Провадження № 11/792/417/13
Справа № 2208/2373/2012
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого-судді Ващенка С.Є.,

суддів Кобріна І.Г.,
Курдзіля В.Й.,

з участю прокурора Павлишина В.І.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницькому
кримінальну справу за апеляцією
прокурора, який брав участь у розгляді
справи, засудженого ОСОБА_1 на вирок
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 10 червня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродження та зареєстрованого у
АДРЕСА_1, жителя АДРЕСА_2, громадянина
України, батька двох малолітніх дітей,
піклувальника матері похилого віку,
військовозобов'язаного, з вищою
освітою, почесного професора кафедри
економіки підприємств Подільського
державного аграрного університету,
нагородженого державними нагородами: у
2003 році - золотою медаллю «За ефективне
управління» та у 2004 році Указом
Президента України №988 присвоєно
почесне звання «Заслужений працівник
промисловості України», працюючого
директором ДП «Нігинський кар'єр», не
судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та
призначено йому покарання, із
застосуванням ст.ст.69, 77 КК України, у
виді трьох років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати керівні
посади у державних підприємствах
строком на два роки, без конфіскації
майна.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України,
звільнено ОСОБА_1 від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим
строком на два роки, зобов'язано його
повідомляти органи
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця роботи і місця проживання.

За ч.2 ст.366 КК України ОСОБА_1
виправдано.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання
вироком законної сили залишено
попередній - підписку про невиїзд.

Вирішено речові докази: бухгалтерські
документи зберігати при справі.

За вироком суду: «ОСОБА_1 будучи
призначеним з 24 листопада 2000 року на
посаду директора ДП «Нігинський
кар'єр», зловживаючи службовим
становищем, всупереч інтересам служби,
в порушення вимог п.2, п.3, п.11.1
Інструкції по інвентаризації основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів та
розрахунків (зі змінами), затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
№ 69 від 11 серпня 1994 року, а також в
порушення вимог п.1.2, п.1.3, п.1.6, п.1.9, п.1.10,
п. 1.11 Інструкції з інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів і
документів, розрахунків та інших
статей балансу (зі змінами),
затвердженої Наказом Державного
казначейства України № 90 від 30 жовтня
1998 року, з корисливих мотивів, для
заволодіння майном державного
підприємства, не проводив
інвентаризацію товарно-матеріальних
цінностей та основних засобів ДП
«Нігинський кар'єр» та не облікував на
балансі підприємства маневровий
тепловоз марки ТЕМ-2 №7026, який
знаходився в локомотивному депо
підприємства та рахувався резервним. З
цією ж метою, в ході проведення
щорічних інвентаризацій основних
засобів на підприємстві, вказаний
маневровий тепловоз умисно до
інвентаризаційного опису не вносився
та на підприємстві не обліковувався. В
продовження своїх злочинних намірів
ОСОБА_1, в період з листопада 2006 року по
лютий 2007 року, з метою заволодіння
чужим майном, підшукав покупця
маневрового тепловозу марки ТЕМ-2 № 7026 -
ТОВ «Нафтогазхіммаш» (м. Київ, вул.
Артема, 21). Після чого дав вказівку
підлеглим працівникам підприємства на
проведення його технічного
обслуговування, підготовки до
відправлення та виставлення на
підвідні колії підприємства для
транспортування в адресу ВАТ
«Стахановпромтранс» (м. Стаханов
Луганської області). В продовження
свого злочинного умислу на заволодіння
маневровим тепловозом ОСОБА_1,
будучи директором ДП «Нігинський
кар'єр», домовився із службовими
особами ТОВ «Нафтогазхіммаш» про
перерахунок коштів за вказаний
тепловоз на розрахунковий рахунок ПП
«Еліта» (Хмельницька область,
Кам'янець-Подільський район, с.
Сахкамінь, вул. Українська, 1), яке в свій
час заснував особисто. 20 лютого 2007 року
ТОВ «Нафтогазхіммаш» перерахувало на
розрахунковий рахунок ПП «Еліта» кошти
в сумі 150000 грн., в якості попередньої
оплати за маневровий тепловоз марки
ТЕМ-2 №7026. 28 лютого 2007 року директор ДП
«Нігинський кар'єр» ОСОБА_1 організував
відправлення маневрового тепловозу
марки ТЕМ-2 №7026 зі станції Нігин
Південно-Західної залізниці до станції
Стаханов Донецької залізниці. Таким
чином, внаслідок вчинення вищевказаних
дій 28 лютого 2007 року ОСОБА_1, шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, заволодів чужим майном -
маневровим тепловозом марки ТЕМ-2 № 7026,
залишковою балансовою вартістю 190384,62
грн., в особливо великих розмірах,
внаслідок чого незаконно і безоплатно
обернув на свою користь державне майно
на вказану суму."

Прокурор в апеляції, не оспорюючи
доведеності вини засудженого у
вчиненні злочину та кваліфікації його
дій, посилаючись на неправильне
застосування кримінального закону, що,
на його думку, потягло призначення явно
несправедливого покарання внаслідок
м'якості, просить вирок суду першої
інстанції скасувати та постановити
свій вирок, яким визнати ОСОБА_1 винним
у вчиненні злочину, передбаченого
ч.5 ст.191 КК України (в редакції 05.04.2001
року), та із застосуванням ст.69 КК
України призначити йому покарання у
виді позбавлення волі строком на 5
років з позбавленням права обіймати
посади на підприємствах, установах та
організаціях усіх форм власності,
пов'язаних з
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
функціями, строком на 3 роки, та з
конфіскацією майна. При цьому прокурор
вважає, що суд не в повній мірі
врахував, що ОСОБА_1 вчинив особливо
тяжкий злочин, свою вину у скоєному не
визнав, збитків підприємству не
відшкодував.

За змістом апеляції засудженого
ОСОБА_1, посилаючись на однобічність та
неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків
суду, викладених у вироку, фактичним
обставинам справи, істотні порушення
кримінально-процесуального закону та
неправильне застосування
кримінального закону, просить вирок
скасувати а справу щодо нього закрити.
При цьому стверджує, що до відчуження
тепловозу не причетний. Вважає, що
обвинувачення, визнане судом
доведеним, є неконкретним, вирок
незаконним та необґрунтованим. На його
думку, суд безпідставно відмовляв у
задоволенні клопотань сторони захисту
про призначення експертиз тощо;
доказів, які підтверджували б його вину
у вчиненні злочину, в справі немає, а
наявним доказам суд дав неправильну
оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
засудженого, його захисника та
прокурора на підтримку своїх апеляцій
з посиланням на зазначені у них доводи,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів уважає, що вони задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за
вказаних у вироку обставин ґрунтується
на досліджених в судовому засіданні та
правильно оцінених доказах.

Так, сам підсудний не заперечував, що
під час його перебування на посаді
директора ДП «Нігинський кар'єр»
тепловоз ТЕМ-2 №7026 знаходився на
території цього підприємства, а також,
що в березні 2007 році мала місце
крадіжка документів з підприємства.

Свідок ОСОБА_3, який з жовтня 2001 року по
листопад 2006 року працював начальником
залізничного цеху в ДП «Нігинський
кар'єр» (далі - підприємство), повідомив
суду, що в 2001 році йому по документах і
акту передачі, серед іншого, було
передано у підзвіт і тепловоз ТЕМ-2 №7026,
який зберігався в депо цеху, але на
виробництві задіяний не був; що при
звільненні все прийняте раніше майно
він передав ОСОБА_21 і ОСОБА_4; що всі
документи на тепловоз зберігалися в
конторі; що про продаж тепловозу йому
нічого не відомо.

Те, що вказаний тепловоз знаходився на
підприємстві до кінця лютого 2007 року,
підтверджується і показаннями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, та свідків ОСОБА_9 (до червня 2000
року - директора підприємства, якому, за
показаннями підсудного, останній
продав створене ним ПП «Еліта», і який у
2002 - 2007 роках одночасно працював на
різних посадах в ДП «Нігинський
кар'єр», у тому числі й на посаді
комерційного директора, і мав доступ до
документів і цехів), ОСОБА_10 (з червня по
листопад 2000 року виконував обов'язки
директора підприємства), ОСОБА_11
(працював на підприємстві з 1992 по 2003 рік
на різних посадах).

Зокрема, за показаннями свідка ОСОБА_5
(з 1989 по 2000 роки - начальника
залізничного цеху підприємства, а з 2000
по 2009 роки - майстра цього цеху) на
момент прийняття
матеріально-технічних цінностей та
основних засобів серед них значився і
тепловоз ТЕМ-2 №7026, документи на нього
зберігалися в шафі тепловозного депо.
Приблизно у 2005 році за вказівкою саме
директора підприємства ОСОБА_1 він в
кабінеті останнього віддав йому
особисто всю технічну документацію на
цей тепловоз, на який у той період
почали приїжджати покупці. Згодом від
машиністів підприємства ОСОБА_8 і
ОСОБА_7 йому стало відомо, що на початку
2007 року вони за вказівкою ОСОБА_1
готували цей тепловоз для відправки на
ремонт.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_6
(технічного директора підприємства) у
січні 2007 року саме за наказом ОСОБА_1
відкрити локомотивне депо для огляду
тепловоза ТЕМ-2 №7026 сторонніми особами
він викликав ОСОБА_4 та машиніста
ОСОБА_8 і показав стороннім особам
тепловоз, а наприкінці лютого 2007 року
цей тепловоз був відправлений з
підприємства у невідомому напрямку.

Свідок ОСОБА_4 (змінний майстер
залізничного цеху) підтвердив, що у 2006
році після ОСОБА_3 він фактично прийняв
два тепловози, у тому числі й ТЕМ-2 №7026,
та повідомив, що на його запитання, чому
в документах значиться лише один
тепловоз, головний бухгалтер з обліку
основних засобів ОСОБА_12 і начальник
цеху вапнякового борошна ОСОБА_13
відповіли, що це не його справа, і
порадили в це не втручатися; що в січні
2007 року технічний директор ОСОБА_6
говорив йому вийти на роботу, оскільки
стороннім особам необхідно показати
стан тепловоза; що згідно з вказівкою
директора ОСОБА_1 тепловоз мав
направлятися на ремонт, а наприкінці
лютого 2007 року він та машиністи Кирилюк
і ОСОБА_8 підготували тепловоз і
виставили на підвідні колії
підприємства, після чого він був
приєднаний до маневрового тепловоза
ст. Нігин Південно-Західної залізниці
та відтягнутий у невідомому напрямку.
На баланс підприємства за результатами
службового розслідування тепловоз був
поставлений лише в 2009 році.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_7 в
лютому 2006 року він за вказівкою
начальника цеху ОСОБА_13 показував
покупцям тепловоз і розповідав про
його технічний стан, а згодом друга
зміна машиністів виставила тепловоз на
колії і зі станції Нігин його було
відправлено у невідомому напрямку.

Свідок ОСОБА_8 також підтвердив, що за
вказівкою ОСОБА_6 показував
тепловоз покупцям, а за вказівкою
ОСОБА_13 виставляв тепловоз на колії.

Те, що тепловоз ТЕМ-2 №7026 в лютому 2007
року був відправлений на «холодному
ходу» зі станції «Нігин» по
залізничним документам, які підписував
ОСОБА_4, підтвердив в суді і свідок
ОСОБА_14 (начальник станції «Нігин»).

Показання зазначених свідків в деталях
співпадають з показаннями свідка
ОСОБА_15, у яких він вказував, що саме
він, у тому числі з ОСОБА_16, наприкінці
2006 року та в січні-лютому приїжджав на
ДП «Нігинський кар'єр» оглядати
тепловоз в депо; що показували тепловоз
представники саме цього підприємства;
що переговори щодо придбання тепловозу
він вів з директором підприємства
ОСОБА_1; що саме ОСОБА_1 запевняв його, що
тепловоз належить підконтрольному
йому ПП «Еліта», але документів, у тому
числі техпаспорта на тепловоз не
пред'являв, мотивуючи це тим, що вони
втрачені; що саме ОСОБА_1 давав вказівку
підлеглим підготувати тепловоз до
запуску; що про купівлю тепловоза за
150000 грн. він домовився саме з ОСОБА_1; що
придбав тепловоз через підконтрольне
йому (ОСОБА_15) ТОВ «Нафтогазхіммаш», від
імені якого на рахунок ПП «Еліта» було
перераховано вказану суму; що згодом
ТОВ «Нафтогазхіммаш» продало цей
тепловоз ТОВ «ПГ «ТЕР»» за 810 тисяч
гривень, а також, що тепловоз був
відправлений зі станції «Нігин» до
станції «Стаханов» Донецької
залізниці. За показаннями цього свідка
перед тим, як купити вказаний тепловоз,
він домовився з ОСОБА_17 про продаж
тепловозу йому.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у своїх
показаннях, досліджених в судовому
засіданні, підтвердили свою
причетність до огляду і придбання
тепловоза та подальший його
перепродаж.

А свідок ОСОБА_18 підтвердив в суді, що
очолюване ним ТОВ «РБК Промінвест» у
січні-лютому 2010 року за півтора
мільйона гривень придбало тепловоз
ТЕМ-2 №7026 у ОСОБА_17, технічними
питаннями тоді займався ОСОБА_16

Суд при обґрунтуванні своїх висновків
правильно послався на показання
зазначених свідків, оскільки кожен з
них вказував на якісь окремі факти, що в
підсумку дало підстави для висновку
про вчинення ОСОБА_1 злочину саме за
вказаних у вироку обставин.

Відправка вказаного тепловоза в лютому
2007 року на станцію «Стаханов» зі ст.
«Нігин» з під'їзної колії ДП
«Нігинський кар'єр» та те, що
відправником тепловоза було ПП ВКП
«Нігинсахкампром» підтверджується й
даними інформації станції «Нігин»
Жмеринської дирекції залізничних
перевезень Південно-Західної
залізниці та корінця дорожньої
відомості від 28 лютого 2007 року.

На те, що ПП «Еліта» та ПП ВКП
«Нігинсахкампром» є підконтрольними
ОСОБА_1, вказують дані досліджених
судом документів, у тому числі
засновницьких, з яких видно, що перше
створив ОСОБА_1, а співзасновниками
другого є його дружина та мати.

Факт перерахування 21 лютого 2007 року ТОВ
«Нафтогазхіммаш» 150000 грн. за вказаний
тепловоз на рахунок ПП «Еліта», яке
того ж дня перерахувало 100000 грн. на
рахунок ПП ВКП «Нігинсахкампром» та 22
лютого того ж року - в рахунок погашення
кредиту, підтверджено даними
відповідних банківських документів,
які також були досліджені судом першої
інстанції.

Ревізією ж окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Нігинський кар'єр» за період з 10
лютого по 10 червня 2010 року встановлено,
що жодних коштів за тепловоз на рахунки
та в касу цього підприємства не
поступали.

Зустрічними звірками також
встановлено, що ДП «Нігинський кар'єр»
не реалізовувало тепловоза ні ПП
«Еліта», ні ПП ВКП «Нігинсахкампром», а
з досліджених судом банківських
документів про рух коштів ТОВ ВКФ
«Антей"»за період з жовтня 2002 року по 1
січня 2008 року видно, що це товариство не
перераховувало коштів за тепловоз ТЕМ-2
№7026 жодному з цих підприємств.

Судом встановлено й те, що ні податкова,
ні виконавча служба не реалізовували
вказаного тепловоза за борги ДП
«Нігинський кар'єр» ні самі, ні через
біржу, про що стверджувала сторона
захисту в заперечення винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні злочину.

Наведені докази не викликають сумнівів
у їх достовірності, оскільки вони
узгоджуються між собою, є належними і
допустимими та в сукупності з
достатністю вказують на те, що саме
ОСОБА_1 умисно, шляхом зловживання
своїм службовим становищем заволодів
вказаним тепловозом, вартість якого на
той час становила особливо великий
розмір, а тому суд дав їм правильну
оцінку і, з посиланням на них у вироку,
дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність його винуватості у
вчиненні злочину, передбаченого ч.5
ст.191 КК України.

При цьому суд першої інстанції навів у
вироку докладні й обґрунтовані мотиви,
з яких відкинув інші докази, у тому
числі показання підсудного та інших
свідків, на які посилалася сторона
захисту під час судового розгляду
справи та в апеляції, обґрунтовуючи
твердження ОСОБА_1 про його
непричетність до злочину.

Пославшись на наведені показання
ОСОБА_4 в обґрунтування своїх
висновків, суд навів у вироку і
докладні мотиви, з яких не взяв до уваги
інші показання цього свідка, що не
суперечить кримінально-процесуальному
закону, оскільки суд вправі не брати до
уваги показання свідка, які не мають
доказового значення або
спростовуються іншими доказами.

Зазначені в апеляції засудженого
доводи колегія суддів вважає
необґрунтованими виходячи ще й з
такого.

Як убачається з вироку, у формулюванні
обвинувачення, визнаного доведеним,
суд конкретно вказав, що ОСОБА_1 вчиняв
відповідні дії «з корисливих мотивів»,
«для заволодіння майном державного
підприємства», «з метою заволодіння
чужим майном», а фрази «з цією ж
метою...» не дають підстав вважати їх
неконкретними у висунутому
обвинувачені, оскільки вони (фрази), за
змістом вироку, використані з метою
уникнення повторень.

Те, що у вироку не вказано конкретну
особу, яка не внесла тепловоз до
інвентаризаційного опису і не
облікувала його, не зазначено
конкретного покупця, якого підшукав
ОСОБА_1, та яким саме працівникам ОСОБА_1
давав вказівки на технічне
обслуговування тепловоза та
виставлення його на підвідні колії, не
спростовує причетності ОСОБА_1 до
вчинення злочину, яка доведена
сукупністю досліджених в судовому
засіданні доказів. До того ж,
відповідно до ст.132 КПК України 1960 року,
обставини вчинення злочину в
обвинуваченні повинні бути зазначені,
наскільки вони відомі слідчому, відтак
і суду, а особи, які вчиняли певні дії
(ті, хто оглядав тепловоз, хто надавав
його для огляду, готував і виставляв на
колії, відправляв, купував тощо) та їх
показання зазначені у вироку при
обґрунтуванні судом своїх висновків.

Посилання апелянта на те, що згідно з
Інструкцією керівник несе
відповідальність лише за організацію
проведення інвентаризації, а не за її
проведення, є безпідставними, оскільки,
відповідно до цієї Інструкції (п.1.11.)
комісія для проведення інвентаризації
створюється саме за наказом керівника,
а очолюється керівником чи його
заступником. Проте наявності наказу
про створення такої комісії не
встановлено.

Те, що ПП «Еліта» станом на час
інкримінованих ОСОБА_1 дій йому вже не
належало, не спростовує його вини, а
факт належності ПП ВКП
«Нігинсахкампром» його родичам лише
підтверджує наявність у нього
корисливого мотиву, адже частину
коштів за тепловоза отримали саме
члени його родини.

Організація ОСОБА_1 відправлення
тепловоза підтверджується показаннями
зазначених вище свідків, у яких
достатньо визначено й спосіб цієї
організації, що спростовує доводи
апелянта і з цього приводу.

«Організація відправлення тепловоза»
не є тотожним «організації вчинення
злочину», до того ж працівники, які
виконували вказівки як підлеглі і, як
видно з їх показань, не усвідомлювали,
що вчиняють злочинні дії, а сам ОСОБА_1
про свої наміри їх не повідомляв. Тому,
твердження апелянта про те, що логічно
і послідовно було б кваліфікувати дії
ОСОБА_1 відповідно до положень ст.27 КК
України теж є необґрунтованими.

Обвинувачення, визнане судом першої
інстанції доведеним, на думку колегії
суддів, є достатньо конкретним.
Зокрема, у вироку чітко зазначено, що
тепловоз з залишковою балансовою
вартістю 190384,62 грн. - це саме те майно,
яким заволодів ОСОБА_1, а не включення
тепловоза до інвентаризаційного опису,
не взяття його на облік, підшукання
покупців тепловоза, вказівки підлеглим
провести технічне обслуговування,
підготувати до відправки та виставити
на колії для відправки його ТОВ
«Нафтохіммаш», отримання від
останнього коштів за тепловоз
підконтрольними йому приватними
підприємствами і є способом
заволодіння цим майном.

Отже, суперечностей щодо чужого майна,
яким заволодів ОСОБА_1, та способу
заволодіння, на що є посилання в
апеляції, також не убачається, адже
кошти за тепловоз, відправку якого він
організував, отримало не ДП
«Нігинський кар'єр», а засноване ним ПП
«Еліта», яке і перерахувало частину цих
коштів належному його родині іншому
підприємству - ПП ВКП
«Нігинсахкампром».

Ті обставини, що ОСОБА_1 як директор ДП
«Нігинський кар'єр» розпорядився
тепловозом, відправивши його ТОВ
«Нафтогазхіммаш», останнє
перерахувало за нього 150000 грн. ПП
«Еліта», яке у свій час створив сам
ОСОБА_1, а воно у той же день дві третини
цих коштів перерахувало на рахунок
належного його дружині і матері
підприємства, в сукупності з іншими
дослідженими судом доказами свідчать
про те, що саме він привласнив тепловоз,
продав його і за рахунок цього поліпшив
своє матеріальне становище. Тобто,
судом встановлено, на чию користь діяв
ОСОБА_1, що спростовує доводи апелянта
про зворотне.

Що стосується розміру вартості
тепловоза, то, згідно з відновленими
бухгалтерськими документами, вона
становить 190384,62 грн.

Як пояснила суду свідок ОСОБА_19 (з
вересня 2008 року головний бухгалтер
підприємства) в березні 2007 року
бухгалтерські документи з
підприємства були викрадені. Через
відсутність бухгалтера бухгалтерський
облік на підприємстві вівся неналежно,
документів за рік не було, звіти не
робилися, а під час їх поновлення зі
слів машиністів і керівників
залізничного цеху їй стало відомо, що
попереднє керівництво відправило
тепловоз на ремонт, але він на
підприємство так і не повернувся. Для
з'ясування цих обставин було створено
комісію, якою було встановлено, що
тепловоз був незаконно відчужений. На
підставі висновків комісії вона
поставила тепловоз на облік та
поновила картку обліку, при цьому,
оскільки балансова і залишкова
вартість їй не були відомі, вона,
поновлюючи на обліку основних засобів
тепловоз ТЕМ-2 №7026, документи на який
втрачені, виходила з половини вартості
іншого аналогічного тепловоза - ТЕМ-2 7189
та вартості такого ж тепловоза, який
знаходиться на такому ж підприємстві -
«Закуп'янський кар'єр». Такі показання
свідка ОСОБА_19 частково зазначені у
протоколах судового засідання та в
повному обсязі містяться на носії
інформації, на якому зафіксовано
судовий процес.

Колегія суддів уважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано визнав
доведеною саме таку вартість
тепловоза, яким заволодів ОСОБА_1,
оскільки вона зазначена в
бухгалтерських документах. Не
дивлячись на те, що така його вартість
становить лише половину вартості
наявного на підприємстві аналогічного
тепловоза, суд не міг вийти за межі
пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення в
силу ст.275 КПК України 1960 року без його
зміни прокурором. А те, що в документах
значиться залишкова вартість
тепловоза - 15906,06грн. не спростовує його
вартості в 190384,62 грн., оскільки така
вартість тепловоза зазначена у тих же
документах як дійсна. До того ж судом
встановлено, що за цей тепловоз ТОВ
«Нафтогазхіммаш» перерахувало ПП
«Еліта» 150000 грн., згодом ТОВ
«Нафтогазхіммаш» продало цей тепловоз
ТОВ «ПГ «ТЕР»» за 810000 грн., а у 2010 році
цей тепловоз продавався уже за півтора
мільйона гривень, що спростовує доводи
апеляції про значно меншу його
вартість, ніж зазначена в
бухгалтерських документах.

За таких обставин, враховуючи, що
первинні документи на тепловоз
втрачені, у суду під час розгляду
справи не було підстав призначати
експертизу для визначення вартості
тепловоза на час заволодіння ним
ОСОБА_1 До того ж встановити
відмінності у стані тепловоза на той
час і на час розгляду справи судом
неможливо, оскільки ступінь його
використання за цей проміжок часу
невідомий, а можливості це встановити,
у тому числі й шляхом направлення
справи на додаткове розслідування,
втрачені.

Висновки ж експертів Тернопільського
відділення Київського НДІСЕ про
встановлення вартості тепловоза у
190384,62 грн. з порушенням встановленого
порядку, на що посилається апелянт, не
спростовує доведеності вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, оскільки така
вартість є наполовину меншою, ніж
вартість іншого аналогічного
тепловоза.

Відповідно до Примітки до ст.185 КК
України у ст.191 цього Кодексу в особливо
великих розмірах визнаються дії,
передбачені частинами першою, другою,
третьою або четвертою цієї статті, якщо
вони вчинені однією особою чи групою
осіб на суму, яка в шістсот і більше
разів перевищує неоподатковуваний
мінімум доходів громадян, що на момент
вчинення злочину, тобто у 2007 році, з
урахуванням соціальної пільги,
становило 120000 грн. (200 грн. (розмір
соціальної пільги) х 600 = 120000 грн.), тому
суд обґрунтовано кваліфікував дії
ОСОБА_1 за ч.5 ст.191 КК України як умисне
заволодіння чужим майном в особливо
великих розмірах шляхом зловживання
особою своїм службовим становищем.

Підстав для визнання безпідставним
посилання у вироку на докази про
неодноразовий перепродаж тепловоза,
тобто про його рух від одного покупця
до другого, колегія суддів не убачає,
оскільки цими доказами, по-перше,
підтверджується обґрунтованість
висновків суду про вчинення злочину в
особливо великих розмірах (адже з них
видно, що вартість вказаного тепловоза
не могла бути меншою за 190384,62 грн.
навіть на час взяття його на облік по
відновлених документах), по-друге, за їх
допомогою встановлено місце
знаходження тепловоза як речового
доказу.

Викрадення документів, а також те, що
вони відновлювалися не у встановлений
спосіб, не спростовує фактів наявності
тепловоза на підприємстві та
заволодіння ним ОСОБА_1, оскільки це
встановлено за допомогою сукупності
інших належних, достовірних,
допустимих і достатніх доказів.

Те, що у відсутності ОСОБА_9 ОСОБА_1
дозволяв іншим особам оглядати майно
ПП «Еліта», розташоване на території ДП
«Нігинський кар'єр», не тільки не
спростовує вини ОСОБА_1, а навпаки
підтверджує причетність останнього до
вчинення злочину. Адже ОСОБА_9 був лише
підлеглим ОСОБА_1, до того ж сам
ОСОБА_9 у своїх показаннях у якості
свідка на досудовому слідстві та в суді
(за його життя) не повідомляв, що він як
директор ПП «Еліта» придбавав чи
відчужував вказаний тепловоз, і не
говорив про належність йому цього ПП.
Нічого з цього приводу не було відомо і
допитаній судом його (ОСОБА_9) дружині,
ОСОБА_20

Оскільки ніхто з учасників судового
розгляду, у тому числі й підсудний та
його захисники, не заявляли відводу
судді, під головуванням якого
розглядалася справа після скасування
його постанови про направлення
кримінальної справи на додаткове
розслідування, а аналіз і оцінка
доказів, наведені у вироку, як видно з
його змісту, є належними і об'єктивними,
доводи апеляції з цього приводу, тобто
щодо сумнівів у безсторонності суду,
колегія суддів також уважає
безпідставними.

Не може бути підставою для скасування
вироку і сама по собі відмова суду у
задоволенні клопотань підсудного та
його захисника, оскільки докази, на які
послався суд в обґрунтування своїх
висновків, є достатніми і сумнівів у їх
достовірності не викликають.

Отже доводи ОСОБА_1 з посиланням на
однобічність та неповноту досудового і
судового слідства, на невідповідність
висновків суду, викладених у вироку,
фактичним обставинам справи, на
істотні порушення
кримінально-процесуального закону,
зокрема й на порушення права на захист,
а також на неправильне застосування
кримінального закону колегія суддів
уважає необґрунтованими і підстав для
скасування вироку в межах його
апеляції не убачає.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання суд
дотримався вимог ст.65 КК України.
Зокрема, при призначені покарання
судом першої інстанції враховано
тяжкість вчиненого злочину, особу
винного та обставини, що пом'якшують
покарання, у тому числі й ті, на які
посилається прокурор у своїй апеляції.

На думку колегії суддів, з урахуванням
позитивної характеристики ОСОБА_1,
нагородження його кількома медалями,
присвоєння йому звання почесного
професора кафедри економіки
підприємств ПДАУ та почесного звання
«Заслужений працівник промисловості
України», наявності у нього на
утриманні двох малолітніх дітей та
матері похилого віку, що суд визнав
пом'якшуючими обставинами, а також
виходячи з того, що накладений на
тепловоз арешт гарантує його
повернення на підприємство, суд
обґрунтовано призначив покарання, із
застосуванням положень ст.69 КК України,
у виді трьох років позбавлення волі та
дійшов правильного висновку про
можливість виправлення засудженого
без відбування покарання, звільнивши
його від відбування призначеного
покарання з випробування - з іспитовим
строком тривалістю 2 роки з покладенням
на нього відповідних обов'язків.

Саме ж по собі невизнання вини
підсудним та невідшкодування шкоди, за
наведених позитивних даних про особу
винного та пом'якшуючих обставин, не
дає підстав для висновку про визнання
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки явно несправедливим
внаслідок м'якості і необхідність
призначення йому більш суворого
покарання та не спростовує висновків
суду про можливість виправлення
засудженого без відбування покарання.

У зв'язку з цим наведені в апеляції
прокурора доводи також є
необґрунтованими, відтак задоволенню
не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 червня 2013 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляції
прокурора та засудженого - без
задоволення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
С.Є.Ващенко