АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 11/796/1694/2013
Головуючий у першій інстанції
Категорія: ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,
Доповідач Павленко О.П.
ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді
Павленко О.П.

суддів
Гладія С.В. , Юденко Т.М.

при секретарях
Левківської Н.В., Шевчук О.В.

з участю прокурорів
Гуменюк Л.М., Мінакової Г.О.,

Карпука Ю.А.

захисника
ОСОБА_3

потерпілої
ОСОБА_4

засуджених
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві кримінальну
справу за апеляціями прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, та засуджених на
вирок Святошинського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2013 року

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Києва, громадянин України, який не
працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1,
раніше судимий:

- 21.03.2006 року Дніпровським районним
судом м. Києва за ст.ст. 309 ч. 2, 307
ч. 2, 70 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років 6
місяців з конфіскацією всього майна, що
є його особистою власністю;

- 13.11.2012 року Солом'янським районним
судом м. Києва за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки 3
місяці,

визнаний винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.
185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та йому
призначено покарання:

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді
позбавлення волі на строк 3 троки;

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді
позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 років 6
місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_5
призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років 6
місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України
остаточне покарання ОСОБА_5 шляхом
часткового складання покарань з
урахуванням покарання за вироком
Солом'янського районного суду м. Києва
від 13 листопада 2012 року, призначено у
виді 6 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5
на відшкодування завданої
матеріальної шкоди на користь ОСОБА_7 -
500 гривень, на користь ОСОБА_8 - 850
гривень, на користь ОСОБА_9 - 1158 гривень.

Цим же вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець
м.Сімферополь АР Крим,
громадянин України, який не працює,
проживає за адресою: АДРЕСА_2, на
підставі ст. 89 КК України раніше не
судимий,

визнаний винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.
186, ч. 2 ст. 309 КК України, та йому
призначено покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у
виді позбавлення волі на строк 1 рік 6
місяців;

за ч. 2 ст. 309 КК України у виді
позбавлення волі на строк 2 роки;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточне
покарання ОСОБА_6 призначено у виді
позбавлення волі на строк 5 років.

По справі вирішено питання щодо
речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, ОСОБА_5, будучи
засудженим 21 березня 2006 року
Дніпровським районним судом м. Києва за
ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, 10
листопада 2011 року, приблизно о 13 год. 45
хв., знаходячись на території
спортивного майданчика середньої
загальноосвітньої школи № 78,
розташованого по вул. Г.Космосу,1 в м.
Києві, зустрівся з невстановленою
слідством особою, з якою домовився про
придбання наркотичного засобу - опію
ацетильованого для особистого
вживання. Далі ОСОБА_5 передав цій особі
гроші в сумі 300 гривень, на що остання
повідомила, що наркотичний засіб через
15 хвилин буде залишений в
електролічильнику, який знаходиться на
третьому поверсі під'їзду № 1 будинку №
1 по вул. Г. Космосу в м. Києві. В цей же
день, приблизно о 14 год., ОСОБА_5 в
обумовленому місці виявив презерватив
з наркотичним засобом - опієм
ацетильованим, масою опію
ацетильованого в перерахунку на суху
речовину в рідині - 0,091 г, а тим
самим незаконно придбав наркотичний
засіб, який сховав до правої кишені
своєї куртки, та, незаконно зберігаючи
при собі без мети збуту, направився за
місцем свого проживання. Однак,
приблизно о 14 год. 15 хв. в цей же день,
був затриманий працівниками міліції
біля будинку № 1 по вул. Г.Космосу в м.
Києві, а наркотичний засіб у нього був
вилучений.

Крім цього, ОСОБА_5 14 січня 2012 року,
приблизно о 20 год.10 хв., знаходячись
біля торгівельного комплексу
«Борщагівський», розташованого по вул.
Зодчих, 58-а в м. Києві,
зустрівся з невстановленою слідством
особою, у якої шляхом купівлі за 240
гривень повторно незаконно придбав без
мети збуту наркотичний засіб - опій
ацетильований, масою опію
ацетильованого в перерахунку на суху
речовину в рідині - 0,039 г, який
знаходився в ін'єкційному шприці
місткістю 5 мл. та який сховав до правої
зовнішньої кишені своєї куртки, та,
незаконно повторно зберігаючи при собі
без мети збуту, з метою подальшого
вживання направився до будинку № 80 по
вул. Зодчих в м. Києві. Однак приблизно о
20 год. 30 хв. в цей же день, ОСОБА_5 по вул.
Зодчих, 80 в м. Києві був затриманий
працівниками міліції, а наркотичний
засіб у нього був вилучений.

Крім того, ОСОБА_5 21 січня 2012 року
приблизно об 11 год., знаходячись в
салоні маршрутного таксі № 203, яке
рухалось по пр-ту. Перемоги в м. Києві,
скориставшись тим, що за його діями
ніхто не спостерігає, із сумочки
ОСОБА_10 повторно таємно викрав належне
їй майно загальною вартістю 129 гривень,
а саме: гаманець, вартістю 50 гривень, в
якому знаходились гроші в сумі 79
гривень та 5 дисконтних карток,
кредитна картка банку «Ощадбанк»,
після чого з місця скоєння злочину
втік, завдавши потерпілій ОСОБА_10
матеріальну шкоду.

