У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю: прокурораОСОБА_12,
захисника ОСОБА_5,
при секретарі ОСОБА_13,
розглянула в судовому засіданні 11 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000811 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7, захисника ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця м. Рівного,

такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 8 місяців та покладенням обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року зазначений вирок скасовано у частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме в частині звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 лютого 2014 року близько 14.00 год., перебуваючи поблизу училища № 11 по вул. Малинівській у м. Рівному, під час конфлікту з ОСОБА_8, умисно завдав потерпілому одного удару ножем в грудну клітину, заподіявши останньому тяжкого тілесного ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки з пошкодженням діафрагмальної поверхні печінки.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на суворість призначеного покарання. Вказує, що судом не взято до уваги, що ст. 75 КК України може бути застосована як до неумисного, так і до умисного злочину, не враховано належним чином пом'якшуючу покарання обставину, зокрема, вчинення злочину вперше. Стверджує, що шкоду потерпілому відшкодував лише частково, оскільки судами розмір шкоди, що підлягає стягненню, визначено не було, а потерпілий позову не заявляв. Зазначає, що на цей час відшкодував потерпілому 30 000 грн., оскільки після постановлення вироку апеляційного суду таку суму озвучив сам потерпілий. Просить змінити вирок та пом'якшити покарання, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на те, що вирок, на його думку, недостатньо мотивовано, не встановлено обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_7 Зазначає, що судом не враховано належним чином пом'якшуючих покарання обставин, зокрема наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей та добровільне часткове відшкодування шкоди. Вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України достатньо. Просить скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 посилається на суворість призначеного ОСОБА_7 покарання. Стверджує, що, подавши апеляційну скаргу, не усвідомлював, що діє непослідовно і не оформив своїх претензій належним чином, тому засуджений не міг їх задовольнити. Зазначає, що на цей час шкоду йому відшкодовано у повному обсязі, і він не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 Просить змінити вирок і звільнити ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оскаржуються.

Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд послався на те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину і добровільно частково відшкодував заподіяну злочином шкоду на суму 5 000 грн., позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, займався суспільно корисною працею, виховувався без батьків.

Апеляційний суд, задовольняючи апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 і скасовуючи вирок суду першої інстанції на підставі невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, зазначив, що рішення суду про застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України не можна визнати обґрунтованим, оскільки суд, приймаючи його, не навів у вироку переконливих доводів про доцільність звільнення від покарання, а лише послався на обставини, які, на думку суду, пом'якшують покарання. Апеляційний суд узяв до уваги те, що вчинений засудженим злочин відноситься до категорії тяжких, урахував конкретні обставини вчинення злочину, зокрема, завдання потерпілому удару ножем в грудну клітину, що спричинило тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також часткове відшкодування засудженим заподіяної шкоди.

Тому, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування статей 69, 75 КК України не вбачається.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 03 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7, захисника ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11