АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 639/4889/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/500/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186, КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року, відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не працюючий, не одружений, маючий середню освіту, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 04.07. 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 19.12.2013 року звільнений з Олексіївської виправної колонії №25 умовно-достроково на невідбуту частину строку покарання на 1 рік 2 місяці 10 днів;
засуджений :

за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.07. 2011 року у виді 1 місця позбавлення волі, та остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді 4 ( чотирьох) років 1 ( одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено без змін у виді тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі УДПтС України в Харківській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту фактичного затримання за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.12.2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведені по кримінальному провадженню експертизи на загальну суму 782,40 грн.
Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

Як встановив районний суд, ОСОБА_7 , будучи раніше притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову повторно вчинив новий корисливий злочин при наступних обставинах.
02.12.2014 року приблизно о 11 год.00 хв. ОСОБА_7 прибув до приміщення Інституту терапії ім. Л.Т. Малої, за адресою: м. Харків, просп. Постишева,2-а, піднявся на 5 поверх будівлі інституту, де побачив із зовнішньої сторони в дверях одного із службових кабінетів ключ у врізаному замку, після чого у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з проникненням до приміщення службового кабінету, в якому працює науковий співробітник закладу ОСОБА_8 . Перебуваючи у приміщенні вказаного кабінету, ОСОБА_7 впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з метою раніше виниклого умислу, таємно викрав із письмового столу мобільний телефон марки « Nokia 6300», який належав ОСОБА_8 .
Після цього, ОСОБА_7 із викраденим майном вийшов із кабінету до коридору, де його помітила потерпіла та працівник медичного закладу ОСОБА_9 , які усвідомлюючи факт викрадення майна, яке належить ОСОБА_8 намагались запобігти зазначеному протиправному діянню та затримати злочинця. Однак, незважаючи на вказані обставини, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії помічені іншими особами і оцінюються ними, як викрадення, ігноруючи намагання затримати його на місці злочину, з метою доведення до кінця свого протиправного умислу, коли викрадення почалося таємно, але в процесі його вчинення переросло у відкрите, вибіг із будівлі Інституту терапії та з місця події зник.
Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на свій розсуд, реалізувавши його ОСОБА_10 за 60 гривень, а виручені кошти витратив на особисті потреби. Таким чином, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріально шкоду, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4236 від 23.12.2014 на суму 300 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, застосувавши до нього ст.69 КК України .
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказав,що при призначені покарання суд першої інстанції не взяв до уваги стан його здоров`я .
Ці доводи,на думку ОСОБА_7 , дають підстави для пом`якшення йому покарання.
Прокурор у кримінальному провадженні відмовився від апеляційної скарги.
Заслухав доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 підтримавшего свою апеляційну скаргу,прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи,та обсудивши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Так судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи та зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_7 у скоєному злочину.
Ніхто із учасників судового провадження не оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого.
При призначені покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції в повному обсязі врахував положення ст.65 КК України.
Судом враховано стан здоров`я обвинуваченого,його сімейний стан,дані які характеризують ОСОБА_7 ,котрий раніше неодноразово судимий,характер і ступень тяжкості вчиненого злочину.
При вказаних обставинах, як вважає колегія суддів, районний суд обґрунтовано застосував до обвинуваченого міру покарання зв`язану з позбавленням волі,застосувавши ст.71 КК України.
Фактично за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, обвинуваченому призначено мінімальне покарання.
Доводи обвинуваченого, що до нього може бути застосовано ст.69 КК України, колегією суддів прийняти бути не можуть ,тому що не знаходиться підстав призначити більш м`яке покарання,ніж те що передбачено санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України,колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення,а вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 23 січня 2015 року,щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення,та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення,а засудженому з дня вручення копії ухвали.
Головуючий :
Судді :