Крім того, 25 січня 2012 року, приблизно о 19
год., ОСОБА_5, знаходячись в салоні
маршрутного таксі № 401, яке рухалось
від зупинки громадського транспорту
«Індустріальний шляхопровід» до
зупинки громадського транспорту «вул.
Г. Севастополя» в м. Києві,
скориставшись тим, що за його діями
ніхто не спостерігає, із сумочки ОСОБА_9
повторно таємно викрав належне їй
майно загальною вартістю 2088 гривень, а
саме: мобільний телефон «Самсунг 5230»,
вартістю 983 гривні з карткою пам'яті,
вартістю 80 гривень та сім-карткою
оператора мобільного зв'язку «МТС»,
вартістю 25 гривень; мобільний телефон
«Самсунг Е-380», вартістю 930 гривень, із
сім-карткою оператора мобільного
зв'язку «Київстар», вартістю 20 гривень;
чохол для мобільного телефону,
вартістю 50 гривень, після чого з місця
скоєння злочину втік, завдавши
потерпілій ОСОБА_9 матеріальну
шкоду.

Крім того, 17 березня 2012 року, приблизно
о 14 год. 30 хв., ОСОБА_5, знаходячись в
салоні маршрутного таксі № 421, біля
зупинки громадського транспорту по
пр-ту. Л. Курбаса, 5-В в м.
Києві, скориставшись тим, що за його
діями ніхто не спостерігає, із сумочки
ОСОБА_12 повторно таємно викрав належне
їй майно загальною вартістю 850 гривень,
а саме: мобільний телефон «Нокія-С3»,
вартістю 800 гривень, із сім-карткою
оператора мобільного зв'язку «Лайф»,
вартістю 50 гривень, після чого з місця
скоєння злочину втік, завдавши
потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду.

Крім того, 02 квітня 2012 року, приблизно о
18 год. 30 хв., ОСОБА_5 знаходячись в салоні
маршрутного таксі № 401, біля зупинки
громадського транспорту, розташованої
по вул. Зодчих, 72 в м. Києві,
скориставшись тим, що за його діями
ніхто не спостерігає, із сумочки
ОСОБА_13 повторно таємно викрав належне
їй майно загальною вартістю 450 гривень,
а саме: мобільний телефон «Нокіа-5130»,
вартістю 450 гривень, із сім-карткою
оператора мобільного зв'язку «Лайф»,
після чого з місця вчинення лочину
втік, завдавши потерпілій ОСОБА_13
матеріальну шкоду.

Крім того, 05 квітня 2012 року, приблизно о
19 год. 30 хв., ОСОБА_5, знаходячись в
салоні маршрутного таксі № 421, біля
зупинки громадського транспорту,
розташованої по пр-ту. Л. Курбаса, 2/13 в м.
Києві, скориставшись тим, що за його
діями ніхто не спостерігає, із сумочки
ОСОБА_8 повторно таємно викрав належне
їй майно загальною вартістю 845 гривень,
а саме: мобільний телефон «Самсунг-3560»,
вартістю 800 гривень, із сім-карткою
оператора мобільного зв'язку
«Київстар», вартістю 25 гривень, на
рахунку якої знаходились гроші в сумі 20
гривень, після чого з місця скоєння
злочину втік, завдавши потерпілій
ОСОБА_14 матеріальну шкоду.

Крім того, 25 травня 2012 року, приблизно о
15 год. 30 хв., ОСОБА_5, знаходячись в
салоні маршрутного таксі № 401 біля
зупинки громадського транспорту,
розташованої по пр-ту. Л. Курбаса, 9 в м.
Києві, скориставшись тим, що за його
діями ніхто не спостерігає, із сумочки
ОСОБА_15 повторно таємно викрав належне
їй майно, загальною вартістю 210 гривень,
а саме: мобільний телефон «Нокіа-6500»,
вартістю 150 гривень, із сім-карткою
оператора мобільного зв'язку «Лайф»,
вартістю 30 гривень, на рахунку якої
знаходились гроші в сумі 30 гривень,
після чого з місця скоєння злочину
втік, завдавши потерпілій ОСОБА_15
матеріальну шкоду.

Крім того, 01 лютого 2012 року, приблизно о
08 год., ОСОБА_5, знаходячись в салоні
маршрутного таксі № 401 по вул. Я. Коласа
в м. Києві, скористався тим, що за його
діями ніхто не спостерігає, рукою
проник до сумочки ОСОБА_16, звідки
намагався повторно таємно викрасти
належне їй майно, загальною вартістю 1516
грн., а саме: гаманець, вартістю 400
гривень, в якому знаходились гроші в
сумі 1116 гривень, однак довести свій
злочинний умисел до кінця не зміг з
причин, що не залежали від його волі,
оскільки був затриманий громадянами,
які знаходились в салоні зазначеного
маршрутного таксі.

