у потерпілої пробачення.

Одночасно суд вважає надуманими і твердження обвинувачених про те, що вони давали визнавальні показання під тиском працівників міліції.

Така їх позиція повністю спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_10 в тій частині, що вони добровільно погодилися відшкодувати їй моральну шкоду, свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , що такі дані в судовому засіданні не підтвердили, навпаки указавши на щирість показань обвинувачених під час проведення з ними слідчих експериментів, а також власне самими протоколами допитів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в якості підозрюваних, які не містять скарг на дії працівників правоохоронних органів.

До того ж, оголошеним в судовому засіданні висновком прокуратури Київської області № 122 від 29.01.2015 року (матеріали судового розгляду, а. 91), ретельною перевіркою, проведеною її працівниками, спростовано версію ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про застосування до них міліцією будь яких заходів морального чи фізичного впливу, а тому підстав для внесення в ЄРДР повідомлених ним відомостей не має.

Тому суд вважає, що і ця захисна версія обвинувачених отримала належну перевірку під час судового розгляду, та дає їй критичну оцінку.

Тим більше, що всі версії були висунуті ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 лише в судовому засіданні, а не під час досудового слідства, на якому вони і повинні були відстоювати свою правову позицію шляхом подачі скарг та заяв, що вказує на їх надуманість з ціллю уникнути відповідальність в міру своєї вини.

Отже, на підставі аналізу всіх наведених доказів суд вважає, що під час судового розгляду стороною обвинувачення безспірно доведено те, що виключно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 02.10.2014 року близько 20 год. 30 хв. на автомобілі ВАЗ 21061 н.з. НОМЕР_1 з легковим загальним причепом д.н. НОМЕР_2 приїхали в село Клехівка Фастівського району Київської області, непомітно проникли спочатку в будинок, а потім у гараж та сарай, що розташовані на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_4 , з яких привласнили належне потерпілій ОСОБА_10 майно, яким не змогли заволодіти до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення кримінального провадження, досліджено всі зібрані під час досудового слідства та судового розгляду докази, всім їм дана оцінка, при цьому інших клопотань від учасників не надходило.

За таких обставин, суд визнає фактичні данні, які містять показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , протоколи огляду місць події, слідчих експериментів, речові докази, довідка вартості викраденого майна, а також показання обвинувачених, в частині, що їм не суперечать, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводять спрямованість умислу ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на вчинення незакінченого замаху на крадіжку. Зазначені докази суд кладе в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 обвинувачення, а тому критично оцінює і відхиляє показання обвинувачених в суді про свою непричетність до вчинення цього злочину, оскільки ці показання обвинувачених з усією очевидністю спростовуються сукупністю доказів, які суд визнав допустимими, належними і достовірними.

Органи досудового розслідування, правильно встановивши фактичні обставини провадження, помилково кваліфікували дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного окремо, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у тій частині, що вони вчинили закінчений замах на крадіжку.

Згідно до ч. 2 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було завершено з причин, які не залежали від її волі.

При цьому відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Як достовірно встановлено судовим розглядом і оцінено вище судом, 02.10.2014 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , непомітно проникнувши на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , саме в період вчинення об`єктивної сторони злочину, тобто фактично не встигнувши до кінця викрасти майно, були викриті співмешканцями села, у зв`язку з чим вимушено тікали з місця події, а підібрані ними для подальшого викрадання речі кинули серед двору, з якого їх винести не встигли. Тобто ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 об`єктивно не виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення крадіжки до кінця.

Зазначені обставини провадження підтвердили в суді свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . До того ж, наявність всіх речей потерпілої в межах двору підтверджується, як протоколом огляду місця події, так і власне показаннями потерпілої, яка вказувала на те, що будь які інші речі у неї викрадені не були.

Згідно до ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Отже в даному кримінальному провадженні дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного окремо, підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у тому, що вони, не вчинивши усіх дій, вчинили незакінчений замах на крадіжку.

Згідно правил ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації злочину, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, що і має місце в даному випадку.

Оскільки органи досудового розслідування, здійснюючи кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного, за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, виходили з того, що вони вчинили закінчений замах на крадіжку, а в судовому засіданні це не знайшло свого безспірного підтвердження, суд в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України змінює кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оцінюючи їх як незакінчений замах на крадіжку, кожному окремо.

Органи досудового розслідування обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного, визнали їх щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для їх врахування, оскільки зміст наданих обвинуваченими в судовому засіданні показань, не свідчить про щирість такого каяття та вказує на відсутність ознак активного сприяння розкриттю злочину.

