справа № 1-472008
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 року Барський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді Переверзєва С.В.

при секретарі Чепельській Ю.В

з участю прокурора
Невольчука С.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бар

кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженки с.Комарівці Барського району
Вінницької області, жительки АДРЕСА_1,
українки, гр-нки України, з середньою
освітою, розлученої, не працюючої, раніше не судимої, за ст.166 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1у відповідності з записом акта
про народження дитини № 126 від
06.06.1991 року, являючись матір'ю
неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2народження, злісно, систематично не виконувала
встановлені законом обов'язки по
догляду за дитиною. Відсутність
піклування та виховання з боку матері ОСОБА_1, невиконання нею
обов'язків по догляду за дитиною
призвело до того, що її неповнолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, повну загальну середню освіту не отримав,
бродяжив, без поважних причин
пропускав уроки, школу
не відвідував, вживав
спиртні напої та
став на злочинний шлях. Питання щодо
злісного невиконання ОСОБА_1
обов'язків по догляду за сином ОСОБА_2 неодноразово
розглядалось на засіданнях опікунської
ради, педагогічною радою навчального закладу та батьківським комітетом
школи, де навчався ОСОБА_2 Однак, ОСОБА_1 позитивних
висновків не зробила, відношення до виконання батьківських обов'язків не змінила ,
а продовжувала злісно їх не
виконувати, що призвело до тяжких
наслідків - засудження неповнолітнього
за умисний злочин до позбавлення волі.
Так, вироком Барського районного суду
від 4 вересня 2007 року визнано винним
та засуджено за ст. 121 ч.2 КК України
неповнолітнього ОСОБА_2 , 0ІНФОРМАЦІЯ_2народження, уродженця та
жителя м. Бар, ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого до 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_2 Засуджено за те, що він
25.04.2007 року біля 23
год., перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння в АДРЕСА_2біля
будинку в ході
сварки із неповнолітнім
ОСОБА_3, кухонним ножем умисно
наніс удар в ліву
ключицю. Від отриманих тілесних
ушкоджень потерпілий помер.

В судовому засіданні підсудна
ОСОБА_1свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнала частково. Вона пояснила,
що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2народження є її сином. Син народився від спільного
шлюбу з ОСОБА_4, з яким вона розлучилась в 1994 році, після чого я з дітьми
виїхала з території України за кордон на роботу. За кордоном з дітьми вона провела біля 4-х років,
після чого вимушена була повернутися в м. Бар. Практично сина виховувала одна. З приводу поведінки сина ОСОБА_2 пояснила, що після
повернення з дітьми на України, син практично
став не керований. Він почав пропускати уроки в школі. В подальшому він
почав пізно повертатися до дому, міг вдома
не ночувати, займатися таксікоманією. Це вона взнала після того, як він
повертався до дому і від нього був запах клею. З метою вплинути на нього вона
вмовляла ОСОБА_2, за руку водила до школи. Це вона не могла робити постійно
тому, що знаходилася на роботі від 7.00 годин до 23.00 годин. Практично вона не
могла вжити ніяких дієвих заходів і вплинути на ОСОБА_2 щоб він змінив свою
поведінку. Під час розмови з сином він на неї ніяким чином не реагував. Вона
вмовляла роби одне, а він роби все навпаки. ОСОБА_2 лише вислуховував, промовчував і продовжував
робити своє - не навчатися, пропускати уроки. Сина вона неодноразово переводила
з однієї школи до іншої. ОСОБА_2 сам
просив її переводити його з однієї школи до іншої, це він пояснював тим,
що не може вжитися з колективом, школа і
педагоги йому не подобаються. За допомогою опікунської ради сина двічі
поміщали у спеціальні навчальні заклади в м. Жмеринка, але двічі вона його
звідти забирала. Перший раз його забрала тому, що боялася, що син втече з
навчального закладу, що розміщений в м. Жмеринка. Під час розмови з сином він
не скаржився, що до нього там погано ставляться. ОСОБА_2 говорив, що він хоче
до дому і хоче навчатися в дома в звичайні школі в м. Бар. Коли вона його
забрала з м. Жмерика і влаштувала в школу в м. Бар то деякий час ОСОБА_2 вів
себе відносно нормально, а потім знову почав не відвідувати школу, не
навчатися, пропадати з дому.

