Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю прокурора ОСОБА_4,
захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6,
засудженого ОСОБА_7,
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві 10 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника засудженого - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2014 року.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2014 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за:

· п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

· ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання - молодший сержант міліції.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до вимог ст.ст. 81, 93 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2014 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він будучи працівником правоохоронного органу, курсантом 4 курсу факультету підготовки кадрів для підрозділів боротьби з незаконним обігом наркотиків Національної академії внутрішніх справ МВС України в другій половині жовтня 2011 року вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті працівнику кафе ОСОБА_8, що розташоване на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 та заволодів виручкою цього кафе для повернення своїх боргів.

Так, ОСОБА_7, який постійно відвідував це кафе, знав розпорядок його роботи, приблизну суму виручки від реалізації за день, місце її знаходження тощо, врахував, що потерпіла ОСОБА_8, з якою він тривалий час був знайомий та перебував в нормальних стосунках, єдиний працівник в кафе, пізно закінчує роботу, одна повертається додому, а виручку після завершення робочого дня залишає в кафе.

З урахуванням обізнаності діяльності кафе, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_8, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, після 17 години прийняв рішення йти до кафе, перед цим взявши з квартири в якій проживав за адресою АДРЕСА_2 мисливський ніж, який є холодною зброєю.

Дочекавшись, коли всі відвідувачі покинули приміщення кафе, а ОСОБА_8, завершивши роботу, почала збиратись додому, ОСОБА_7, маючи відповідну фізичну підготовку, спеціальні теоретичні та практичні навики, отримані під час навчання в Національній академії внутрішніх справ МВС України, приблизно о 23 години 45 хвилин цього ж дня, залишившись наодинці з ОСОБА_8, наніс підготовленим заздалегідь мисливським ножем декілька ударів в потиличну ділянку голови потерпілої після чого продовжив наносити удари мисливським ножем в голову та шию потерпілій, а також в кисті її рук, якими остання намагалась закрити обличчя від ударів ножем. Від одержаних ушкоджень ОСОБА_7, припинила активний опір, впала на підлогу обличчям до низу, але продовжувала подавати ознаки життя, а тому ОСОБА_7, доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на вбивство, продовжив наносити численні удари мисливським ножем в голову та шию потерпілої, від яких настала її смерть.

Переконавшись, що ОСОБА_8 мертва, ОСОБА_7 відшукав місце за барною стійкою, де зберігалась виручка кафе в сумі 3200 гривень, якою заволодів та розпорядився на свій розсуд.

Вчинивши вбивство, ОСОБА_7 переніс мисливський ніж, який використав як знаряддя злочину, з приміщення кафе в квартиру за місцем свого проживання, де сховав, після чого з метою укриття слідів вчиненого вбивства, переніс ніж до будинку АДРЕСА_3, де викинув його в підвальне приміщення, яким тривалий час ніхто не користувався. 21 жовтня 2011 року під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_7, вказаний мисливський ніж було виявлено у вказаному ним місці.

У касаційній скарзі захисника порушено питання про скасування судових рішень та закриття справи щодо засудженого за відсутністю в його діянні складу злочину у зв'язку з неповнотою та однобічністю досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що потягло за собою неправильне застосування кримінального закону. При цьому, заперечуючи правильність оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, захисник стверджує про недоведеність винуватості у вчиненні засудженим зазначених злочинів та посилається на порушення місцевим судом ст. ст. 323, 334 КПК України. Вважає, що судом не з'ясовані обставини, які б могли істотно вплинути на правильність прийняття рішення. Одночасно захисник посилається на порушення права засудженого на захист, оскільки на досудовому слідстві пояснення останній давав під тиском працівників міліції, а також на те, що вирок був виготовлений із помилками та при його оголошенні був відсутній ОСОБА_7 Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 377 КПК України, оскільки належним чином не проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій і при залишенні апеляцій без задоволення не зазначив підстави, через які апеляції визнано необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, засудженого та його захисників, які підтримали касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК України, при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370-372 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінально закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам справи чинним законом не передбачена.

Із змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 332-335 КПК України, є законним та вмотивованим.

Так, судом правильно зроблений висновок на підставі показань свідків про обставини вчинення ОСОБА_7 злочинів, які вони давали на досудовому слідстві та в судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою, а також на підставі відповідних висновків проведених експертиз та інших доказів по справі.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, свою винуватість у заподіянні смерті ОСОБА_8, ОСОБА_7 визнавав як на досудовому слідстві так й під час першого розгляду справи в суді.

Доводи в касаційній скарзі про недопустимість ряду доказів у справі, покладених судом в основу обвинувального вироку, ретельно перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і підтвердження не знайшли. Крім того, згідно зі ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Під час перевірки матеріалів справи касаційний суд установив, що місцевий суд дотримався вимог зазначеного закону. Всебічно та повно перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності засудженого у вчиненні зазначених злочинів і постановив вирок, який відповідає вимогам ст. 323 КПК 1960 року.

Об'єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено. Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Посилання в касаційній скарзі захисника на те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 323, 324, 334 КПК 1960 року, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК 1960 року у мотивувальній частині обвинувального вироку має бути викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину та наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду.

Всупереч доводам захисника в касаційній скарзі, зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до вимог названої норми закону, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, мотиви його вчинення, зазначив дії і роль засудженого. Крім того, вказані обставини було перевірено й апеляційним судом при розгляді апеляцій на вирок місцевого суду. Будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, а саме вимог ст. 334 КПК 1960 року, апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів засудженого та захисників, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості.

Вивченням матеріалів справи не виявлено таких порушень вимог кримінально-процесуального закону під час збирання доказів у справі, які б викликали сумнів у їх достовірності, наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

За таких обставин посилання захисника на те, що судове слідство проведено неповно та однобічно, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можна визнати обґрунтованими.

Не заслуговують на увагу й доводи захисника про порушення права засудженого на захист. Як правильно зазначено апеляційний судом, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду, пояснення ОСОБА_7 давав у присутності захисників, будь-яких скарг на дії працівників органів досудового слідства під час ведення слідства не надходило ані від самого засудженого ані від його захисників. Крім того, визнавальні пояснення засуджений давав і під час першого розгляду справи в суді, де зазначав, що давав їх добровільно, без будь-якого тиску, про що відображено в протоколі судового засідання зауваження на який не подавалися. Захисник був залучений до участі в справі для захисту прав ОСОБА_7 з моменту порушення кримінальної справи.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що вирок суду виготовлений не коректно та із помилками, то останні є надуманими, оскільки оригінал вироку суду, який наявний у справі, складений у відповідності до вимог закону,не містить технічних та будь-яких інших помилок, які б унеможливлювали його читання. Посилання захисника на те, що отриману ним копію вироку яка містить технічні помилки ( накладення та зміщення тексту), яку ним долучено до касаційної скарги та яка видана йому місцевим судом та ставить, на думку захисника, під сумнів законність постановленого вироку, колегія суддів не приймає до уваги. Копія вироку суду, отримана захисником, є такою що виготовлена із технічними помилками, проте не відповідає оригіналу вироку, який наявний у справі. Крім того, захисник не звертався до місцевого суду з відповідними заявами з цього приводу, не скористався своїм правом на отримання іншої копії вироку. Одночасно вбачається, що захисник після розгляду справи по суті ознайомлювався з матеріалами справи, де наявний оригінал вироку.

Доводи захисника про неповідомлення апелянтів про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, також не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять відповідні листи про направлення учасникам процесу відповідних повідомлень. Крім того, з ухвали апеляційного суду вбачається, що справа була розглянута за участю засудженого та його захисників.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо недоставки засудженого до зали судового засідання для оголошення вироку, а також інші порушення, то, на думку колегії суддів касаційного суду, в даному конкретному випадку, порушення вимог кримінального процесуального закону, на які вказує захисник, не є істотними порушеннями, оскільки вони не перешкодили судам в цілому ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

Засуджений своєчасно отримав копію вироку та скористався правом на оскарження вироку в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_7, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги учасників процесу, дотримався вимог ст. 377 КПК України, належним чином проаналізував усі доводи поданих на вирок місцевого суду апеляцій, на кожний з них дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив вирок без зміни, а скарги - без задоволення.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлено істотних порушень судами вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень, та які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування вказаних рішень, а тому відсутні підстави до задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК 1960 р., п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 вересня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3