АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0011843, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

20.12.2010 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 119 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; звільненого 08 лютого 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 12 днів;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

30.11.2012 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2-ва роки.
обвинувачених за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України;
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:
ОСОБА_5 у виді 2-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2-ва роки;
ОСОБА_6 у виді 2-х років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року призначено остаточне у виді 3-х років 1-го місяця позбавлення волі.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку, 01 жовтня 2013 року, близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_6 попередньо домовившись з ОСОБА_5 , реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля залізничних колій, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18, за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя від`єднали від колій 14 металевих костилів загальною вартістю 94 грн. 95 коп. та 4 підкладки Д-50 на загальну суму 359 грн. 60 коп., що належать ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», з якими намагалися залишити місце пригоди, однак були затримані працівниками міліції.

На рішення суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного йому покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1-го року позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України призначити йому остаточне покарання у виді 1-го року 1-го місяця обмеження волі. В решті вирок суду апелянт просить залишити без зміни.

В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та не врахував тих обставин, що в нього на утриманні перебуває тяжко хворий батько похилого віку, який потребує постійного догляду. Дані обставини і послугували підставою для вчинення ним кримінального правопорушення, а тому просить визнати йому таку пом`якшуючу обставини, як вчинення злочину в наслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Таким чином, обвинувачений вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного йому покарання, оскільки воно за своїм видом і розміром не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого в наслідок надмірної суворості.

Разом з апеляційною скаргою обвинувачений подав і клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення, в якому зазначає, що строк ним було пропущено з причин, що не залежать від його волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироці, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про надмірну суворість призначеного йому покарання, то вони, на думку колегії судді, є безпідставними.

Зі змісту вироку вбачається, що міра покарання ОСОБА_6 призначена у відповідності з вимогами ст.. 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливою, необхідною та достатньою для його виправлення, перевиховання і попередження вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також, судом було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та не встановлено обставин, які в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Таким чином, враховуючи вище наведене та приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 будучи раніше судимим вчинив новий злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при визначені останньому виду і розміру покарання були враховані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.. 65 КК України, та призначено таке покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого.

Ті обставини, що ОСОБА_6 має тяжко хворого батька, на думку колегії суддів, не знижують ступінь його вини, а тому, не можуть бути підставою для пом`якшення покарання. Крім того, ОСОБА_6 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що хворий батько перебуває у нього на утриманні та інших піклувальників, крім нього, не має.

Не знаходить колегія суддів і підстав для визнання ОСОБА_6 ще однієї пом`якшуючої обставини, такої, як вчинення кримінального правопорушення в наслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів не вбачає в апеляційній скарзі обвинуваченого переконливих доводів щодо несправедливості розміру призначеного йому покарання, а тому відсутні об`єктивні підстави для її задоволення.

Що стосується клопотання обвинуваченого про поновлення пропущеного строку, то виходячи з вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, в цьому не має необхідності, оскільки вказаним рішенням суду було призначено в суді апеляційної інстанції новий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 поданої ще 29 липня 2014 року,.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року, яким ОСОБА_5 і ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/211/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач - ОСОБА_1