Крім того, 30 липня 2012 року, приблизно о
08.00 годин, ОСОБА_5, знаходячись біля
будинку № 5 по пр-ту Л. Курбаса в м.
Києві, за попередньою змовою із ОСОБА_6,
повторно відкрито викрали чуже майно,
яке належить ОСОБА_4

Так, ОСОБА_5 30 липня 2012 року, приблизно о
08 год., разом із ОСОБА_6,
знаходячись на зупинці громадського
транспорту, розташованої по пр-ту
Л. Курбаса, 5 в м. Києві, побачили
раніше незнайому їм ОСОБА_4, майно якої
вирішили таємно викрасти. Коли на
зазначену зупинку громадського
транспорту прибув автобус маршруту №
411, який слідував від вул. Симиренка до
станції метро «Палац Спорту» в м. Києві,
то ОСОБА_6 і ОСОБА_5 зайшли слідом за
ОСОБА_4 в салон даного автобуса.
Знаходячись позаду ОСОБА_4, ОСОБА_5
непомітно для останньої розкрив її
жіночу сумку, звідки повторно таємно
викрав належне їй майно загальною
вартістю 3170 гривень, а саме: гаманець,
вартістю 150 гривень, в якому
знаходились гроші в сумі 20 гривень,
золотий ланцюжок з кулоном загальною
вартістю 2200 гривень, золотий браслет з
кулоном вартістю 800 гривень. Далі
ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 на цій же зупинці
громадського транспорту вийшли із
салону автобуса та пішли від зупинки в
напрямку ринку «Колібріс».

В цей же час ОСОБА_4 побачила, що у неї
відкрита сумка та виявила відсутність
належного їй гаманця. Здогадавшись, що
саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які стояли
позаду неї, викрали у неї майно, ОСОБА_4
вийшла із салону автобуса, підбігла до
останніх та стала вимагати, щоб вони
повернули її речі. ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
намагаючись привласнити таємно
викрадене у ОСОБА_4 майно, повернули їй
лише гаманець та, усвідомлюючи, що їх
викрито ОСОБА_4, з частиною викрадених
речей з місця скоєння злочину втекли,
розподіливши їх між собою.

Крім цього, ОСОБА_5 повторно, за
попередньою змовою із ОСОБА_6, 14 серпня
2012 року незаконно придбали та
зберігали без мети збуту наркотичний
засіб. Так, перебуваючи на ринку
«Дніпро» 14 серпня 2012 року, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою
зустрілись з невстановленою слідством
особою, у якої шляхом купівлі за 150
гривень, незаконно придбали для
спільного особистого вживання
наркотичний засіб - опій ацетильований,
масою в перерахунку на суху речовину в
рідині 0,009 г, який знаходився в
медичному шприці місткістю 5 мл. Далі
ОСОБА_5, сховавши зазначений медичний
шприц з наркотичним засобом в праву
кишеню своїх штанів, разом із ОСОБА_6
направились до будинку № 15 по вул.
Корольова в м. Києві, де приблизно о 14
год. 30 хв. в цей же день, побачивши, що до
них наближаються працівники міліції та
намагаючись позбутись придбаного ними
спільно наркотичного засобу, ОСОБА_6,
переданий йому ОСОБА_5 медичний шприц з
наркотичним засобом викинув на землю.
Однак зазначене було помічено
працівниками міліції, які в подальшому
вилучили вищевказаний медичний шприц з
наркотичним засобом - опієм
ацетильованим, який ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за
попередньою змовою між собою незаконно
зберігали без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_6 26 лютого 2012 року,
приблизно о 17 год., знаходячись в
приміщенні торговельного центру
«Велика Кишеня», розташованого по пр-ту
Л. Курбаса, б.6-Г в м. Києві,
скориставшись тим, що за його діями
ніхто не спостерігає, повторно таємно
викрав чуже майно, яке належить ТОВ
«Фудмаркет», загальною вартістю 183
гривні 20 копійок, а саме: дві упаковки
кави «Якобс Монарх», які заховав під
свою куртку та, не розрахувавшись на
касі, направився до виходу з
торговельного залу магазину. Однак
довести свій злочинний умисел до кінця
ОСОБА_6 не зміг з причин, що не залежали
від його волі, оскільки при виході з
магазину був затриманий охоронцем, а
викрадене майно у нього було вилучено.

В апеляції прокурор, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, не оспорюючи
обґрунтованість засудження ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 та правильність кваліфікації їх
дій, просить вирок суду першої
інстанції скасувати в частині
призначеного засудженим покарання
через його невідповідність ступеню
тяжкості вчинених злочинів і особі
кожного засудженого внаслідок м'якості
та постановити новий вирок, яким
призначити покарання:

- ОСОБА_5 за ст. 309 ч. 2 КК України - 3 роки
позбавлення волі, за ст. 185 ч. 2 КК
України - 4 роки позбавлення волі, за ст.
15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України - 2 роки
позбавлення волі, за ст. 186 ч.2 КК України
- 6 років позбавлення волі; на підставі
ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим - 6
років позбавлення волі; на підставі ч. 4
ст. 70 КК України до покарання
призначеного за сукупністю злочинів
частково приєднати невідбуту частину
покарання за вироком Солом'янського
районного суду м. Києва від 13 листопада
2012 року та остаточно призначити ОСОБА_5
покарання у виді 7 років позбавлення
волі;

