Справа № 192/895/15-к
Провадження № 1-в/192/294/15
Ухвала
"22" червня 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку заяву засудженого ОСОБА_6 , 1978 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 судимий Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська:

- 17.11.2000 року за ч.1 ст.229-6, ст.45 КК України 1960 р. до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 13.11.2001 року за ч.2 ст.309, ст.43 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці.

- 17.05.2006 року за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. 01.06.2007 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 3 дні;

- 09.12.2009 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до позбвлення волі строком на 3 роки. Звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 3 дні;

- 2.1.2012 року Красногвардійським районим судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.186, 75 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців з іспитовим строком 1 рік;

- 22.04.2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпроптеровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 7 місяців,

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.09.2013 року, яким його засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпроптеровської області від 27.08.2014 року засудженому ОСОБА_5 скорочено наполовину невідбуту частину покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 21 листопада 2013 року.

Строк відбування покарання закінчується 24 березня 2016 року.

05 травня 2015 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, 29 травня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

09 червня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні. Він має тяжкі захворювання ВІЛ та туберкульоз, через що прагне скоріше звільнитися з місць позбавлення волі, знає, що порушення режиму утримання перешкодить йому звільнитися з місць позбавлення волі умовно-достроково. Та коли він відбув необхідну частину покарання 05.05.2015 року, адміністрація колонії 18.05.2015 року наклала на нього стягнення за порушення режиму відбування покарання, яке є незначним. 29.05.2015 року адміністративна комісія відмовила йому в направленні матеріалів до суду про умовно-дострокове звільнення. Крім того, він має одне заохочення.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, не працює за власним бажанням, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не бере участі у виховних заходах, роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених. Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 від 29.05.2015 року засудженому відмовлено у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.
8 травня 2015 року ОСОБА_5 допустив порушення режиму утримання, за що на нього було накладене стягнення, яке не скасоване та не погашене.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 21.11.2013 року відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був один раз заохочений за підсумками третього кварталу 2014 року, але після цього порушив режим утримання, за що на нього було накладене стягнення, яке не скасоване, не зняте та не погашене. Посилання засудженого на те, що начальник відділення СВК-21 умисно наклав на нього стягнення за порушення розпорядку дня, щоб не застосовувати умовно-дострокове звільнення, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшло, оскільки спростовується матеріалами про застосування стягнення, що містяться в особовій справі засудженого, та матеріалами, наданими СВК-21 для розгляду заяви.

22.10.2014 року адміністрацією СВК-21 ОСОБА_5 оголошено подяку за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, що свідчить про те, що у поведінці засудженого восени 2014 року намітилася певна позитивна динаміка.

Однак, згідно характеристики, засуджений на виробництві установи не працевлаштований, 8 травня 2015 року допустив порушення режиму утримання, участі у програмах диференційованого виховного впливу та у виховних заходах не приймає, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.

Хоча ОСОБА_5 відбув необхідну частину покарання для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд уважає, що поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною.

Стаття 81 КК України передбачає, що засуджений повинен довести своє виправлення, що із засудженим не відбулося, і застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий