ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_17,

суддів: ОСОБА_18, ОСОБА_19,

за участю прокурора ОСОБА_20,

розглянувши у судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 3 лютого 2015 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 лютого 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ із змінами, внесеними Законом від 11 червня 2009 року № 1508-VI) із застосуванням положень ч. 2 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на один рік, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла.

В пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ із змінами, внесеними Законом від 15 квітня 2008 року № 270-VI) та за ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ) ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в його діях складу цих злочинів.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо судових витрат.

Вироком Апеляційного суду Чернівецької області від 3 лютого 2015 року апеляції засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без задоволення, апеляцію прокурора задоволено частково. Вирок суду від 10 лютого 2012 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано. Прийнято рішення вважати засудженим ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ із змінами внесеними Законом від 11 червня 2009 року № 1508-VI) із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на один рік, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, окрім житла. На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_1 6 рангу посадової особи органу місцевого самоврядування, що відноситься до ІІІ категорії посад. В решті вирок суду залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, обіймаючи посаду Новодністровського міського голови, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування 6 рангу ІІІ категорії посад, тобто службовою особою, яка займає відповідальне становище та наділена організаційно-розпорядчими і адміністративно-господарськими обов'язками, 2 вересня 2009 року одержав хабар у розмірі 40 000 грн (в рахунок сплати за нього боргів ОСОБА_4), за обставин, детально викладених у вироку апеляційного суду.

У касаційній скарзі засуджений просить про скасування вироку щодо нього із закриттям провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року. При обґрунтуванні свого прохання заперечив встановлені судами фактичні обставини справи, спростував доведеність своєї винуватості, наголошував на безпідставності засудження його за вказаним злочином, що вважає лише провокацією дій інших осіб з давання йому хабара, покладення в основу вироку неналежних доказів, а саме незаконних аудіозаписів розмов з диктофонів свідків. Вказав на неправильне застосування кримінального закону, а саме статті 5, при призначенні йому покарання без врахування внесених змін до редакції статті, зокрема й щодо конфіскації майна. Зазначив про недотримання апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України 1960 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги засудженого без задоволення з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, ретельно перевірених у судовому засіданні, належно оцінених судом і детально наведених у вироку.

Винуватість ОСОБА_1 у скоєнні злочину підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, а також матеріалами справи, а саме даними, що містяться у: заяві ОСОБА_4 до прокуратури Чернівецької області від 1 вересня 2009 року щодо необхідності сплати грошових коштів міському голові для вирішення питання щодо надання у приватну власність земельних ділянок, протоколах огляду та вручення грошей від 2 вересня 2009 року, протоколі виїмки від 2 вересня 2009 року грошових коштів в сумі 15 000 грн з каси магазину, протоколі виїмки від 2 вересня 2009 року грошових коштів в сумі 25 000 грн у ОСОБА_5, протоколах огляду грошових коштів від 2 вересня 2009 року, протоколі особистого обшуку ОСОБА_15 від 2 вересня 2009 року, розписках від ОСОБА_5 та з магазину щодо отриманих грошових коштів, протоколі обшуку з приміщення Новодністровської міської ради від 2 вересня 2009 року та рішень сесії цієї ради та у протоколі про наслідки виконання оперативно-технічних заходів від 3 вересня 2009 року і роздруківками телефонних розмов при проведенні оперативно-технічних заходів тощо.

Під час досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, належним чином з'ясовані обставини, що характеризують об'єкт і об'єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для справи.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги засудженого про недоведеність вини останнього у скоєнні злочину, є безпідставними.

Суд правильно застосував кримінальний закон, кваліфікувавши дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України.

Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги засудженого щодо незаконного покладення в основу вироку за обвинуваченням його в одержанні хабара доказів, що отриманні з порушенням процесуального закону, а саме аудіозаписів розмов, які велись свідками на їх диктофонах. Так, як суд першої, так і апеляційної інстанцій, правильно дійшов висновку про визнання протоколів прослуховування аудіозаписів розмов та висновки основної і додаткової криміналістичних експертиз звукозаписів неналежними доказами.

Не погоджується колегія суддів й з доводами касаційної скарги засудженого щодо недотримання апеляційним судом вимог ст. 399 КПК України 1960 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2013 року касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_3 задоволено частково, вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 26 червня 2012 року щодо ОСОБА_1 скасовано із направленням матеріалів кримінальної справи на новий апеляційний розгляд з підстав необхідності належного обґрунтування правильності кваліфікації дій засудженого, зокрема й наявності в діях останнього такої кваліфікуючої ознаки як «вимагання хабара» та проведення ретельного дослідження доводів апеляційних і касаційних скарг щодо всього обсягу пред'явленого обвинувачення.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2013 року касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_16 задоволено частково, вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 1 липня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано із направленням матеріалів кримінальної справи на новий апеляційний розгляд з підстав недотримання апеляційним судом повною мірою вимог ст. 399 КПК України 1960 року, а також неналежного мотивування прийнятого рішення про відмову в задоволенні апеляції прокурора в частині оскарження вироку щодо безпідставного, на його думку, виправдання ОСОБА_1 за пред'явленим обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Під час нового апеляційного розгляду, за результатами проведення судового слідства, судом апеляційної інстанції повною мірою виконані вказівки суду касаційної інстанції, викладені у вказаних ухвалах, зокрема й щодо ретельної перевірки в діях засудженого такої кваліфікуючої ознаки як «вимагання хабара» та виправдання за ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання засудженого щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок суворості та неправильного у зв'язку з цим застосування кримінального закону, а саме статті 5, без врахування внесених змін до редакції статті, зокрема щодо конфіскації майна.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України в редакції від 5 квітня 2001 року із змінами від 11 червня 2009 року, що діяла на час вчинення ним злочину. Одержання хабара службовою особою, яка займає відповідальне становище, каралось позбавленням волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

На час постановлення вироку апеляційним судом діяла редакція статті 368 КК України від 14 жовтня 2014 року та дії щодо одержання неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище, передбачені частиною третьою та караються позбавленням волі на строк від п'яти до десяти років з позбавленням права обіймати посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.

Таким чином, обране апеляційним судом ОСОБА_1 покарання за своїм видом і розміром є таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та підстав для пом'якшення покарання з огляду на положення ст. 5 КК України колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування вироку суду апеляційної інстанції, у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Апеляційного суду Чернівецької області від 3 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19