Єдиний унікальний № 500/2497/15-к
Провадження № 1-кп/500/264/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
08 червня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000798, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

24.02.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1 020 грн.;

23.12.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України повністю приєднане покарання за попереднім вироком у виді штрафу та остаточно визначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1 020 грн., звільненого 28.02.2012 р. на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 20.02.2012 р. в силу ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 4 місяці та 22 дні;

31.10.2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.190, ст. 198, ст. ст. 70, 71, 72 КК України до 3 років позбавлення волі та до штрафу в розмірі 1 020 грн., який виконувався самостійно;

18.12.2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та до штрафу в розмірі 1 020 грн., який виконувався самостійно, звільненого 02.07.2014 р. на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 24.06.2014 р. згідно п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»;

27.04.2015 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
ОСОБА_5 23 березня 2015 року, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , пообіцяв останньому допомогу в оформленні документів для моряків. Достовірно знаючи, що свою обіцянку виконувати не буде, 23 березня 2015 року, приблизно о 10:30 годині, ОСОБА_5 , біля будівлі КУ «Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті», розташованої по вул. Железнякова, 182 в м. Ізмаїл Одеської області, заволодів грошима ОСОБА_6 в сумі 1 200 грн., які привласнив та розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальний збиток на вищевказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши при цьому сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, суму грошових коштів, якими він заволодів, пояснивши, що можливо 23.03.2015 р., точної дати він не пам`ятає, він знайшов в Інтернеті відомості про потерпілого, який бажав влаштуватися на роботу моряком. Він зателефонував йому та сказав, що може йому допомогти. При зустрічі з потерпілим в той же день або наступного дня, точно не пам`ятає, він роз`яснив останньому, які документи необхідно зібрати, зокрема, про те, що треба пройти медичну комісію та зробити довідку про плавання, за допомогу в чому попросив у останнього 1 200 грн., але на справі допомагати він не збирався, а бажав лише заволодіти грошима потерпілого. Отримавши від потерпілого медичну книжку та гроші в сумі 1 200 грн., він зник. Гроші він витратив на власні потреби, шкоду не відшкодував, лише повернув медичну книжку.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток про виклик до суду через SMS-повідомлення. Відповідно до обвинувального акту матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_6 не відшкодована, цивільний позов від нього до суду не надходив. У матеріалах провадження наявна заява потерпілого, якою він просив суд здійснити судовий розгляд у його відсутності.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого ОСОБА_6 з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст.325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без його участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів у добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, за характером скритний, хитрий, при зручній можливості замишляє аферу.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого, того, що ОСОБА_5 вчинив злочин, маючи чотири не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів також проти власності, через незначний проміжок часу після звільнення від відбування покарання за останнім за часом вироку, а також після вчинення крадіжки, за яку він засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2015 р., суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, ніж обмеження волі, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, але в нижніх межах санкції, що належить відбувати реально. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в даному випадку таке покарання, як обмеження волі, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує те, що злочин за цим вироком був вчинений ним до ухвалення вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки. Разом з тим, враховуючи, що за вироком від 27.04.2015 р. до ОСОБА_5 було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а за цим вироком суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання, що належить відбувати реально, суд позбавлений можливості застосувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань та визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Такі висновки суду повністю співпадають з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені в абз. 2 п. 23 його постанови від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, ухвалою слідчого судді від 23.04.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 21.06.2015 р. Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід продовжити до набрання вироком законної сили, а з набранням вироком законної сили та зі зверненням його до виконання ОСОБА_5 з метою виконання вироку підлягає направленню для відбуття покарання у виді обмеження волі.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Не застосовувати принципи поглинення, часткового чи повного складення призначених покарань за цим вироком та за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на два роки, та вказані два вироки виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 продовжити.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_5 направити для відбування покарання, строк покарання ОСОБА_5 у виді обмеження волі обчислювати з моменту його затримання та поміщення в кримінально-виконавчу установу відкритого типу без ізоляції від суспільства.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1