- ОСОБА_6 за ст. 309 ч. 2 КК України - 2 роки
позбавлення волі, за ст. 15 ч. 2, 185
ч. 2 КК України - 2 роки позбавлення
волі, за ст. 186 ч. 2 КК України - 6 років
позбавлення волі; на підставі ст. 70 ч. 1
КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим остаточно
призначити ОСОБА_6 - 6 років позбавлення
волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
уважає, що суд першої інстанції при
призначенні покарання недостатньо
врахував ступінь тяжкості вчинених
засудженими злочинів та дані про їх
особу. Зокрема, не прийняв до уваги те,
що ОСОБА_5 за місцем проживання
характеризується посередньо, за
короткий проміжок часу скоїв ряд
злочинів та не відшкодував завдану
потерпілим матеріальну шкоду, на час
вчинення злочинів не працював,
зловживав наркотичними засобами, а
тому, на думку прокурора, характер та
обставини вчинення ОСОБА_5 злочинів
свідчать про його стійкий
антисоціальний спосіб життя.

При призначенні покарання ОСОБА_6, як
зазначає апелянт, судом недостатньо
враховано те, що він раніше
неодноразово судимий за вчинення
корисливих злочинів, повторно скоїв
декілька злочинів, один з яких є тяжким,
за місцем проживання характеризується
посередньо, на час вчинення злочинів не
працював.

В апеляції з доповненнями засуджений
ОСОБА_5, не оспорюючи правильність
засудження та юридичну кваліфікацію
його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,
а також ч. 2 ст. 309 КК України за
епізодами від 10 листопада 2011 року та 14
січня 2012 року, але не погоджуючись з
висновками суду в частині його
засудження за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2
ст. 309 КК України за епізодом від 14
серпня 2012 року і вважаючи суворим
призначене йому покарання, просить
змінити вирок Святошинського
районного суду м. Києва від 11 квітня 2013
року: виключити із вироку посилання про
вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2
ст. 186 КК України, за попередньою змовою
із ОСОБА_6, перекваліфікувати його дії в
цій частині на ст. 185 ч. 2 КК України і
призначити більш м'яке покарання;
виключити із кваліфікації його дій за
ч. 2 ст. 309 КК України кваліфікуючу
ознаку - за попередньою змовою групою
осіб; остаточне покарання на підставі
ч. 4 ст. 70 КК України призначити більш
м'яке, ніж призначив йому суд першої
інстанції.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги,
ОСОБА_5 вважає, що під час досудового
слідства та в суді участь ОСОБА_6 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
309 КК України, а також у крадіжці майна
потерпілої ОСОБА_4, не знайшла свого
підтвердження, оскільки не доводиться
жодним доказом. Суд безпідставно не
прийняв до уваги показання ОСОБА_6 про
непричетність до цих злочинів, а також
і його показання про те, що 14 серпня 2012
року він особисто придбав і зберігав
наркотичний засіб для власного
вживання, ОСОБА_6 про зазначене нічого
відомо не було, а та обставина, що його
затримали разом із ОСОБА_6, який в той
час на його прохання тримав у руці
медичний шприц з наркотичним засобом,
не доводить участь останнього у цьому
злочину.

Крадіжку майна ОСОБА_4, як стверджує
апелянт, він також вчинив самостійно,
про те, що в салоні маршрутного таксі
він викрав у потерпілої гаманець
ОСОБА_6 нічого відомо не було, про
зазначене він довідався лише тоді, коли
потерпіла звернулася до них з
проханням повернути її речі. ОСОБА_6
переконав його повернути викрадене
майно, тому він і повернув гаманець
потерпілій. Вважає, що потерпіла ОСОБА_4
обмовляє ОСОБА_6, а інші докази, які б
свідчили про причетність ОСОБА_6 до
цього злочину в справі відсутні. На
думку апелянта, суд безпідставно
прийняв до уваги його показання під час
досудового слідства, не звернувши
увагу на те, що він, будучи
наркозалежною особою, допитувався без
участі захисника, а тому обмовив ОСОБА_6

В апеляції засуджений ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, просить змінити
вирок Святошинського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2013 року,
перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15,
ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185
КК України і призначити йому покарання
за цим законом, врахувавши тяжке
матеріальне становище його родини.
Одночасно ОСОБА_6 порушує питання про
визнання його невинуватим у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.
309 КК України, у зв'язку з відсутністю в
його діях складу цих злочинів.

В обґрунтування своїх вимог апелянт, не
оспорюючи доведеність винуватості у
вчиненні замаху на крадіжку, вказує, що
судом безпідставно його дії в цій
частині були кваліфіковані за ознакою
повторності, не дивлячись на те, що
попередні його судимості були
погашені.

Крім того, як уважає засуджений, його
винуватість у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК
України, не знайшла свого
підтвердження під час досудового
слідства та в суді першої інстанції, а
тому висновки суду в цій частині не
відповідають фактичним обставинам
справи.

На думку апелянта, суд належним чином
не перевірив його доводи щодо
непричетності до цих злочинів, які
ОСОБА_5 вчинив самостійно; безпідставно
прийняв до уваги його показання під час
досудового слідства, не врахувавши при
цьому, що такі показання не
підтверджуються будь-якими іншими
доказами. Зокрема, суд не врахував, що
ОСОБА_5 заперечував його участь у
незаконному придбанні та зберіганні
наркотичного засобу, до того ж
наркотики він ніколи не вживав, на
обліку у лікаря нарколога не перебуває
та ніколи не притягувався до
кримінальної відповідальності за
вчинення аналогічних злочинів. Що
стосується його обвинувачення за ч. 2
ст. 186 КК України, то воно, на думку
апелянта, побудовано лише на
суперечливих показаннях потерпілої,
яка його обмовляє, та даних протоколу
вилучення у нього 20 гривень, який є
неналежним доказом.

В запереченнях, поданих на апеляційну
скаргу прокурора, ОСОБА_5 наполягає на
задоволенні своєї апеляції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення прокурора, котра підтримала
апеляцію прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, заперечувала проти
задоволення апеляцій засуджених,
погодившись лише із доводами
засудженого ОСОБА_6 в частині
необхідності перекваліфікації його
дій на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК
України, з урахуванням відсутності в
його діях в цій частині такої
кваліфікуючої ознаки як повторність;
пояснення засуджених та захисника
ОСОБА_3, які підтримали апеляції
засуджених та заперечували проти
задоволення апеляції прокурора;
провівши судове слідство у визначених
межах, судові дебати та заслухавши
останнє слово засуджених; перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів вважає
апеляції прокурора та засудженого
ОСОБА_5 такими, що не підлягають
задоволенню, а апеляцію засудженого
ОСОБА_6 такою, що підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про
доведеність винуватості ОСОБА_5 у
повторному таємному викраденні майна
потерпілих: ОСОБА_10 - 21 січня 2012 року,
ОСОБА_9 - 25 січня 2012 року, ОСОБА_12 - 17
березня 2012 року, ОСОБА_13 - 02
квітня 2012 року, ОСОБА_8 - 05 квітня 2012
року, ОСОБА_15 - 25 травня 2012 року; у
закінченому замаху на повторне таємне
викрадення 01 лютого 2012 року майна
потерпілої ОСОБА_18, а також у
незаконному повторному придбанні та
зберіганні наркотичних засобів без
мети збуту 10 листопада 2011 року і 14 січня
2012 року, за обставин, наведених у
вироку, підтверджуються наявними у
справі доказами, в апеляціях не
оспорюються, а тому в зазначеній
частині відповідно до вимог ст. 365 КПК
України 1960 року колегією суддів не
перевіряються.

Дії засудженого ОСОБА_5 в цій частині,
виходячи із визнаних судом доведених
фактичних обставин справи, вірно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 185 КК України.

Оскільки в суді першої інстанції
засуджений ОСОБА_6 не оспорював
фактичні обставини вчинення ним 26
лютого 2012 року замаху на крадіжку
майна, належного ТОВ
«Фудмаркет», а в апеляції лише порушує
питання про виключення з юридичної
кваліфікації його дій за цим злочином
ознаки повторності, висновки суду
першої інстанції, як такі, що не
оспорюються в апеляціях, про
доведеність винуватості ОСОБА_6 у
закінченому замаху на таємне
викрадення чужого майна колегією
суддів згідно з вимогами ст. 365 КПК
України 1960 року не перевіряються.

Що стосується тверджень засудженого
ОСОБА_6 про допущену судом помилку при
кваліфікації його дій за закінчений
замах на вчинення крадіжки, а саме, за
кваліфікуючою ознакою повторність, то
вони заслуговують на увагу.

Як убачається із вироку, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_6,
будучи раніше неодноразово судимим, а
саме 18.04.1996 року Нахімовським районним
судом м. Севастополя за ст. ст. 86-1, 81 ч. 3,
17 ч. 2, 44, 42 КК України (в редакції 1960 року)
до покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки; 18.12.2002 року Центральним
районним судом м. Сімферополя за ст. ст.
185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 3 роки;
17.03.2003 року Совєтським районним судом
Автономної Республіки Крим за ст.ст. 185
ч. 3, 190 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки, новий умисний корисливий
злочин вчинив 26 лютого 2012 року.

Але суд першої інстанції не
з'ясував час та правові підстави
звільнення ОСОБА_6 від
покарання за останнім вироком, проте за
даними, отриманими судом апеляційної
інстанції під час судового слідства,
ОСОБА_6 був звільнений із місць
позбавлення волі 14 листопада 2005 року на
підставі постанови Веселівського
районного суду Запорізької області від
08 листопада 2005 року умовно - достроково
на невідбуту частину покарання 10
місяців 28 днів, а тому, з урахуванням
приписів ч. 1 ст. 55 КК України 1960 року, ст.
ст. 5, 90, п. 7, 8 ч. 1 ст. 89 КК України 2001 року,
він вважається таким, що не має
судимостей за вироками від 18 квітня 1996
року, 18 листопада 2002 року, 17 березня 2003
року, оскільки вони погашені до
вчинення ним 26 лютого 2012 року замаху на
крадіжку майна, належного ТОВ
«Фудмаркет».

Таким чином, із вступної частини вироку
підлягають виключенню відомості про
судимості ОСОБА_6 за вищевказаними
вироками.

Крім того, оскільки у діях
ОСОБА_6, пов'язаних із замахом на
крадіжку чужого майна, з огляду та те,
що станом на 26 лютого 2012 року він
вважався особою не судимою в силу ст. 89
КК України, відсутня така кваліфікуюча
ознака як повторність, дії ОСОБА_6 в цій
частині підлягають перекваліфікації з
ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 15,
ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням йому
покарання у межах санкції цього закону
про кримінальну відповідальність.

Що стосується доводів
засудженого ОСОБА_5 про те, що
викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 30
липня 2012 року ним було вчинено таємно
та без участі ОСОБА_6, а також тверджень
ОСОБА_6 про безпідставне його
засудження за вчинення за попередньою
змовою із ОСОБА_5 цього злочину, то вони
не заслуговують на увагу, оскільки
висновки суду першої інстанції про
доведеність винуватості обох
засуджених у вчиненні повторно
відкритого викрадення майна ОСОБА_4 за
попередньою змовою групою осіб, за
обставин встановлених судом,
відповідають фактичним обставинам і
підтверджені зібраними у
встановленому порядку доказами, які
досліджені, належно оцінені судом і
детально викладені у вироку.

Так, суд першої інстанції,
проаналізувавши показання потерпілої
ОСОБА_4, дані нею як під час досудового
слідства, так і в суді, які є
послідовними та узгоджуються з іншими
доказами по справі, обґрунтовано
поклав їх в основу рішення про
доведеність винуватості засуджених у
вчиненні цього злочину.

З показань потерпілої ОСОБА_4 в суді
першої та апеляційної інстанції
вбачається, що 30 липня 2012 року,
приблизно о 08 год., вона знаходилась на
зупинці громадського транспорту по пр.
Л.Курбаса, 5 в м. Києві, зайшла в салон
маршрутного таксі № 411 через передні
двері. Оскільки в салоні було багато
пасажирів, стояла на сходах біля
виходу, за нею в маршрутне таксі зайшли
ще двоє чоловіків, хто саме вона не
бачила, але її притиснули, двері
автобуса не зачинялися, тому ті
пасажири, які зайшли за нею, вийшли із
салону маршрутного таксі. Вона хотіла
заплатити за проїзд, але виявила, що її
сумка відкрита і в ній відсутній
гаманець, тому відразу ж вийшла із
автобуса, який ще не від'їхав від
зупинки. Вона побачила, що від зупинки
йдуть ОСОБА_5 і ОСОБА_6, тому, зрозумівши,
що саме вони заходили після неї в салон
маршрутного таксі, пішла за ними. Вона
їх наздогнала та стала просили
повернути їй гаманець. Спочатку ОСОБА_5
та ОСОБА_6 стверджували, що нічого у неї
не брали, а потім ОСОБА_6 запропонував
їй відійти за ріг будинку, щоб з'ясувати
це питання, на що вона погодилась. Далі
ОСОБА_5 став напроти неї,
закриваючи ОСОБА_6, а останній в цей час,
як вона зрозуміла, перевіряв вміст її
гаманця. Вона просила повернути їй
гаманець, повідомивши, що в ньому
знаходиться лише 20 грн., які вони можуть
залишити собі, після чого саме
ОСОБА_6 повернув їй гаманець. ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 пішли, а вона стала перевіряти
вміст гаманця, згадавши, що в ньому
знаходились її золоті прикраси, але не
виявивши їх, знову пішла за ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, звертаючись до них з проханням
повернути їй золоті вироби. Вони
сказали, що більше нічого у неї не
брали, тому вона повернулася на зупинку
громадського транспорту та
зателефонувала в міліцію. Через
недовгий проміжок часу приїхали
працівники міліції, вона їм описала
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, повідомила про
обставини викрадення у неї гаманця з
грошима та золотими прикрасами, після
чого разом з працівниками міліції
поїхала оглядати прилеглу територію.
Побачивши осіб, які викрали її
гаманець, вказала на них, тому
працівники міліції затримали ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 В подальшому їй слідчий
повернув її золоті прикраси та 20
гривень, повідомивши, що викрадене у
неї майно було вилучено у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6

Під час досудового слідства потерпіла
давала аналогічні показання, у тому
числі і в ході очних ставок, проведених
між нею та кожним обвинуваченим 15
серпня 2012 року, не змінюючи, як
стверджують засудженні, а лише
уточнюючи та доповнюючи свої показання
( т. 1 а.с. 103-104, 105-106).

Показання потерпілої ОСОБА_4
узгоджуються і з показаннями
допитаного в суді свідка ОСОБА_19 -
інспектора роти патрульної служби
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, який опитував потерпілу
безпосередньо на місці події та
приймав участь у затримання ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а також з письмовими доказами,
складеними з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
зокрема, даними протоколу огляду та
вилучення від 30 липня 2012 року у ОСОБА_5
золотих прикрас (т. 1 а.с. 71), протоколу
огляду та вилучення від 30 липня 2012 року
у ОСОБА_6 купюри номіналом 20 гривень (т.1
а.с. 72), протоколу огляду предметів та
речей від 30 липня 2012 року, з якого
убачається, що ОСОБА_4 впізнала, як
належні їй, золоті вироби та гроші,
викрадені у неї 30 липня 2012 року (т.1 а.с.
111-115).

