Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Зубара В.В.,

суддів: Марчук
Н.О., Матієк Т.В.,

за участю прокурора Вергізової
Л.А.,

розглянула в судовому засіданні 09
вересня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою
заступника прокурора
Івано-Франківської області на вирок
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 12
листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 364 КК України (в ред. Закону
від 15 квітня 2008 року) - до покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
в органах державної влади, на строк 3
роки;

- за ч. 2 ст. 366 КК України (в ред. Закону
від 05 квітня 2001 року) - до покарання у
виді позбавлення волі на строк 2 роки з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
в органах державної влади, на строк 2
роки.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
в органах державної влади, на строк 3
роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_1 від відбування призначеного
основного покарання у виді позбавлення
волі з випробуванням з іспитовим
строком 3 роки з покладенням на нього
обов'язків, передбачених п. 3ч. 1 ст. 76 КК
України;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, такого, що

не має судимостей,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 366 КК України (в ред. 05 квітня
2001 року) - до покарання у виді штрафу в
розмірі 4 250 грн. з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарським функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк 1 рік;

- за ч. 5 ст. 191 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України - до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 5 років з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 212 КК України - до покарання у
виді штрафу в розмірі 1 753 692 грн. з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк 3 роки, без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 366 КК України (в ред. Закону
від 05 квітня 2001 року) - до покарання у
виді позбавлення волі на строк 2 роки з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк 2 роки.

Відповідно до вимог ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у
виді позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_2 від відбування призначеного
основного покарання у виді позбавлення
волі з випробуванням з іспитовим
строком 3 роки з покладенням на нього
обов'язків, передбачених п. 3ч. 1 ст. 76 КК
України.

Згідно з положенням статей 49, 74 КК
України звільнено ОСОБА_2 від
призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК
України, у зв'язку з закінченням
строків давності притягнення до
кримінальної відповідальності.

В апеляційному порядку вирок не
переглядався.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2
визнано винуватими та засуджено за
вчиненнями ними злочинів за таких
обставин.

Так, ОСОБА_2, будучи засновником
(власником) та одночасно директором ПП
«Ремкомбуд» (м. Івано-Франківськ),
являючись службовою особою
підприємства платника податків,
відповідальною за організацію та
контроль фінансово-господарської
діяльності підприємства, подання
податкових декларацій, звітів,
розрахунків з відображеними
фактичними даними
фінансово-господарської діяльності,
своєчасність і повноту сплати податків
та інших обов'язкових платежів, будучи
наділеним повноваженням
розпоряджатися коштами та майном
підприємства, складати і підписувати
угоди та будь-які інші документи від
імені товариства, у період з вересня 2008
року по липень 2009 року вчинив умисне
ухилення від сплати податків, зборів,
інших обов'язкових платежів, що входять
в систему оподаткування, за
попередньою змовою групою осіб, що
призвело до фактичного ненадходження
до бюджету чи державних цільових
фондів коштів у розмірі 1 753 692 грн., що
становить особливо великий розмір;
службове підроблення, а саме - вніс до
офіційних документів завідомо
неправдиві відомості, склав та видав
завідомо неправдиві документи, що
спричинило тяжкі наслідки державним
інтересам; а також, зловживаючи своїм
службовим становищем вчинив
заволодіння та розтрату чужого майна
на суму 340 568 грн., що становить особливо
великий розмір.

ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника
управління будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
Надвірнянської РДА Івано-Франківської
області, будучи службовою особою,
уповноваженою на здійснення функцій
представника влади, являючись
державним службовцем, у період з
вересня 2008 року по липень 2009 року
вчинив зловживання владою та службовим
становищем, тобто умисно, в інтересах
третіх осіб, використав своє службове
становище всупереч інтересам служби,
що заподіяло тяжких наслідків
охоронюваним законом державним
інтересам, у вигляді незаконно
перерахованих бюджетних коштів у
розмірі 568 985 грн. 60 коп., а також вчинив
службове підроблення, а саме - вніс до
офіційних документів завідомо
неправдиві відомості, склав та видав
завідомо неправдиві документи, що
спричинило тяжкі наслідки державним
інтересам.

