Провадження №1-кп/748/16/15
Єдиний унікальний № 748/3579/14-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження №0000067 від 15 грудня 2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого у АДРЕСА_1
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту від 17.12.2014 року солдата ОСОБА_4 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 березня 2014 року №55, відповідно до мобілізаційного плану, призначено на посаду стрільця-зенітника 1 зенітного ракетного взводу зенітно-ракетної батареї зенітного ракетноартилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Під час виконання своїх службових обов`язків військовослужбовець солдат ОСОБА_4 грубо порушив встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, у порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призивом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та 11.11.2014 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 в яку повернувся 18.11.2014, тобто тривалістю менше 10 діб, але більше трьох діб, в подальшому повторно протягом року 27.11.2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в яку повернувся 03.12.2014 року, тобто тривалістю менше 10 діб, але більше трьох діб.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у самовільному залишенні військової частини тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчиненими повторно протягом року, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.407 КК України.
17 грудня 2014 року між старшим прокурором Чернігівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України. Крім того обвинувачений зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти досудовому розслідуванню і судовому розгляду даного кримінального правопорушення.
Також вказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.407 КК України у виді службового обмеження на строк 6 місяців з відрахуванням в дохід держави 10 % грошового забезпечення військовослужбовця.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п.1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.407 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, які викладені у обвинувальному акті не оспорював та наполягав на затверджені угоди.
Прокурор у засіданні зазначив, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України і є усі підстави для її затвердження.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між старшим прокурором Чернігівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався і відсутні підстави для його обрання до вступу вироку у законну силу. Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 17 грудня 2014 року між старшим прокурором Чернігівської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, призначивши покарання у виді службового обмеження на строк шість місяців з відрахуванням в дохід держави 10 % грошового забезпечення військовослужбовця.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.
Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1