Справа №592/3449/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/426/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою було відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі стосовно ОСОБА_7 , засудженого вироком Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2010 року за ч.3 ст.152, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70 КК України.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений характеризується посередньо, згідно характеристик не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, 22.09.2013 року допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, в жовтні 2013 року відмовився від переводу до дільниці соціальної реабілітації, активну участь в програмах виховного впливу став брати лише з часу, який передував можливій заміні покарання більш м`яким, що дало суду підстави зробити висновки про ситуативний характер поведінки засудженого для досягнення запланованої мети. Також суд вказав й на наявність в матеріалах особової справи засудженого ряду протиріч та розбіжностей, що дали суду підстави для сумніву щодо участі ОСОБА_7 у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження». Тому, на думку суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.

На зазначену ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити обставини, встановлені судом першої інстанції та докази стосовно спільного подання, скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити подання. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не взяв до уваги всіх обставин справи та не надав їм належної оцінки, чим допустив істотного порушення кримінального процесуального закону. Так, апелянт вважає, що згідно характеристик він характеризується позитивно, оскільки за весь час відбування покарання не мав стягнень, за постійне відношення до праці має подяку від 07 жовтня 2013 року, в липні 2012 року він написав заяву про зарахування його до програми диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», постійно відвідує церкву в колонії. Також засуджений зазначає, що дійсно писав заяву про відмову від переведення до дільниці соціальної реабілітації, оскільки був працевлаштованим, однак дана обставина не може слугувати підставою у відмові до застосування йому пільг, передбачених ст.ст.81, 82 КК України. Також на думку засудженого суд безпідставно не взяв до уваги того, що він відбуваючи покарання отримав повну середню освіту та, у подальшому, професійно-технічну освіту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу засудженого та вважав за доцільне замінити ОСОБА_7 невідбуту частину призначеного покарання більш м`яким, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є те, що засуджений: 1) відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі (ч. 1 ст. 82); 2) він став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82); 3) фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали вказані вимоги закону належним чином не виконав.

Так, з вироку Бородянського районного суду Київської області від 03 червня 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 засуджений ч.3 ст.152, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Згідно матеріалів справи, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у Сумській виправній колонії № 116. Початок строку відбування покарання засудженого 05 жовтня 2009 року, кінець строку 05 жовтня 2017 року, станом на 24 лютого 2015 року засуджений відбув 2/3 строку покарання.

У спільному поданні начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради на підставі ст. 82 КК України порушується питання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі. Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований старшим днювальним відділення, до праці ставиться добре, за що має сім заохочень від начальника установи. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження». У відношенні до представників адміністрації тактовний, виконує їх законні вимоги. Підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Вину у скоєному визнає повністю, призначену міру покарання вважає справедливою.

Із довідки про заохочення та стягнення (а.с.106 особової справи) слідує, що ОСОБА_7 має сім заохочень за сумлінне ставлення до праці та проведення ремонтних робіт на відділенні, дисциплінарних стягнень не має.

Згідно медичної довідки начальника медико-санітарної частини Сумської ВК № 116 (а.п.9) ОСОБА_7 практично здоровий, тобто може відбувати покарання у виді обмеження волі.

Згідно характеристики виданої на засудженого ОСОБА_7 (а.п.2), останній став на шлях виправлення, тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеження волі, згідно ст. 82 КК України.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_7 здебільшого характеризується посередньо, однак з даними висновками погодитися не можна.

Згідно характеристик, що містяться в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_7 , а саме, від 23.06.2011 року, 23.08.2012 року, 15.10.2013 року, 23.08.2014 року та 24.02.2015 року, засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе виключно з позитивної сторони.

Посилаючись як на підставу для відмови в задоволенні подання на порушення ОСОБА_7 22.09.2013 року встановленого порядку відбування покарання, а саме того, що він самовільно відкрив двері локальної дільниці СПС №6-7 ДР та намагався проникнути до відділення СПС №8-9ДР, суд першої інстанції залишив поза своєю увагою, що дане порушення дійсно мало місце, однак ОСОБА_7 визнав свою провину, з ним була проведена профілактично-виховна бесіда, мету якої останній зрозумів (а.с.79 особової справи).

Не може бути й підставою для відмови у задоволенні подання відмова ОСОБА_7 від переводу до дільниці соціальної реабілітації, оскільки дана обставина не свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення, та, як зазначив сам ОСОБА_7 , він відмовився від даної пільги, так як вже був працевлаштованим старшим днювальним відділення.

Оцінюючи наведене в сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та йому необхідно замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про доцільність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та скасування ухвали суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам справи та постановлення нової ухвали суду апеляційної інстанції якою задовольнити подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі стосовно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 червня 2015 року якою відмовлено в задоволенні подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області (№116) та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі засудженому ОСОБА_7 задовольнити.

ОСОБА_7 , 1980 року народження, засудженому 03 червня 2010 року Бородянським районним судом Київської області за ч.3 ст.152, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, замінити невідбуту частину покарання у виді 2-х років 02 місяців 14 днів позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі на той же строк - 2 роки 02 місяці 14 днів.

Направити засудженого ОСОБА_7 до місця відбування покарання у виді обмеження волі в порядку встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

Зарахувати засудженому ОСОБА_7 до строку покарання час слідування до виправного центру за правилами, передбаченими ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4