Провадження № 274/949/15-к
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/201/15
І м е н е м У к р а ї н и
12.05.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі секретаря . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/949/15-к про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирославка Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 407 КК України,
за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4
обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
Прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої 27 жовтня 2014 року ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст.ст. 12, 14, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не доповів про те, що його не госпіталізовано у військовий госпіталь м. Житомир вищестоящому начальству, та, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та, без поважних причин і без дозволу командування, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , після чого обов`язки по службі не виконував та до 21 листопада 2014 року проводив час на власний розсуд.
21 листопада 2014 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.
Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачена ч. 2 ст. 407 КК України - нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
26 лютого 2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 407 КК України та узгоджують покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. ОСОБА_3 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у судовому провадженні.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України є злочином середньої тяжкості, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру (26.02.15) і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 407 КК України), істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним винуватості у вчиненні злочину, зазначено узгоджене покарання та згоду підозрюваного на призначення покарання у виді штрафу, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та підозрюваним є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, в тому числі правова кваліфікація злочину, скоєного ОСОБА_3 , не є більш тяжкою, ніж це передбачено у ч. 4 ст. 469 КПК України.
Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним, у суду немає.
ОСОБА_3 заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди.
Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.
Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор, обвинувачений ОСОБА_3 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено.
Дані про процесуальні витрати у провадженні не містяться.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування, підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу, не вбачається.
Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 , прийнявши рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, та призначивши йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1