АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001889 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.12.1996 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 141 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 02.02.1998 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 11 днів;
- 22.11.2000 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 141, ст.ст. 44, 43 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 14.10.2002 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 393, ст.ст. 70, 71, 96 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого 26.08.2009 року умовно-достроково на 7 місяців 12 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України,

_________________________________________________________________
Справа №11-кп/796/80/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 1 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1
в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 152 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 153 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком вирішено питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як встановив суд у вироку, 24 лютого 2014 року біля 1 год. 30 хв. в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_9 здавив руками шию ОСОБА_6 , погрожував їй вбивством і вступив з нею в статеві зносини проти її волі із застосуванням фізичного насильства і погрози його застосування, і тоді ж задовольнив статеву пристрасть з ОСОБА_6 неприродним способом із застосуванням фізичного насильства і погрози його застосування. В результаті застосованого фізичного насильства до ОСОБА_6 при зґвалтуванні і насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_6 фізичний біль і легкі тілесні ушкодження у виді синців на долонній поверхні правого передпліччя в нижній третині та саден на передній поверхні лівого стегна в нижній третині і на лівому колінному суглобі.

В апеляційній скарзі зі змінами до неї обвинувачений ОСОБА_9 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповне з`ясування судом всіх обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю події кримінальних правопорушень.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що подія, за яку його засуджено, була повністю інсценована потерпілою, яка тривалий час була акторкою театру, котрий спеціалізується на постановці п`єс з використанням у виставах нецензурної лексики та відвертих сцен, через її образу на нього, а тому, на думку апелянта, під час досудового слідства мав бути залучений психолог (полиграфолог), який мав приймати участь під час слідчих дій за участю потерпілої та «намалювати» її психотипаж.

Також апелянт вказує, що він неспроможний до статевого акту в стані алкогольного сп`яніння, а те, що він був в нетверезому стані, було підтверджено показаннями як його самого, так і показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_11 , які вживали алкогольні напої разом з ним. При цьому той факт, що він не спроможний до статевого акту в стані алкогольного сп`яніння підтверджений як потерпілою, яка зазначала про те, що у нього не було ерекції, так і висновками СМЕ про відсутність у потерпілої та у нього біологічних слідів статевого акту, а спростувати чи підтвердити факт його неспроможності вчинення статевого акту в стані алкогольного сп`яніння міг лише висновок комплексної експертизи на підставі експертного дослідження, які проведені не були.
Крім того, апелянт зазначає, що потерпіла симпатизувала йому та сама провокувала його, намагаючись сісти до нього на коліна, проти чого він заперечував, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , який таку поведінку потерпілої сприйняв як її бажання вступити з ним ( ОСОБА_9 ) у статевий контакт і це було однією з причин того, чому свідок не захотів залишатися в квартирі попри її вмовляння, відчувши себе зайвим.

Також за показаннями потерпілої вона сама запропонувала йому вступити з нею в статевий контакт неприроднім способом, а до її тверджень, що вона таким чином хотіла уникнути зґвалтування, побоюючись погроз застосування насилля, слід віднестися критично, оскільки потерпіла, згідно розміщеного в мережі Інтернет резюме, має професійні навички експерта-конфліктолога та використовує такий досвід понад 5 років, а тому є сумнів у тому, що вона, у випадку такої ситуації, не змогла б уникнути з ним конфлікту.

Звертає увагу й на те, що одяг потерпілої було розкидано по кімнаті, але будь-яким чином він пошкоджений не був, що свідчить про те, що потерпіла самостійно його знімала та що дає підстави стверджувати про можливість інсценування події самою потерпілою.

Крім того, посилається на неправдивість показань потерпілої та свідка ОСОБА_13 в частині того, в якій саме позі знаходились потерпіла і він, коли в квартиру ввійшли працівники міліції, оскільки вони суперечать показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками міліції.