Оскільки у колегії суддів немає
підстав для сумніву в правдивості
показань потерпілої, доводи засуджених
про їх обмову потерпілою не
заслуговують на увагу.

До того ж аналіз показань потерпілої
ОСОБА_4 свідчить про узгодженість дій
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, пов'язаних із
викраденням у неї особистого майна, а
про відкритий характер дій засуджених
свідчить та обставина, що хоч майно у
потерпілої було викрадено таємно, але
після виявлення потерпілою крадіжки її
майна і викриття в цьому саме ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, вони продовжили утримувати
чуже майно, повернувши потерпілій лише
його частину - гаманець, а інше, належне
потерпілій майно, було вилучено як у
ОСОБА_5, так і ОСОБА_6 вже після їх
затримання працівниками міліції.

При цьому, твердження засуджених про
те, що у ОСОБА_6 купюра номіналом в 20
гривень вилучалася в присутності лише
одного понятого, що є порушенням вимог
кримінально-процесуального закону, є
безпідставним, оскільки, як убачається
з відповідного протоколу від 30 липня 2012
року, таке вилучення відбувалося в
присутності двох понятих, які своїми
підписами засвідчили правильність
проведення цієї дії. Крім того, сам
ОСОБА_6 жодних зауважень в
протоколі не вказав, а в суді не
заперечував тієї обставини, що дійсно у
нього працівники міліції вилучили
купюру номіналом в 20 гривень, яку йому
передав ОСОБА_5, і не оспорював її
належність потерпілій.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
показання ОСОБА_6 і ОСОБА_5 про
непричетність ОСОБА_6 до викрадення
майна ОСОБА_4 та розцінив їх як бажання
засуджених пом'якшити
відповідальність за скоєний злочин.
Крім того, за наявності доказів
винуватості обох засуджених у вчиненні
цього злочину, показання як ОСОБА_5, так
і ОСОБА_6 під час досудового слідства,
які вони змінювали, не можуть в даному
випадку вплинути на правильність
висновку суду в цій частині. До того ж
колегією суддів не було встановлено
порушення права на захист ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 під час досудового слідства.

Таким чином, всупереч наведених
доводів апеляцій засуджених, а також
доводів апеляції ОСОБА_5 про
неправильну юридичну кваліфікацію в
цій частині його дій, судом першої
інстанції, з огляду на доведеність
винуватості обох засуджених, дії
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правильно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України,
як відкрите викрадення чужого майна,
вчинене повторно і за попередньою
змовою групою осіб.

Доводи ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв
за попередньою змовою із ОСОБА_5
14 серпня 2012 року злочину, пов'язаного із
незаконним обігом наркотичних засобів,
також не заслуговують на увагу,
оскільки спростовуються зібраними по
справі доказами, дослідженими під час
судового розгляду.

Так, і ОСОБА_6, і ОСОБА_5 не оспорювали
тієї обставини, що зранку 14 серпня 2012
року до часу затримання працівниками
міліції вони постійно знаходились
разом, домовлявся про придбання
наркотичного засобу ОСОБА_5, а в той час,
коли вони перебували біля будинку № 15
по пр. Корольова в м. Києві і їх побачили
працівники міліції, медичний шприц із
наркотичним засобом знаходився саме в
руках у ОСОБА_6 та він його викинув.

Свідок ОСОБА_21 - інспектор патрульної
служби Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві в суді показав, що
побачив двох чоловіків, котрі зайшли за
гаражі, та в той час, коли він підійшов
ближче до них, помітив як ОСОБА_6, який
тримав у руці медичний шприц і
намагався зробити собі ін'єкцію,
викинув його на землю. Свідки
ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили в суді
обставини вилучення працівником
міліції медичного шприца з рідиною,
показавши при цьому, що цей медичний
шприц лежав на землі, а поруч
знаходились ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Такі показання свідків узгоджуються із
даними протоколу огляду місця події
від 14 серпня 2012 року (т. 1 а.с. 75-76),
показаннями в суді свідка ОСОБА_24 -
слідчої СВ Святошинського РУ ГУ, котра
приймала участь в огляді місця події та
пояснила, що ОСОБА_6 не заперечував
того, що він викинув шприц із
наркотиком, який до появи працівника
міліції мав намір вжити, а згідно
висновку хімічної експертизи № 2044 х
від 21 вересня 2012 року надана на
дослідження рідина, яка знаходилась у
вилученому 14 серпня 2012 року медичному
шприці, містить в собі наркотичний
засіб - опій ацетильований, масою опію в
перерахунку на суху речовину в рідині -
0,009 г (т. 1 а.с. 133-134).

Зазначені докази, досліджені судом
першої інстанції з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
обґрунтовано, як вважає колегія суддів,
покладені в основу висновку про
доведеність винуватості ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 у спільних, узгоджених діях,
пов'язаних із незаконним придбанням та
зберіганням наркотичного засобу без
мети збуту.

Між тим, та обставина, що ОСОБА_6 не
перебуває на обліку у лікаря нарколога,
не спростовує висновок суду про
доведеність його винуватості у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
309 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6
правильно кваліфіковані судом за
ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне
придбання та зберігання наркотичного
засобу без мети збуту, вчинене за
попередньою змовою групою осіб, а щодо
ОСОБА_5, з урахуванням попередньої його
судимості та скоєних ним 10 листопада 2011
року і 14 січня 2012 року аналогічних
злочинів - як дії, вчинені особою, яка
раніше вчинила злочин, передбачений
ст. 307 КК України, а також повторно.

Що стосується призначеного судом
першої інстанції покарання ОСОБА_5, то
всупереч доводів апеляцій засудженого
та прокурора, воно відповідає приписам
ст.ст. 50, 65 КК України. Так, судом
враховано характер і ступінь тяжкості
скоєних ним злочинів; роль ОСОБА_5 у
злочинах, вчинених за попередньою
змовою із ОСОБА_6; наявність
невідшкодованої потерпілим
матеріальної шкоди; відсутність
обставин, що обтяжують покарання; щире
каяття у вчиненні ряду злочинів, як
обставина, що пом'якшує покарання; дані
про особу винуватого, який раніше
неодноразово судимий, посередньо
характеризується за місцем проживання,
не займався суспільно-корисною працею.

А тому, на думку колегії суддів, судом
обґрунтовано призначено ОСОБА_5
покарання у виді позбавлення волі в
межах санкцій інкримінованих йому
злочинів та правильно застосовані
положення ст. 70 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив злочини
до засудження 13 листопада 2012 року
вироком Соломянського районного суду
м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України
до покарання у виді 3 років 3 місяців
позбавлення волі, суд першої інстанції
призначив йому остаточне покарання,
дотримавшись вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

На переконання колегії суддів,
визначене судом першої інстанції
ОСОБА_5 покарання є справедливим й
необхідним для досягнення його мети,
попередження нових злочинів, а доводи
як апеляції прокурора про його
м'якість, так і апеляції засудженого
ОСОБА_5 про суворість покарання, є
безпідставними.

Що стосується доводів апеляції
прокурора про м'якість призначеного
ОСОБА_6 покарання, то з ними колегія
суддів також погодитися не може. Проте
доводи засудженого щодо суворості
покарання частково є такими, що
заслуговують на увагу.

Як убачається з вироку, суд першої
інстанції при призначенні засудженому
покарання врахував характер і ступінь
тяжкості скоєних ним злочину; роль
ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за
попередньою змовою із ОСОБА_5;
відсутність обставин, що обтяжують
покарання; щире каяття у вчиненні
замаху на крадіжку, як обставину, що
пом'якшує покарання; дані про особу
ОСОБА_6, який характеризується
посередньо, суспільно-корисною працею
не займався, а тому обґрунтовано
вказав, що виправлення та
перевиховання ОСОБА_6 повинно
відбуватися в умовах ізоляції від
суспільства і призначив покарання як
за ч. 2 ст. 186 КК України, так і за ч. 2 ст. 309
КК України у виді позбавлення волі.

Між тим, оскільки колегія суддів
прийшла до висновку, що дії ОСОБА_6 з ч. 2
ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
підлягають перекваліфікації на ч. 2 ст.
15, ч. 1 ст. 185 КК України, покарання за цим
законом йому необхідно призначити у
виді арешту.

Крім того, дані про особу ОСОБА_6,
попередні судимості якого погашені,
отже він є раніше не судимим, його
особисті сімейні обставини, а також
роль у вчиненні злочину щодо
потерпілої ОСОБА_4 дають колегії суддів
підстави для пом'якшення
покарання ОСОБА_6 та визначення його
розміру у виді позбавлення волі в
мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 186 КК
України, а відтак і пом'якшення
покарання, призначеного судом за
сукупністю злочинів.

З урахуванням викладеного, апеляції
прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, та
засудженого ОСОБА_5 задоволенню не
підлягають, а апеляція засудженого
ОСОБА_6 підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України
1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК України 2012 року, колегія
суддів

У
Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, та засудженого ОСОБА_5
залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_6
задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2013 року щодо ОСОБА_6
змінити.

Виключити зі вступної частини вироку
відомості про судимості ОСОБА_6 за
вироками: Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 18 квітня 1996 року,
Центрального районного суду м.
Сімферополя від 18 грудня 2002 року,
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 17 березня 2003 року, у
зв'язку з їх погашенням.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з
ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 2 ст.
15, ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому
за цим законом покарання у виді арешту
на строк 6 місяців.

Пом'якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186
КК України до 4 (чотирьох) років
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України
за сукупністю злочинів шляхом
поглиненням менш суворого покарання,
призначеного за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2
ст. 309 КК України, більш суворим,
призначеним за ч. 2 ст. 186 КК України,
остаточно визначити до відбуття ОСОБА_6
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 (чотири) роки.

В решті вирок Святошинського районного
суду м. Києва від 11 квітня 2013 року щодо
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін.

Судді:

_________________ __________________
________________

Павленко О.П.
Гладій С.В. Юденко Т.М.