І навпаки, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного, суд визнає те, що потерпіла не мала до обвинувачених претензій матеріального та морального характеру.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_17 , суд визнає рецидив злочинів (ст. 304 КК України).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_29 суд згідно з вимогами ст.ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким та умисним корисливим, характер та ступінь його участі у вчиненні злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не був доведений до кінця (виявлений на місці злочину під час його вчинення); дані про особу винного, який: судимий за вчинення особливо тяжкого, а також низки тяжких умисних корисливих злочинів, натомість належних висновків для себе не зробив і свою поведінку не виправив, а навпаки став на стійкий шлях незаконного заволодіння чужим майном, що являє собою велику суспільну небезпеку, новий злочин вчинив в період іспитового строку, у побуті за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом ІІІ групи.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає, що в даному випадку виправлення ОСОБА_17 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому пов`язаний з такою ізоляцією вид покарання за вчинений ним злочин, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в межах її санкції, з урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину. Правових підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України суд при цьому не вбачає.

Остаточне покарання ОСОБА_29 має бути призначено в порядку ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин після постановлення вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2014 року, від відбування покарання призначеного за яким був звільнений з випробуванням в порядку ст. 75 КК України - невідбута частина покарання становить п`ять років позбавлення волі.

При призначенні обвинуваченим ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , кожному окремо, покарання суд також згідно з вимогами ст.ст. 65, 68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким та умисним корисливим, характер та ступінь їх участі у вчиненні злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не був доведений до кінця (виявлені на місці злочину під час його вчинення); дані про особу винних, які: не судимі, за місцем проживання негативно не характеризуються, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебувають.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе у даному конкретному випадку, призначивши ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , кожному, покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та, з урахуванням обмежень, встановлених ч. 3 ст. 68 КК України, застосувати до кожного з них ст. 75 КК України і звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на обвинувачених встановлені ст. 76 КК України обов`язки, які сприятимуть їх виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.

Враховуючи доведеність обвинувачення ОСОБА_17 , його репутацію, у тому числі попередні судимості та невиконання умов іспитового строку, обраний судом вид та розмір покарання, він зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування). Тому суд, приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, а також правила ст. 377 КПК України, вважає за необхідне змінити обраний раніше щодо ОСОБА_17 запобіжний захід особисте зобов`язання на тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, виконання процесуальних рішень суду, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Враховуючи відсутність відповідних клопотань з боку сторін провадження, призначене судом покарання, раніше обраний щодо обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_19 запобіжний захід до набрання вироком законної сили в порядку ст. 377 КПК України належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 1, 336, 349 ч. 3, 368, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_32 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2014 року та призначити ОСОБА_32 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на п`ять років та один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_29 рахувати з «16» лютого 2015 року, взявши його під варту в залі судового засідання негайно.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, визнати винуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за якою призначити їм покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, кожному.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в два роки, якщо вони протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконають покладені на них обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Іспитовий строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_30 та ОСОБА_33 , кожному, обчислювати з дня постановлення вироку.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- навісний замок, металеву дужку, металеві ножиці, які зберігаються в камері схову речових доказів Фастівського МВ ГУ УМВС України в Київській області (а.к.п. 40, 41) знищити;

- автомобіль «ВАЗ» 21061 н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Фастівського МВ ГУ УМВС України в Київській області (м. Фастів, вул. Фрунзе, 1), (а.к.п. 40), який використаний як засіб вчинення злочину, коли власник не знав і не міг знати про його незаконне використання повернути власнику (законному володільцю);

- причіп н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Фастівського МВ ГУ УМВС України в Київській області (м. Фастів, вул. Фрунзе, 1), (а.к.п. 40), який використаний ОСОБА_34 як засіб вчинення злочину і який є його власністю конфіскувати.

Ураховуючи ступінь вини (співвиконавство), стягнути з обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ на користь держави процесуальні витрати в частковому порядку в розмірі 131 (сто тридцять одна) грн. 04 коп., з кожного, за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 150 від 21.10.2014 року (а.к.п. 131-135).

Накладений ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 03.10.2014 року арешт майна автомобіля «ВАЗ» 21061 н.з. НОМЕР_1 , причепу н.з. НОМЕР_2 та мобільного телефону «Самсунг -107, які належать відповідно ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (а.к.п. 44) скасувати.

Обраний ОСОБА_29 запобіжний захід особисте зобов`язання змінити на тримання під вартою, та до набрання вироком законної сили утримувати його у Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_30 та ОСОБА_31 - особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_35 БОНЧЕВ