Також, як зазначає апелянт, ні органами досудового слідства, ні під час судового розгляду не було проведено судово-психіатричну експертизу на предмет визначення його стану, в якому він перебував на час події, та не було встановлено, чи міг він взагалі в той час усвідомлювати свої дії, оскільки він фактично з того моменту як ліг спати та до того як прокинувся від шуму, коли в квартиру зайшли працівники міліції, не пам`ятає будь-яких подій і не відразу зміг зрозуміти, що відбувається. Також після затримання не було перевірено його кров на наявність в ній психотропних речовин, які потерпіла мала змогу йому підмішати в їжу або напої з метою доведення його до такого неусвідомлюваного стану.

Крім того, в судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_16 , який начебто почув крики потерпілої, розповів про це своїй дружині - ОСОБА_17 , та повідомив на номер «102» про можливе вчинення в квартирі потерпілої кримінального правопорушення. Водночас до показань свідка ОСОБА_17 , на його переконання, слід віднестися критично та не приймати їх до уваги, оскільки її показання були непослідовні та більшу частину показань вона давала зі слів свого чоловіка.

За таких обставин, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність події кримінальних правопорушень та щодо його вини.

При цьому також звертає увагу на те, що судом не було враховано знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини та того, що він доглядає хворих батька та сестру, за якими нікому буде опікуватися у його відсутність, а також на те, що в судовому засіданні не було надано ряд доказів характеристик та медичних довідок через відмову суду оголосити по справі перерву та неявку захисника ОСОБА_8 і з цих же причин не було своєчасно заявлено клопотання і про проведення відповідних експертиз.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_9 у зґвалтуванні, тобто у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, та у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, і кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Твердження ОСОБА_9 , як в суді першої інстанції, так і за змістом апеляційної скарги, про те, що фізичне насильство до потерпілої він не застосовував і тілесні ушкодження не заподіював, будь-яких погроз, у тому числі про застосування фізичного насильства, не висловлював, статевих зносин з ОСОБА_6 не мав і неприродним способом статеву пристрасть не задовольняв, а події інкримінованих йому злочинів були інсценовані потерпілою внаслідок її образи на нього, - були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні, які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка в суді першої інстанції вказала на обставини її зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування ОСОБА_9 , який, перебуваючи в її квартирі, обхватив її рукою за шию, душив, а також погрожував вбивством і груповим зґвалтуванням, на що вона опиралась, кричала, кликала на допомогу, реально сприймаючи ці погрози. Проте, обвинувачений подолав її опір і вступив з нею проти її волі в статеві зносини на ліжку, стягнувши з неї перед цим весь одяг і білизну, крім кофти. В цей час у вхідні двері вже дзвонили сусіди і запитували, що відбувається. Вона вирвалась від нього і вибігла у передпокій, але там Нагрибельний її наздогнав, наказав заспокоїти сусідів та знову потягнув на ліжко, де вступив в статеві зносини проти її волі, при цьому закривав їй рот рукою, щоб вона не кричала, а на прохання відпустити - не реагував. Вона вирішила хитрістю звільнитись від ОСОБА_9 , щоб відкрити вхідні двері, а тому запропонувала йому задовольнити його статеву пристрасть неприродним способом, при цьому маючи на меті відкусити йому статевий орган. Однак ОСОБА_9 почав її душити, вона втрачала свідомість, рот у неї мимоволі відкрився і він задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприродним способом проти її волі, при цьому вона не могла зімкнути свої щелепи. Далі вона вирвалась від ОСОБА_9 , знову вибігла у передпокій та зі стаціонарного телефону кричала мамі про надання їй допомоги, але ОСОБА_9 відібрав у неї трубку телефону і, сказавши її мамі, що все гаразд, затягнув її за волосся назад в кімнату, де знову вступив з нею в статеві зносини проти її волі. В цей час в двері квартири вже стукали працівники міліції і вимагали відчинити їй. Вона, при цьому, також почула голос мами. Вирвавшись, вибігла в передпокій, де схопила ключ, який вставила в замок вхідних дверей. Але ОСОБА_9 знову потягнув її у кімнату. З зовнішньої сторони дверей її мама своїм ключем виштовхнула її ключ із замка, відчинила двері і зайшла в квартиру разом з міліцією. В цей час ОСОБА_9 знаходився зверху на ній на ліжку і хотів здійснити статевий акт. На той час вона була без всякого одягу, оскільки перед цим, в якийсь момент, ОСОБА_9 стягнув з неї і кофту, а сам він був у приспущених брюках. Також указала, що жодного разу сім`явиверження у ОСОБА_9 не було, ерекція була періодичною, пропадала після входження в неї і він через це нервував.