Через деякий час ОСОБА_2 знову за
допомогою опікунської ради було поміщено в спеціальний навчальний заклад
закритого типу в м. Жмеринка. Там він
пробув біля місяця. Після чого
вона на вихідні дні забрала ОСОБА_2 до дому. Дома він хворів і знаходився
біля неділі. Коли вдома ОСОБА_2 захворів, то вона
телефонувала у навчальний заклад в м. Жмеринка з приводу цього, працівники
навчального закладу повідомили їй, що сина потрібно привезти туди в будь якому
випадку. Але сина вона не завезла з тих причин, що була на роботі, а без неї
сина не приймали в навчальний заклад. В подальшому син залишився з нею в м. Бар
і вона його знову влаштувала в одну зі шкіл в м. Бар. В новій школі він також
продовжував не відвідувати навчання, практично не навчатися. 25.04.2007 року
ОСОБА_2 ножем наніс тілесні ушкодження своєму товаришу ОСОБА_3, від яких
останній помер. Вироком Барського району суду сина було засуджено за вчинення
злочину передбаченого ст.. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі.

Свою вину визнає частково, оскільки вважає, що нею
докладались сусилля по вихованню сина.

Крім часткового
визнання своєї вини у скоєні інкримінує мого злочину самою підсудньою, її вина також підтверджується:

показами свідків ОСОБА_5та ОСОБА_6 які пояснили, що працюючи у службі по
справах неповнолітніх вони безпосередньо займалася проблемою поведінки і
виховання ОСОБА_2 Основною проблемою в поведінці ОСОБА_2 було те, що він не
відвідував школу і не навчався взагалі. З цього приводу зі сторони служби у
справах дітей вживалися різні заходи, а саме проводилися бесіди як з ОСОБА_2
так і з його матір'ю ОСОБА_1. При цьому бесіди проводили як працівники служби,
так і вчителі і директор школи, де
навчався ОСОБА_2. Крім того ОСОБА_2 і маті викликали на опікунську раду і
розглядали на раді питання поведінки і
виховання. Основною проблемою поведінки сина було те, що зі сторони матері не
вживалися належні заході по вихованню сина. Вона сама створила проблему
виховання син. Мати не мала контакту з сином. На їх думку мати не вживала дієвих заході по вихованню сина.
Опікунська рада приймаючи до уваги те, що ніяким чином матір не може вплинути на
ОСОБА_2, і не може забезпечити його явку
до школи і подальше навчання, прийняла рішення помістити ОСОБА_2 в м.
Жмеринка в центр соціально-психологічної реабілітації дітей. Мати на це
погодилася і ОСОБА_2 сам дав згоду на поміщення в центр. Потім мати забрала
ОСОБА_2 з цього центру і в подальшому мала завезти в центр, щоб він там
продовжував навчатися, але так його і не відвезла. Мати повинна була відвезти назад в цент в м. Жмеринка, де б він навчався під належним наглядом і був
вилучений з негативного середовище в яке він попав в м. Бар. Після цього
ОСОБА_2 було влаштовану в школу в м. Бар
№ 2, при цьому в школі було забезпечено належний контроль за відвідування
ОСОБА_2 школи, але він продовжував значну кількість занять пропускати. Мати
явку сина в школу не забезпечувала.

показами свідка ОСОБА_7 яка пояснила, що вона була його класним
керівником ОСОБА_2, біля пів року коли він навчався у 6 класі, після цього він
пішов навчатися в інші школи в м. Бар, з
яких його мати забирала і переводила до інших шкіл м. Бар і Барського району.
На її думку причина переводів було те, що ОСОБА_2 практично не відвідував
уроки, не навчався, відповідно успішність у нього була низька. Практично він
засвоював той навчальний матеріал, який почув на уроках. Дома він не навчався.
В класі ОСОБА_2 вів себе замкнуто, не спілкувався з однокласниками і
педагогами. Він був самотнім, страждав
від того, що його не розуміють. ОСОБА_2 погоджувався під час розмови, що він
неправильно робить, але в подальшому вчиняв по своєму. Практично впливу матір на ОСОБА_2 не мала і
ніяким чином на нього не впливала. Другий раз до класу, в якому вона була класним керівником, ОСОБА_2
прийшов на навчання у 8 клас. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_1прийшла до школи лише , один
раз, саме коли принесла документи на
прийняття до школи. Після цього вона школу не відвідувала і навчанням свого
сина не цікавилася. Вона неодноразово ходила на роботу до ОСОБА_1 і
повідомляла, що її син не віддує школу, не навчається. Коли намагалася
з'ясувати, що сталося і де її син знаходиться ОСОБА_2 спокійно неодноразово
повідомляла, що син не ночував вдома. ОСОБА_2 не вживала ніяких заходів, щоб
вплинути на свого сина. Після неодноразових її особистих розмов з ОСОБА_2ою, її
син ОСОБА_2 продовжував не відвідувати шкоду, ходити по вулицях, не ночувати
вдома. В розмовах з ОСОБА_2ою її здивувало те, що вона змирилася з поведінкою
свого сина і сама не вживала ніяких заходів аби перевиховати сина, чи якимось
чином змусити його змінити свою поведінку і ставлення до навчання. У деяких
випадках ОСОБА_2 виправдовувала відсутність свого сина в школі тим, що він
пізно повернувся до дому і ранком проспав на навчання. ОСОБА_2ій неодноразово
нагадували про необхідність з'явитися до школи і написати заяву про прийняття
її сина на навчання, вона обіцяла це
зробити, але не робила пояснюючи це зайнятістю. ОСОБА_2 ні разу не з'являлася
до школи на батьківські збори, і взагалі сама не цікавилася поведінкою і
навчанням свого сина.

