Справа № 460/1103/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000344 від 10 лютого 2015 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеніжково Христинівського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, не судимого, військовослужбовця польова пошта НОМЕР_1 ,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України -
В С Т А Н О В И В:
обвинувачений ОСОБА_4 , 14 серпня 2014 року, будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , де наказом командира військової частини № НОМЕР_3 від 15 серпня 2014 року зарахований до списків особового складу на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 12 механізованої роти 4 механізованого батальйону.
Відтак, з 15 серпня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину А НОМЕР_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
25 грудня 2014 року, о 08.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив межі розташування військової частини та без поважних причин незаконно перебував поза межами її розташування за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де займався вирішенням сімейних проблем та проводив час на власний розсуд. 20 березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини для проходження військової служби, про що доповів своєму командуванню та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю і
- 2 -
пояснив, що дійсно він був призваним під час мобілізації на військову службу у військовому званні «рядовий» військової частини польова пошта НОМЕР_5 та цього ж дня відправлений у військову частину для подальшого проходження військової служби. 25 грудня 2014 року він самовільно залишив військову частину та поїхав до свого дому у с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області, де перебував до 20 березня 2015 року, оскільки йому зателефонувала дружина, яка в той момент потребувала термінової допомоги. Тому він самовільно залишив військову частину та поїхав додому. При цьому не мав наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби. На даний час він шкодує про вчинене, просить суворо його не карати, обіцяє, що більше такого не повторить та має намір проходити службу в АТО.
Враховуючи визнання вини обвинуваченим та показання обвинуваченого щодо обставин скоєного ним кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, з`ясувавши в обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин та відсутність сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження усіх доказів по справі.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби військовослужбовцем, без поважних причин понад один місяць.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, пом`якшуючі обставини: з`явлення зі зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та вважає за можливе обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 02 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_4 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 протягом іспитового строку не покидати територію військової частини п/п НОМЕР_5 без дозволу командира військової частини, а у разі його звільнення повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Командиру військової частини п/п НОМЕР_5 здійснювати контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 , а у разі його звільнення контроль за виконанням вироку покласти на органи кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через Яворівський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1