Зазначені показання потерпілої об`єктивно підтверджуються даними, що містяться у:

- протоколі огляду місця події від 24 лютого 2014 року з доданими до нього фотознімками, яким при огляді квартири АДРЕСА_2 зафіксовано, що у кімнаті на підлозі лежать жіночі речі: кофта чорна, куртка шкіряна червона, штани чорні, труси чорні, а на стільці - куртка біло-чорна. Посередині кімнати знаходиться ліжко, яке не застелене, ковдра і простиня розкидані, подушки лежать по боках ліжка, а на ліжку лежать свічник, бюстгальтер, блузка. Біля серванту на підлозі лежить бронежилет. На кухні на пральній машині знаходяться мобільні телефони «Нокіа», «Соні», коньяк «Шустов», склянки, запальнички, пачка з-під цигарок, пляшка від вина, 20 гривень, на стільці - коричневий светр. З місця події вилучено сліди пальців рук з пляшок (т. 1 а.п. 48-53);

- висновку експерта №381 від 14 березня 2014 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_6 виявлено синці - на долонній поверхні правого передпліччя в нижній третині, садна - по передній поверхні лівого стегна в нижній третині та лівого колінного суглобу (два), які спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 24 лютого 2014 року, та відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 59-61);

- висновку експерта №393 від 01 квітня 2014 року, згідно якого при судово-цитологічному дослідженні змиву з статевого органу та волосся з лобка ОСОБА_9 знайдені епітеліальні клітини слизових оболонок без вмісту глікогену, статева належність яких не встановлена через недостатню кількість ядер клітин, приданих для аналізу. Походження клітин, враховуючи позитивний результат на наявність слини, можливе за рахунок ротової порожнини. Кров, сперма, епітеліальні клітини піхви та прямої кишки не знайдені (т. 1 а.п. 66-70);

- показаннями в суді свідка ОСОБА_13 про те, що вона була обізнана про візит ОСОБА_9 з другом до її доньки ОСОБА_6 , при цьому остання мала їй повідомити про закінчення візиту гостей. Проте, приблизно через 3 години, вона, не дочекавшись дзвінка від доньки, сама почала телефонувати останній, але їй ніхто не відповідав, та майже відразу їй зателефонувала сусідка доньки, яка повідомила, що в квартирі доньки щось відбувається і чути крики про ґвалтування. Вона знову зателефонувала до доньки, яка відповіла на дзвінок, плачучи при цьому, але слухавку у неї вирвав ОСОБА_9 , і на її прохання відпустити доньку, сказав, що та йому винна. Тоді вона попросила сусідку викликати міліцію і з чоловіком поїхала до доньки, продовжуючи по дорозі телефонувати, але донька не відповідала. Потім сусідка по телефону попросила її більше не дзвонити доньці, оскільки їй від цього ще гірше, бо він її більше б`є. Коли вона прибула до квартири, перед дверима вже були працівники міліції, яким на дзвінки ніхто не відчиняв. Шуму з квартири чутно не було. Вона своїм ключем відчинила двері і першою зайшла в квартиру, де в кімнаті на ліжку побачила голу доньку, зверху на якій лежав обвинувачений без одягу з однією спущеною донизу штаниною брюк. Тоді вона зіштовхнула обвинуваченого з доньки, яка була подряпана, в синцях і говорила, що обвинувачений її бив, тягав, ґвалтував, мучив;

- показаннями свідка ОСОБА_18 в суді першої інстанції про те, що станом на 24 лютого 2014 року вона з чоловіком проживали в квартирі, яка межує з квартирою потерпілої ОСОБА_19 , і звукоізоляція там погана. Біля 1 години ночі її розбудив чоловік, який спав в іншій кімнаті, що межувала з квартирою потерпілої, і повідомив, що в квартирі останньої щось відбувається та пішов до цієї квартири, а вона пішла слідом. Чоловік дзвонив і стукав у двері квартири потерпілої, але їм ніхто не відчиняв. При цьому вона чула, що ОСОБА_6 хотіла відчинити двері, але їй перешкоджали і били. Вона повідомила по телефону про ці події матері ОСОБА_6 , яка сказала, що зараз приїде. Тоді вона з чоловіком викликала міліцію і чула з сусідської квартири дзвінки стаціонарного телефону, якусь відповідь ОСОБА_6 , потім голос чоловіка. Вона чула звук удару і вирішила, що ОСОБА_6 б`ють, тому подзвонила матері потерпілої та попросила більше не телефонувати її доньці, щоб не робити гірше для ОСОБА_20 . По приїзду ОСОБА_13 відчинила двері квартири своїм ключем і зайшла туди, а вона пішла до себе додому.

Водночас та обставина, що в суді не був допитаний свідок ОСОБА_16 , а свідок ОСОБА_18 посилалася на його слова, коли він її розбудив, про те, що в сусідній квартирі щось відбувається, - не дає підстав не приймати до уваги показання свідка ОСОБА_18 , як на те вказує в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, оскільки її показання стосуються не тільки передачі слів чоловіка, а і тих подій, безпосереднім очевидцем яких вона була, перебуваючи під дверима квартири потерпілої, і ці показання є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, з показаннями свідка ОСОБА_13 .

Також вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками міліції, та в ніч на 24 лютого 2014 року за вказівкою чергового в складі наряду ДСО виїжджали на АДРЕСА_3 , куди зробили виклик сусіди, оскільки їх сусідка з квартири АДРЕСА_4 кричала про необхідність надання їй допомоги. Коли вони прибули до квартири потерпілої, там знаходились сусід з дружиною, вони почали дзвонити у двері, казали, що це міліція. Дівчина з середини квартири також питала: хто там, на що їй повідомили, що це міліція, і тоді вона стала пропонувати комусь не боятись і відчинити двері, обіцяла заховати від працівників міліції і нічого не писати, при цьому плакала, але чоловічий голос сказав про те, що відчиняти двері вони не будуть. На їх наступні прохання відчинити двері, мешканці квартири не реагували. В подальшому приїхала мама потерпілої та відчинила двері своїм ключем. Зайшовши в квартиру, кімната якої освітлювалась з передпокою, вони побачили, що у кімнаті на ліжку лежить обвинувачений ОСОБА_9 , ноги якого стояли на підлозі із спущеними до колін брюками, і обома руками він тримав біля свого паху голову потерпілої, яка оголена стояла перед ліжком на колінах на підлозі спиною до входу в кімнату. В кімнату першою зайшла матір потерпілої та кинулась на обвинуваченого, який відпустив руки від голови потерпілої, став натягувати штани, а потерпіла відскочила від ліжка, була дуже схвильована, заплакана, із змазаною косметикою на обличчі, сказала, що він її зґвалтував та просила його затримати. Обвинувачений же на вигляд був нетверезий, неадекватний і не розумів, що сталось, заперечував зґвалтування. Обстановка в кімнаті була порушена, білизна валялась на ліжку і підлозі.

Отже, показання потерпілої ОСОБА_6 про застосування до неї фізичного насильства ОСОБА_9 і погрози з боку обвинуваченого, у тому числі щодо застосування такого насильства, реальні підстави побоюватись виконання погроз, зокрема, з огляду на обстановку, час і місце злочину, пояснення потерпілої про задоволення ОСОБА_9 проти її волі статевої пристрасті неприродним способом і статеві зносини з нею проти її волі, - суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені інкримінованих йому злочинів, оскільки показання ОСОБА_6 є послідовними, переконливими і об`єктивно підтверджуються та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадження доказами в їх сукупності.

