Справа № 626/698/15-к
Провадження № 1-кп/626/88/2015
Красноградський районний суд Харківської області

05 травня 2015 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора: ОСОБА_4 ,
потерпілої: ОСОБА_5 ,
представника потерпілої: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноград Харківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого в ФОП « ОСОБА_9 », одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, який має повну середню освіту, раніше не судимий,-
- в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України,
ОСОБА_10 згідно зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії BО2 від 12.03.2007 року, здійснюючи підприємницьку діяльність пов`язану з виготовленням меблів за адресою: АДРЕСА_2 на початку жовтня 2013 р. прийняв на посаду в якості збірника меблів ОСОБА_11 і діючи з прямим умислом, в період з жовтня 2013 року по червень 2014 року, порушуючи вимоги ст.24 Кодексу законів про працю України, де зазначено: «Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України» та наказу Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю». Не уклав з ОСОБА_11 вказаний трудовий договір, не зробив в його трудовій книжці відповідного запису, не зареєстрував факт трудових відносин з найманим працівником ОСОБА_11 в Красноградському районному центрі зайнятості та відповідних внесків до Пенсійного Фонду України за останнього не сплачував, внаслідок чого ОСОБА_11 було втрачено 9 місяців трудового стажу, оскільки згідно з ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до виробничого стажу відноситься робота, на якій працівник підлягає державному соціальному страхуванню чи за умови сплати страхових внесків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за наведених вище обставин визнав в повному обсязі, не оспорював факти викладені в обвинувальному акті та показав, що дійсно в період з жовтня 2013 року по червень 2014 року, у нього як найманий працівник працював ОСОБА_11 , з яким не було оформлено ніякого трудового договору, ніяких страхових внесків до державних органів він за нього не сплачував, тобто ОСОБА_11 працював без офіційного працевлаштування. За усною домовленістю він працював збірником меблів, в залежності від обсягу роботи та кількості заказів його середня заробітна плата складала від 1000грн. до 3000грн. на місяць.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорювали всі обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, визнавши недоцільним дослідження тих доказів по справі, які ніким не оспорюються, а обмежився дослідженням даних про особу обвинуваченого, які можуть вплинути на призначення останньому міри та виду покарання.
За таких обставинах суд вважає, що винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст.172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд керується ст.65-67 КК України.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, має постійне місце роботи та місце мешкання, де характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд визнає повне визнання провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні покарання підсудному ОСОБА_9 суд, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу підсудного, обставини, пом`якшуючі покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання і вважає, що покарання ОСОБА_9 , яке необхідно і достатньо для його виправлення перевиховання і попередження нових злочинів, повинно бути призначено в межах санкції ч.1 ст.172 УК України, у вигляді штрафу.
При цьому, оскільки вказане кримінальне правопорушення було вчинене протягом з жовтня 2013 - червень 2014 роки, то відповідно до положень ст.ст.4, 5 КК України, при призначенні покарання суд застосовує редакцію ст.172 КК України, яка діяла на час вчинення злочину, тобто до відповідних змін внесених 28.12.2014 року.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання саме у вигляді штрафу, суд виходить з гуманності його призначення та з того, що інші види покарань, передбачені санкцією ч.1 ст.172 КК України, не дадуть належного результату для виховного характеру, оскільки обвинувачений є приватним підприємцем і цей вид діяльності є єдиним джерелом його заробітку та доходу, в зв`язку з чим недоцільне буду заборонити йому займатися цим видом діяльності, позбавивши тим самим умов для існування, як його особисто так і членів його сім`ї, в тому числі непрацездатну дружину, яка знаходиться у відпустці по догляди за дитиною та саму малолітню дитину. Також недоцільне і призначення йому покарання у вигляді виправних робіт, оскільки обвинувачений є «ФОП ОСОБА_9 », і є фактичним керівником свого ж підприємства в одній особі, в зв`язку з чим такий вид покарання на думку суду теж не дасть належної мети його перевиховання, оскільки за таких обставин це зробить майже неможливим відповідним контролюючим органам здійснювати певний контроль по відбуванню обвинуваченим такого виду покарання.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому, не застосовувалась.
Речові докази та судові витрати по справі, відсутні.
Що стосується заявленого потерпілою ОСОБА_12 цивільного позову, то суд враховуючи положення ст.128-129 КПК України та п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, залишає його без розгляду, оскільки від потерпілої надійшла відповідна заява.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_13 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 850(вісімсот п`ятдесят)грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Красноградський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя