№1- 81
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 січня 2007 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі

головуючого -
судді Тютюн Т.М.

при секретарі Ликовій В.Б.,

за участю прокурора Синицького
О.В.,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва
від 24.02.2003 року за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі,
постановою Ірпінського міського суду Київської області від 21.06.2004 року
невідбута частина покарання на строк 1 рік 9 місяців замінена більш м'яким
покаранням у виді виправних робіт, постановою Оболонського районного суду м.
Києва від 18.11.2005 року звільненого від відбування покарання
умовно-достроково на невідбуту частину 8 місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

установив:

20 жовтня 2006
року о 23 годині ЗО хвилин ОСОБА_2, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 за місцем
проживання ОСОБА_3, після спільного вживання з останнім алкогольних напоїв на
столі в кухні помітив мобільний телефон "Нокіа 6170". Реалізуючи
умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, що виник раптово, ОСОБА_2,
скориставшись тим, що ОСОБА_3 заснув, та усвідомлюючи, що за його діями ніхто
не спостерігає, повторно таємно викрав мобільний телефон "Нокіа 6170"
вартістю 1099 гривень з SIM-карткою оператора мобільного зв'язку "UMC"
вартістю 50 гривень та грішми на рахунку в сумі 40 гривень, належний ОСОБА_3.
Після цього ОСОБА_2 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном
розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_3 матеріальної шкоди на
загальну суму 1189 гривень.

У судовому
засіданні підсудний вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та
показав, що 20 жовтня 2006 року близько 20 години зайшов у гості до свого
сусіда ОСОБА_3, який проживає в квартирі АДРЕСА_1. Вони разом вживали
алкогольні напої та спілкувалися, він особисто вжив близько 300 г горілки і
перебував у стані алкогольного сп'яніння. Близько
23 години 30 хвилин, коли ОСОБА_3 заснув у кухні на столі, він побачив на столі
мобільний телефон останнього "Нокіа 6170" і вирішив його
викрасти. Поклавши телефон у кишеню, він залишив приміщення квартири.
Наступного дня він зустрів у дворі свого знайомого ОСОБА_4 та, оскільки його
паспорт знаходився на роботі, попросив ОСОБА_4 закласти на свій паспорт
мобільний телефон у ломбарді "Скарбниця". Після цього він та ОСОБА_4
направилися до ломбарду, де він отримав за телефон 240 гривень, в подальшому
гроші витратив на власні потреби. 22 жовтня 2006 року до нього підійшов
дільничний інспектор міліції і запитав, чи не брав він у ОСОБА_3 мобільний
телефон. Він відразу зізнався і розповів
про все, що сталося, а також про місце знаходження телефону, який на даний час
повернуто потерпілому. Також він відшкодував ОСОБА_3 матеріальну шкоду в
розмірі 150 гривень за SIM-картку з грішми на рахунку, яку викинув після крадіжки
телефона. Розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди - 1189 гривень не
оспорює.

Враховуючи те,
що підсудний не оспорює фактичні обставини справи, і судом встановлено, що він
правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у
добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку учасників судового
розгляду та роз'яснивши їм зміст та правові наслідки застосування ст.299 КПК
України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд приходить до
висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину доведена повністю, та кваліфікує його умисні дії, які
виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому
повторно, за ч.2 ст.185 КК України.

Призначаючи
ОСОБА_2 покарання, суд враховує те, що підсудний вчинив умисний злочин середньої тяжкості, особу винного, який
працює, позитивно характеризується за місцем проживання, проте двічі
притягувався до кримінальної відповідальності
за вчинення злочинів проти власності й належних висновків для себе не
зробив. Згідно з актом НОМЕР_1 ОСОБА_2 страждає на розлади психіки та поведінки
внаслідок вживання алкоголю.

Обставинами, що
пом'якшують покарання, суд визнає щире каяття підсудного та добровільне
відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання,
не встановлено.

Суд призначає
ОСОБА_2 покарання у виді позбавленні волі в мінімальних межах, передбачених
санкцією ч.2 ст.185 КК України, оскільки вважає, що тільки таке покарання, яке
полягає в ізоляції, буде необхідним й достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.321, 323, 324 КПК
України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185
КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1
/один/ рік.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили змінити з
підписки про невиїзд з постійного місця проживання на взяття під варту
і утримувати його в Київському СІЗО № 13 Державного департаменту України з
питань виконання покарань.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з 25 січня
2007 року.

Речовий доказ -
мобільний телефон "Нокіа-6170" іmеі
НОМЕР_2, належний ОСОБА_3 і переданий йому на зберігання, - залишити ОСОБА_3

На вирок може
бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний
суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим, який
перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

\