При цьому, логічні і послідовні дії ОСОБА_6 , спрямовані на уникнення насильства з боку обвинуваченого, шляхом привернення уваги сусідів голосними закликами про допомогу, які і викликали працівників міліції, звернення з проханням до мами по телефону про надання допомоги, шляхом умовлянь насильника, який не реагував на ці дії потерпілої та продовжив застосування до потерпілої насильства та погрози його застосування при її зґвалтуванні, у тому числі неприродним способом, як про те показала потерпіла, її своєчасне судово-медичне освідування, наступні висновки експерта про характер, локалізацію, механізм утворення і давність тілесних ушкоджень, висновки експертів за результатами дослідження речових доказів, які відповідають показанням потерпілої і в повній мірі доводять вину ОСОБА_21 , вказують на те, що показання потерпілої є правдивими, неупередженими та такими, що повністю узгоджуються з доказами провадження.

А, відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що потерпіла інсценувала події злочинів із-за образи на нього, колегія суддів вважає голослівними, оскільки вони носять лише характер припущення з обраної позиції захисту ОСОБА_9 щодо уникнення ним відповідальності за вчинене, а тому є безпідставними і його посилання на необхідність залучення під час досудового слідства психолога (полиграфолога), який мав би приймати участь під час слідчих дій за участю потерпілої та «намалювати» її психотипаж.

Що стосується показань свідка ОСОБА_11 про те, що потерпіла симпатизувала ОСОБА_9 і намагалась сісти до нього на коліна, проти чого він заперечував, що ОСОБА_9 в апеляційній скарзі витлумачив як те, що таку поведінку потерпілої свідок сприйняв як бажання потерпілої вступити з ОСОБА_9 у статевий контакт і це було однією з причин того, чому свідок не захотів залишатися в квартирі попри вмовляння ОСОБА_6 , відчувши себе зайвим, - то такі доводи апеляційної скарги суперечать повідомленим в суді першої інстанції безпосередньо свідком ОСОБА_22 причинам його небажання залишитися в квартирі потерпілої, які були пов`язані із знаходженням в автомобілі, на якому вони приїхали з обвинуваченим до потерпілої, матеріальних цінностей на значну суму, які він не хотів залишати без нагляду.

Водночас сам ОСОБА_9 про бажання потерпілої сісти йому на коліна, проти чого він заперечував, в суді першої інстанції особисто взагалі не повідомляв, категорично заперечувала проти цього і потерпіла при апеляційному розгляді.

А за сукупності, наявних у кримінальному провадженні доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, за які він засуджений, вказані свідком ОСОБА_22 обставини щодо розвитку подій в квартирі потерпілої, на переконання колегії суддів, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_9 статевих злочинів відносно потерпілої ОСОБА_6 після того, як ОСОБА_12 залишив квартиру.

Доводи ОСОБА_9 щодо наявності суперечностей між показаннями працівників міліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і потерпілої та свідка ОСОБА_13 щодо розташування потерпілої і обвинуваченого, коли в квартиру ввійшли працівники міліції та мама потерпілої, які, на його думку, можуть свідчити про неправдивість показань потерпілої та свідка ОСОБА_13 - не заслуговують на увагу, оскільки повідомлені, як потерпілою та свідком ОСОБА_13 , так і свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обставини в даному випадку підтверджують саме незаконність дій обвинуваченого по відношенню до потерпілої ОСОБА_6 , що мали місце в квартирі на момент прибуття працівників міліції та ОСОБА_13 .

Що стосується тверджень обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що потерпіла сама запропонувала йому вступити з нею в статевий контакт неприроднім способом, чим пояснюється наявність слини у змивах з його статевого органу та волосся з лобка, - то вони суперечать його ж позиції в суді першої інстанції про те, що статевих зносин з потерпілою він не мав і неприродним способом статеву пристрасть не задовольняв, натомість, вказане в повному обсязі підтверджує показання потерпілої про задоволення обвинуваченим з нею проти її волі статевої пристрасті неприродним способом, а, відтак, і правильність висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Водночас на думку колегії суддів, наявність у потерпілої професійних навичок експерта-конфліктолога, згідно розміщеного в мережі Інтернет резюме, не є тією обставиною, яка безумовно виключає можливість вчинення насильницьких дій щодо потерпілої та проти її статевої свободи і недоторканості.

При цьому, всупереч тверджень апелянта, показання потерпілої про те, що вона сама запропонувала задовольнити статеву пристрасть неприродним способом, що в контексті її показань мало на меті бажання саме уникнути подальшого зґвалтування та застосування до неї насилля обвинуваченим і здійснення виказаних ним погроз, - не свідчить про добровільну згоду ОСОБА_6 на такі зносини з ОСОБА_9 .

Посилання обвинуваченого на неможливість вчинення ним інкримінованих йому злочинів через неспроможність до статевого акту в стані алкогольного сп`яніння, що, на його думку, окрім показань свідка ОСОБА_23 , підтверджується показаннями потерпілої про те, що у нього не було ерекції, та висновками СМЕ про відсутність у потерпілої та у нього біологічних слідів статевого акту, - є необґрунтованими, оскільки спростовуються сукупністю наведених вище доказів, зокрема, показаннями потерпілої, свідків, результатами експертних досліджень, а, до того ж, як зґвалтування, так і задоволення статевої пристрасті неприродним способом вважаються закінченими злочинами з моменту початку статевих зносин або дій, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, при цьому не має значення чи досягла винна особа фізіологічного результату таких дій.

Питання ж щодо необхідності проведення відповідної судово-медичної експертизи на предмет встановлення факту неспроможності обвинуваченого до статевого акту в стані алкогольного сп`яніння, стороною захисту не порушувалось, всі ж інші експертні дослідження, необхідні для даної категорії злочинів, під час досудового розслідування були призначені та проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Оскільки в матеріалах провадження відсутні відповідні медичні документи щодо наявності у ОСОБА_9 розладів психічної діяльності або психічного захворювання, а також відсутні дані про таку неадекватну його поведінку, які б давали підстави вважати, що обвинувачений під час вчинення суспільно небезпечних діянь або після нього був в неосудному або обмежено осудному стані, та вказували на необхідність проведення щодо ОСОБА_9 судово-психіатричної експертизи, тому колегія суддів доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не проведення відносно нього судово-психіатричної експертизи вважає безпідставними.

При цьому слід також вказати, що сам ОСОБА_9 та його захист з посиланням на відповідний стан обвинуваченого ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції, не заявляли, у тому числі навіть не припускали, як на те в послідуючому послався ОСОБА_9 , щодо можливості потерпілої щось підмішати йому в спиртне при сумісному вживанні алкогольних напоїв, та не вказували на обов`язкове проведення вказаних експертних досліджень.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КПК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за тяжкі умисні злочини, позитивно характеризується, відсутність тяжких наслідків від скоєних злочинів та пом`якшуючих його покарання обставин, а рецидив злочинів як обтяжуючу його покарання обставину, і за наявності цих даних дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Що стосується посилань апелянта про неврахування судом знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини, а також того, що він доглядає хворих батька та сестру, за якими нікому буде опікуватися у його відсутність, то на підтвердження цих обставин жодних доказів стороною захисту надано не було, а в апеляційній скарзі не вказано у зв`язку з чим та у якій спосіб суд повинен був їх врахувати.

При цьому, твердження апелянта про неможливість надати суду першої інстанції докази на підтвердження вказаних обставин, як і своєчасно заявити клопотання про проведення відповідних експертиз, через відмову суду оголосити по справі перерву та неявку його захисника в судове засідання - є неспроможними, оскільки і під час апеляційного розгляду стороною захисту ніяких додаткових доказів не надавалось та клопотань про проведення певних експертиз не заявлялось.

За наведеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2014 року відносно ОСОБА_9 без змін.

Судді:

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3