У касаційній скарзі прокурор, не
погоджуючись із вироком суду,
постановленим щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
через неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та
особам засуджених внаслідок м'якості,
просить його скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що
суд безпідставно призначив ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 покарання із застосуванням
положень статей 69, 75 КК України, не
врахувавши в достатній мірі тяжкості
вчинених злочинів, часткового
відшкодування шкоди, а також того, що
вони раніше притягувалися до
кримінальної відповідальності, однак
за різних підстав були звільнені. Крім
того, прокурор у скарзі зазначає, що
суд, визнавши ОСОБА_1 винуватим за
вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст.
366 та ч. 2 ст. 364 КК України не правильно
зазначив редакцію даного закону.

На касаційну скаргу прокурора
засудженими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано
письмове заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора на підтримання поданої
скарги, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи, наведені в
касаційній скарзі та письмовому
запереченні на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що вона підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів, за які їх засуджено,
та правильність кваліфікації дій
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України
та ОСОБА_2 - ч. 1, ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст.
212 КК України в касаційному порядку
прокурором не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги
прокурора про неправильне
застосування вимог кримінального
закону, а саме - положення ст. 69 КК
України при призначенні покарання
засудженому ОСОБА_2, то вони, на думку
колегії суддів, є необґрунтованими.

За змістом ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України
призначення основного покарання,
нижчого від найнижчої межі,
передбаченої законом за даний злочин,
або перехід до іншого, більш м'якого
виду основного покарання може мати
місце лише за наявності кількох
обставин, що пом'якшують покарання та
істотно знижують ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з урахуванням особи
винного. А також суд, за наявності
кількох обставин, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням особи винного, може не
призначати додаткове покарання, що
передбачено законом за даний злочин.

Як убачається з мотивувальної частини
вироку, судом при призначенні ОСОБА_2
покарання із застосуванням положення
ст. 69 КК України враховано конкретні
обставини справи, ступінь тяжкості
вчинених злочинів, відсутність
обставин, що обтяжують покарання, та
наявність обставин, які пом'якшують
покарання - щире каяття, часткове
відшкодування завданої шкоди, а також
дані про його особу, зокрема те, що він
раніше не судимий, позитивно
характеризується за місцем проживання,
має на утриманні двох неповнолітніх
дітей та його незадовільний стан
здоров'я.

З урахуванням наведеного колегія
суддів уважає призначене судом
засудженому ОСОБА_2 покарання за ч. 5 ст.
191 КК України, із застосуванням
положення ст. 69 КК України,
справедливим та обґрунтованим.

Разом із тим, колегія суддів
погоджується з доводами касаційної
скарги прокурора щодо безпідставного
звільнення засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1
від відбування призначених їм покарань
з випробуванням.

За змістом ст. 75 КК України звільнення
засудженого від відбування покарання з
випробуванням може бути застосовано в
тому разі, коли суд при призначенні
покарання, враховуючи тяжкість
злочину, особу винного та інші
обставини справи, дійде висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання.

Так, місцевий суд, як убачається з
мотивувальної частини вироку, при
призначенні засудженим покарання із
застосуванням положення ст. 75 КК
України, врахував, що ОСОБА_2 щиро
розкаявся, частково відшкодував
завдану шкоду, має на утриманні двох
неповнолітніх дітей, вперше
притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно
характеризується, має незадовільний
стан здоров'я, ОСОБА_1 - щиро розкаявся,
частково відшкодував завдану шкоду,
позитивно характеризується, вперше
притягується до кримінальної
відповідальності.

Між тим, колегія суддів уважає, що судом
при застосуванні інституту звільнення
засуджених від відбування покарання,
відповідно до вимог ст. 75 КК України, в
достатній мірі не було враховано, що
вони вчинили особливо тяжкі, тяжкі та
середньої тяжкості злочини,
відшкодували завдану шкоду лише в
незначному розмірі.

З огляду на викладене, вирок суду не
може бути визнаний законним та
обґрунтованим, а тому його слід
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, під час якого
необхідно врахувати вищезазначене, з
дотриманням вимог кримінального та
кримінально-процесуального закону, а
також, враховуючи висновки Верховного
Суду України, які є обов'язковими для
застосування під час розгляду справ
аналогічних категорій, прийняти
законне, обґрунтоване та мотивоване
рішення.

Якщо за наслідками нового судового
розгляду справи суд дійде висновку про
доведеність винуватості ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в інкримінованих їм злочинах, то
застосування інституту звільнення їх
від відбування покарання, відповідно
до ст. 75 КК України, слід уважати
необґрунтованим.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960
року), пунктами 11, 15 розділу XI
«Перехідні положення» Кримінального
процесуального кодексу України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 12
листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

С у д д і:

В.В. Зубар Н.О. Марчук Т.В. Матієк