показами свідка ОСОБА_8 яка пояснила суду, що в школі в якій вона працюю
ОСОБА_2 навчався у 5 класі. В нього вона була класним керівником. Практично він
рахувався у школі як учень приблизно пів
року. Але фактично в школу він не ходив. З приводу відсутності у школі ОСОБА_2,
вона неодноразово зверталася до його матері ОСОБА_1. Сама особисто ходила
до ОСОБА_2ої на роботу, а також і до
дому, після того як ОСОБА_2 перестав відвідувати школу. При розмові з ОСОБА_2ою
вона дізналася, що вона постійно майже на протязі всього дня працює на роботі і
практично уваги синові не приділяє,
оскільки весь час перебуває на роботі. ОСОБА_2
пояснювала, що ніяким чином на
свого сина вплинути не може. ОСОБА_2 сама в школу не приходила, батьківські
збори не відвідувала і відповідно сином не цікавилася. В основному педагоги і
вона повідомляли ОСОБА_2у про відсутність її сина на уроках у школі. Після
розмови з ОСОБА_2ою ніяких змін в поведінці її сина не було, тобто вона ніяким
чином на сина не впливала і ніяких виховних заходів не вживала.

показами свідка ОСОБА_9яка пояснила, що ОСОБА_2 не відвідував заняття,
практично не навчався. В класі ні з ким не товаришував. Поки ОСОБА_2 навчався в школі його мати
ніякої активної участі у виховання сина не мала. В школу вона на батьківські
збори не приходила, сама по своїй ініціативі
станом навчання і поведінки сина не цікавилася. Практично ОСОБА_2
заняття не відвідував. З приводу цього вона особисто ходила до ОСОБА_1 на
роботу і мала з нею розмову. Для ОСОБА_2ої не було новиною те, що її син не
відвідує школу. ОСОБА_2 пояснювала, що вона не може ніяким чином вплинути на
свого сина. Після неодноразових зустрічів з ОСОБА_2ою вона ніяким чином не
вплинула на свого сина, він продовжував не відвідувати школу, мати в
подальшому не цікавилася поведінкою
свого сина. За практичною допомогою по
вихованню сина вона ні до кого не зверталася. ОСОБА_2 пояснювала не можливістю
виховувати сина тим, що сина практично не буває вдома, він вдома не ночує,
також сама вона постійно знаходиться на роботі і не має вільного часу для того,
щоб займатися вихованням сина.

Показами свідка
ОСОБА_10який пояснив, що 9 лютого 2007
року в школу Шароградська - директор
районного центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді, привела ОСОБА_2,
разом з ними була також і матір ОСОБА_1. Шароградська повідомила, що згідно рішення
координаційної ради в справах неповнолітніх РДА, ОСОБА_2 направлено для
навчання до школи яку він очолюю. При цьому була присутня мати ОСОБА_2,
ОСОБА_1. Тоді він повідомив ОСОБА_1, що
вона повинна написати заяву при прийняття її сина на навчання до школи. ОСОБА_2
сказала, що заяву напише пізніше. Після цього дня, на навчання ОСОБА_2
з'являвся епізодично, фактично коли соціальний педагог і класний керівник
практично приводили його на навчання до школи. З приводу не відвідування школи
ОСОБА_2 він неодноразово особисто мав розмови з матір,ю, також з цього приводу
бесіди з нею мали класний керівник і
соціальний педагог у школі. Але мати ОСОБА_2 ніяким чином не вживала заходів,
щоб ОСОБА_2 відвідував школу і навчався. Крім того він особисто неодноразово її нагадував про необхідність
написати заяву про прийняття ОСОБА_2 до школи, але вона цього не зробила, а
шукала різні відмовки і обіцяла прийти пізніше і написати. В подальшому
ОСОБА_1почала уникати з ним і з іншими педагогами зустрічі, оскільки вона знала,
що знову піде мова про виховання і навчання її сина. Соціальний педагог у школі
вела індивідуальний облік відвідування ОСОБА_2 школи, неодноразово
приводила ОСОБА_2 до школи на заняття, але останні тікав з навчання. Мати
ніяких заходів, що її син відвідував школу і навчався, не вживала.

