справа № 216/446/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2015 року р.
Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Вишневе Широківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, освіта професійно-технічна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного на військову службу 19.05.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), оператора зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2014 р. №107 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а з 04.10.2014 р. призначено на посаду оператора зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_3 , затвердженого командиром військової частини, для військовослужбовців визначений робочий час з 08.00 год. до 17.00 год., обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-XIV (далі Статутів), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, вирішив не з`являтись вчасно о 08.00 год. 11.12.2014 р., на службу без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби та проводити час на власний розсуд за місцем свого мешкання.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, о 08.00 год. 11.12.2014 р. на службу не вийшов та продовжував не з`являтись на службу без поважних причин до 08.00 год. 19.01.2015 р., тобто тривалістю понад один місяць.
У період нез`явлення на службу без поважних причин, солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та в інших місцях, де проводив час на власний розсуд, при цьому поважних причин для нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі тяжкою хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав, при чому органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи ухилятись від служби до 08.00 год. 19.01.2015 р.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_1 ) та проходячи службу на посаді оператора зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, о 08.00 год. 11.12.2014 р. вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, проводячи свій час на власний розсуд за місцем свого мешкання та в інших місцях, ухиляючись від військової служби до 08.00 год. 19.01.2015 р., тобто тривалістю понад один місяць, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 407 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а саме: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, приймав участь в антитерористичній операції, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних та інших обставин, а також беззастережне визнання вини, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 2 роки, та з рахуванням усіх вищезазначених пом`якшувальних обставин сторони погоджуються замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити службове обмеження на той самий строк із відрахуванням у дохід держави з суми грошового забезпечення ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 10 відсотків.
Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є:
· для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України.
Підозрюваному ОСОБА_4 при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 407 КК України та підтвердив добровільність укладення угоди.
Судом роз`яснено ОСОБА_4 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину, щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, він має права передбачені ст. 474 ч. 5 КПК України. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався поясненнями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, що укладення угоди є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Укладена угода повністю відповідає вимогам ст. 469 ч.ч. 2, 4 КПК України, та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, укладення угоди є добровільним, виконання угоди обвинуваченим є можливим.
Керуючись ст. ст. 474, 475 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.3 ст. 407 КК України службове обмеження строком на 2 /два/ роки, із відрахуванням у дохід держави з суми грошового забезпечення грошових коштів у розмірі 10 відсотків.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
СУДДЯ: