Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні 03 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області від 15 липня 2014 року.

Цим вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не

має судимостей,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов'язані з владними повноваженнями, строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він, працюючи на посаді слідчого СВ Волинського ЛВ УМВС України на Львівській залізниці, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, діючи умисно, з корисливих мотивів, з використанням наданої йому влади та службового становища, знаходячись у м. Ковелі Волинської області, 15 та 21 березня 2011 року одержав від ОСОБА_2 заздалегідь обумовлений хабар в розмірі 1000 грн. та 4000 грн. за зібрання та приєднання до кримінальної справи, яка ним розслідувалась, щодо ОСОБА_2, обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, матеріалів, що позитивно характеризували останнього та в подальшому могли впливати на призначення покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

Крім цього, 21 березня 2011 року ОСОБА_1, знаходячись на Привокзальній площі в м. Ковелі, після отримання від ОСОБА_2 хабара в розмірі 4000 грн. вимагав у останнього передачі йому ще коштів у сумі 3000 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, постановленими щодо нього, через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить їх скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не правильно кваліфікував його дії, оскільки він ніяким чином не міг вливати на справу щодо ОСОБА_2, а тому у вчинених ним діяннях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 368 КК України. Посилається на те, що місцевий суд при постановленні обвинувального вироку безпідставно врахував недопустимі докази його винуватості. Стверджує, що поняті, які вказані в протоколі огляду місця події, не були забезпечені органом досудового слідства з початку вчинення такої процесуальної дії. Зазначає також, що суд, безпідставно відмовляючи стороні захисту в допиті основного свідка, порушив його право на захист. Крім того, засуджений посилається на невідповідність вироку та ухвали вимогам ст.ст. 334, 377 КПК України (1960 року).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, які містила касаційна скарга, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) визначено, що підставами для скасування чи зміни вироку, ухвали чи постанови є істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Згідно з вимогами статей 362 і 365 КПК України (1960 року) суд апеляційної інстанції зобов'язаний перевірити всі доводи апеляцій, у тому числі якщо для того є підстави - і шляхом проведення судового слідства. Усі доводи, що містяться в апеляціях, мають бути ретельно вивчені, проаналізовані з урахуванням наявних у справі та додатково поданих матеріалів з тим, щоб жодний довід не залишився нерозглянутим.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України (1960 року), вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України (1960 року) у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зобов'язаний навести докладні мотиви прийнятого рішення, і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Однак суд апеляційної інстанції під час перегляду справи в апеляційному порядку не дотримався вимог кримінально-процесуального закону та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2014 року засудженим ОСОБА_1 була подана апеляція.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, просив його скасувати, справу - закрити.

Апеляційний суд, хоча й навів в ухвалі докладний зміст апеляції засудженого, однак належним чином вказаних у ній доводів не проаналізував, не зазначив підстав, через які визнав їх необґрунтованими.

Так, під час апеляційного перегляду поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися доводи апеляції засудженого про те, що місцевий суд, установивши фактичні обставини справи, а саме одержання ним 15 та 21 березня 2011 року від ОСОБА_2 хабара, безпідставно визнав його винуватим за ч. 2 ст. 368 КК України, оскільки не врахував того, що він жодним чином не міг впливати на подальший розгляд справи щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 309 КК України, так як з 26 лютого 2011 року в його провадженні вказана справа не знаходилась, була прийнята до провадження Ковельським міськрайонним судом Волинської області та 18 березня 2011 року за участю останнього було проведено попереднє судове засідання.

Крім того, апеляційний суд не врахував ухвали суду касаційної інстанції від 18 жовтня 2012 року та не спростував доводів апеляції засудженого щодо не встановлення судом першої інстанції того, які ж саме дії він повинен був учинити на користь ОСОБА_2 за отриманий хабар.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України (1960 року) щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду апеляційної інстанції необхідно врахувати вищезазначене, з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, належно перевірити всі доводи апеляції, а також інші доводи касаційної скарги засудженого та з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону прийняти обґрунтоване й законне рішення.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5