Показами
свідка ОСОБА_11 який пояснив, що у школі у якій він є директором ОСОБА_2
навчався у 5- му класі приблизно пів року.
Значну частину уроків ОСОБА_2 пропускав. Його неодноразово на заняття до
школи приводила класний керівник. З приводу поведінки він неодноразового
спілкувався з його матір'ю ОСОБА_1. Матір неодноразово викликали до школи,
також ходили до неї на роботу і повідомляли про відсутність її сина на уроках.
Після цього ситуація з пропуском
занять ОСОБА_2 не змінювалася, він
продовжував не ходити на заняття і тікати з уроків. Мати на ОСОБА_2 ніяким
чином не впливала.

Показами свідка ОСОБА_12 який
пояснив, що безпосередньо на посаді працівника ВКМСН він стикався по роботі з
ОСОБА_2. ОСОБА_2 не відвідував школу, часто змінював навчальні заклади. Зміна
навчальних закладів мати ОСОБА_2, ОСОБА_1пояснювала тим, що її син не може
вжитися з учнями навчального закладу і педагогічним колективом. ОСОБА_2
перебував на обліку як неповнолітній, що вживає токсичні речовини. Про те, що ОСОБА_2 вживає токсичні речовини
повідомлялося неодноразово його матір, але вона ніяких заходів до нього не
вживала. Він особисто неодноразово проводив бесіди з ОСОБА_1 з приводу того, що
її син не відвідує школу, вживає токсичні речовини, займається бродяжництвом.
Мати повідомляла, що знає про це , але ніяких заходів до свого сина вжити не
може. Профілактичні бесіди з матір'ю в подальшому ніяких результатів не дали,
тобто мати ніяким чином на свого сина не вплинула.

Ксерокопіями документів. що
свідчать про стан відвідування школи ОСОБА_2., його успішність, вживання
заходів працівниками шкіл і управління освіти по його вихованню . (а.с.7-141).

Копію актового запису про
народження ОСОБА_2 (а.с.142.)

Ксерокопіями документів з
кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого
ст.. 121 ч.2 КК України і засудженню його за вчинення даного злочину.
(а.с.157-179).

Згідно ст. 51 Конституції України, згідно якої «Батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття»,
ст. 150, 180 Сімейного кодексу
України, згідно яких « Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей, любові до сім'ї та родини, свого народу,
своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані турбуватися про здоров'я дитини, її
фізичних, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити
здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного
життя.», « Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття»,
ст. 12 Закону України «Про охорону
дитинства» , згідно якого «Виховання у сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язання виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичних, духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання
дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод
людини і громадянина, мови, національних, історичних та культурних цінностей
українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між
народами, етнічними, національними, релігійними групами.» Враховуючи викладене
і те, що внаслідок неналежного виконування своїх батьківських обов,язків
ОСОБА_1неповнолітній ОСОБА_2 скоїв тяжкий злочин остання вчинила злочин за ст..
166 КК України - злісне невиконання обов'язків по догляду за дитиною або за
особою, щодо якої встановлена опіка чи піклування, тобто злісне невиконання батьками,
опікунами чи піклувальниками встановлених законом обов'язків про догляду за
дитиною або особою , щодо яких встановлена опіка чи піклування, що спричинило
тяжкі наслідки.

Вирішуючи
питання обрання міри покарання відносно підсудної суд

враховує те, що вона
позитивно характеризується по місцю навчання, вперше притягується до
кримінальної відповідальності.

Обставин, які
пом,якшувала або обтяжували вину підсудної, судом не встановлено.

З врахуванням
викладеного суд вважає необхідним призначити ОСОБА_1

покарання у вигляді позбавлення волі і звільнити її від
відбування покарання з випробуванням.

Керуючись
ст.323, 324 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною за ст.166 КК України і

призначити покарання у
вигляді двох років позбавлення волі.

У
відповідності з ст.75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з
випробуванням, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить
нового злочину і буде повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про
зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу
вироку в законну силу міру запобіжного заходу залишити попередній - підписку
про невиїзд.

Вирок може
бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб.

СУДДЯ: