пр. № 1-кп/759/106/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року Святошинський районний суд м.Києва
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №00019541 відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької обл., українця,
громадянина України, з середньою освітою, не одруженого,
не працюючого, зареєстрованого в
АДРЕСА_1 , проживаючого в
АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України,-
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_6 26.10.2014 року, приблизно о 17 год. 20 хв., перебуваючи за адресою м.Київ, вул.Булаховського, 5-Б, в приміщенні салону краси «Престиж» відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме:
-гаманець чорного кольору, вартістю 500 грн;
-гроші 2760 гривень та 100 доларів США, що згідно курсу валют станом на 26.10.2014 року становило 1400 грн;
-водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_5 ;
-паспорт на ім`я ОСОБА_5 ;
- косметичку, в якій знаходилась косметика, на загальну суму 1000 грн;
-нотатник синього кольору, вартістю 100 грн, а всього майна на загальну суму 5760 грн
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , 26.10.2014 року, в денний час, знаходився неподалік від салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, вирішив викрасти майно громадян.
З цією метою обвинувачений ОСОБА_6 , прибув до салону краси «Престиж», розташованого по вул. Булаховського, 5-Б в м.Києві та зайшов до нього з метою пошуку речей, які можна було б викрасти.
Знаходячись в салоні краси, обвинувачений ОСОБА_6 , звернув увагу на сумку, що лежала на дивані, яка належала ОСОБА_5 і вирішив заволодіти нею.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_6 підійшов до дивану для відвідувачів та взяв дану сумку, однак його побачила власниця сумки - потерпіла ОСОБА_5 і пред"явила йому вимогу повернути сумку та направилась за ним.
Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи викритим вказаною особою і усвідомлюючи відкритий характер вчинених ним злочинних дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на утримання викраденого ним чужого майна, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , та подальшого обернення його на свою користь і особистого збагачення, не реагуючи на вимоги ОСОБА_5 , з чужим майном з місця вчинення злочину втік, але згодом був затриманий працівниками міліції з наявним при ньому викраденим майном.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 186 ч.1 КК України, так як він відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5
22.12.2014 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, згідно якої потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 186 ч.1 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 зобовязався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Також сторонни погоджуються на призначення ОСОБА_6 покарання за ст. 186 ч.1 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 - ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.
В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, просила затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник також просили затвердити вказану угоду з потерпілою і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобовязання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом зясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілою угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам ст. 471 КПК України та може бути затверджена і по ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобовязань.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_6 , відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а тому його дії суд кваліфікує за ст. 186 ч.1 КК України, за якою слід призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Потерпіла ОСОБА_5 матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 395, 468, 471, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про примирення від 23.12.2014 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафув розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят) гривень на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1