У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів за участю: прокурора захисника

Кривенди О.В., Шевченко Т.В.,
Сухарєва О.М., ОСОБА_10,

розглянула
в судовому засіданні у м. Києві 29 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на судові рішення щодо них.

Вироком Залізничного районного
суду м. Львова від 13 березня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не
судимого,

засуджено:

- за ч.
4 ст. 189 КК України із застосуванням ст. 44 КК України 1960 року на чотири
роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.
3 ст. 166 КК України 1960 року із застосуванням ст. 44 КК України 1960
року на три роки позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначено ОСОБА_1 покарання -
чотири роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою
власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки;

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2

не
судимого,

засуджено:

- за ч.
4 ст. 189 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за
ст. 19, ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року на п'ять років позбавлення волі з
позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки.

На підставі ст. 70 КК України, за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,
остаточно визначено ОСОБА_2 покарання
-сім років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою
власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 солідарно на користь потерпілих: ОСОБА_3-2263 гривні; ОСОБА_4-1142
гривні та ОСОБА_5-1800 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 25 липня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без
зміни.

В
порядку ст. 365 КК України з мотивувальної частини вироку виключено посилання
на вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочинів з ОСОБА_6 та постановлено вважати ці
дії вчиненими з невстановленою особою. Крім того, з вироку виключено посилання
на вчинення засудженими злочинів повторно,
групою осіб за попередньою змовою між собою, заподіяння тяжких наслідків щодо
особи, яка перебуває в службовій залежності від винного, як обставини, що
обтяжують покарання.

Засуджених визнано винними у вчиненні таких
злочинів.

ОСОБА_2, працюючи охоронником ринку
“Південний” у м. Львові, ОСОБА_1, який працював начальником служби охорони
цього ринку, та особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, восени
1996 року, за попередньою змовою між собою, об'єднались в стійке злочинне
об'єднання - організовану групу для систематичного вчинення протягом тривалого
часу на території вказаного ринку
вимагань коштів у підприємців та вчинили вимагання передачі грошових коштів у
працюючих на ринку підприємців на загальну суму 93 208 гривень.

Крім того, з вересня 1998 року по
червень 2001 року ОСОБА_2 та особа, справа щодо якої виділена в окреме
провадження, за попередньою змовою між собою, з погрозою застосування фізичного
насильства, вчинили вимагання передачі грошових коштів у ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7
на загальну суму 11000 доларів США.

Крім того, в червні-липні 1999
року ОСОБА_2 та особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, за
попередньою змовою між собою, з погрозою застосування фізичного насильства,
вчинили вимагання передачі грошових коштів у ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 на загальну
суму 120 000 гривень.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_2 зазначає, що він не причетний до вчинення інкримінованих йому злочинів,
посилається на допущені в справі істотні порушення кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне розв'язання
цивільного позову. Крім того, вказує на те, що у справі не досліджені всі
обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення, а висновок
суду ґрунтується на суперечливих показання потерпілих, які його обмовляють.
Просить скасувати судові рішення щодо нього, а справу - закрити.

Засуджений ОСОБА_1 у своїй касаційній
скарзі вказує на те, що злочинів, за які він засуджений, не вчиняв, посилається
на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, неправильне
застосування судом кримінального закону. Просить вирок щодо нього скасувати , а
справу - закрити.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, пояснення захисника ОСОБА_10, який просив задовольнити касаційну
скаргу ОСОБА_2, скасувати судові рішення щодо нього, а справу -
закрити; міркування прокурора, який
просив частково задовольнити касаційні скарги засуджених, перекваліфікувати їх
дії з ч.4 ст. 189 КК України на ч.3 ст. 189 КК України та пом'якшити призначене
їм покарання; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких
підстав.

Висновок суду про доведеність винності
ОСОБА_2 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб, повторно вимагання, що
завдало майнової шкоди у великих розмірах, а також у його пособництві в
перевищенні ОСОБА_1 посадових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, відповідає фактичним обставинам справи,
підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні
доказами і є обґрунтованим.

Не викликає сумніву у колегії суддів і
доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні
за попередньою змовою групою осіб вимагання, що завдало майнової шкоди у
великих розмірах, а також перевищення ним
посадових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки,

Зазначені висновки суду ґрунтуються
на показаннях потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14,ОСОБА_15, ОСОБА_16, даних протоколу відтворення обстановки і обставин
події з потерпілим ОСОБА_7

Дії ОСОБА_1 за ч.3 ст. 166 КК України 1960 року, а ОСОБА_2 - за ст. 19, ч.3
ст. 166 К України кваліфіковані правильно.

У процесі досудового слідства та при
розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з'ясування
яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, допитані всі
особи, показання яких мають істотне значення для справи, а тому колегія суддів
вважає, що доводи касаційних скарг про невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, непричетність засуджених до вчинення інкримінованих їм
злочинів, однобічність і неповноту досудового та судового слідства є безпідставними.

Цивільні позови
розв'язані судом відповідно до норм цивільного та кримінально-процесуального
законодавства.

Разом із
тим, колегія суддів вважає, що суд помилково кваліфікував дії засуджених за ч.4
ст. 189 КК України, як вимагання,
вчинене організованою групою.

Так, у
вироку взагалі не наведено ознак стійкості групи, в яку, на думку місцевого
суду, зорганізувалися ОСОБА_1, ОСОБА_2 та невстановлена
особа.

Як видно з
вироку, судом не було встановлено наявності
розробленого (хоча б у загальних рисах) і схваленого учасниками групи
плану злочинної діяльності, розподілу ролей, вербування нових членів, загальних
правил поведінки, прикриття своєї діяльності як своїми силами, так і з
допомогою сторонніх осіб.

За таких обставин дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цій частині підлягають перекваліфікації з ч. 4 ст. 189
КК України на ч.3 ст. 189 КК України.

У зв'язку із застосуванням кримінального
закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, колегія суддів
вважає за необхідне пом'якшити призначене ОСОБА_1та ОСОБА_2 покарання за вчинене ними вимагання.

Призначаючи ОСОБА_2 за ст. 19, ч.3 ст. 166 КК України 1960
року додаткове покарання у виді позбавлення
права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки, суд не врахував,
що на момент вчинення злочину ОСОБА_2 такого права не мав, а тому відповідно до
вимог ст. 31 КК України 1960 року це покарання не могло бути призначене
засудженому.

Апеляційний суд, розглядаючи справу
щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за поданими на вирок місцевого суду апеляціями, на
допущені судом першої інстанції порушення уваги не звернув, у зв'язку з чим
судові рішення щодо засуджених підлягають зміні.

Крім того, з урахуванням обставин
вчинення ОСОБА_2 пособництва у скоєнні ОСОБА_1 посадового злочину та визнаних
судом обставин, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_2, колегія суддів вважає
за можливе застосувати до цього
засудженого ст. 44 КК України 1960 року і призначити йому за ст. 19, ч.3 ст.
166 КК України 1960 року покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої
законом за даний злочин.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України, -

у х в а л и л а :

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1
та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м.
Львова від 13 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області
від 25 липня 2006 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.4 ст.
189 КК України на ч.3 ст. 189 КК України і призначити йому за цим законом
покарання із застосуванням ст. 44 КК України 1960 року - три роки шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ст. 42 КК України 1960
року вважати його засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 166
КК України 1960 року та ч. 3 ст. 189 КК України, на три роки шість місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, з
позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням
адміністративно-господарських обов'язків строком на два роки.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_2 з ч.4 ст. 189 КК
України на ч.3 ст. 189 КК України і призначити йому за цим законом покарання -
п'ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ст. 19, ч.3 ст. 166 КК
України 1960 року із застосуванням ст. 44 КК України 1960 року - три роки шість
місяців позбавлення волі та на підставі
ст. 42 КК України 1960 року вважати його засудженим за сукупністю цих злочинів
на п'ять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
особистою власністю.

У решті зазначені судові рішення
залишити без зміни.

судді:

Пивовар В.Ф.
Кривенда О.В.
Шевченко Т.В.