№ 204/838/15-к
№ 1-кп/204/127/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

педагога ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську клопотання про застосовування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні № 0002881 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, учня 6 класу КЗО СЗШ № 30 м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, 06.06.2014 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, спільно з раніше йому знайомим ОСОБА_8 , побачив через паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , один алюмінієвий патон від катамарану, який визначили об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням на територію домоволодіння, ОСОБА_8 знаходячись у вказаному місці, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, таким чином незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час малолітній ОСОБА_7 , залишився стояти поблизу зазначеного домоволодіння, де спостерігав за обстановкою, з метою попередити ОСОБА_8 про виникнення можливої небезпеки.
Доводячи спільний злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , та передав його малолітньому ОСОБА_7 , а саме: один алюмінієвий патон від катамарану, вартістю 523 гривні.
Таким чином, малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи спільно з ОСОБА_8 , таємно викрали чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши останньому матеріальний збиток на вищезазначену суму, після чого маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли.
Малолітній ОСОБА_7 свою вину в скоєнні суспільно-небезпечного діяння не визнав та пояснив суду, що не вчиняв крадіжку патону від катамарану разом з ОСОБА_8 , в цей час був в іншому місці.
Про винність ОСОБА_7 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння суд робить висновок виходячи з наступних доказів.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 06.06.2014 року приблизно о 12 годині, на перехресті вул. Уральської і вул. Наримської у м. Дніпропетровську, він зустрів раніше знайомого малолітнього ОСОБА_7 , в якого запитав, чи не знає він де можна заробити грошей, на що йому ОСОБА_7 запропонував піти з ним здати металобрухт. ОСОБА_8 погодився, разом вони пішли по приватному сектору. Приблизно о 12 годині 20 хвилин, біля домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 підвів ОСОБА_8 до огорожі вказаного домоволодіння і показав на катамаран, який був розібраний та запропонував вкрасти один патон від катамарану, який здати на металобрухт. ОСОБА_8 погодився на крадіжку. Після чого, вони домовилися з ОСОБА_11 , що ОСОБА_8 перелізе через огорожу та подасть ОСОБА_12 патон, а ОСОБА_7 буде стояти біля огорожі, щоб попередити ОСОБА_8 про небезпеку. ОСОБА_8 переліз через огорожу на територію зазначеного домоволодіння, взяв один патон від катамарана і перекинув його через огорожу. В цей час ОСОБА_10 його тримав з боку вулиці. ОСОБА_8 переліз назад через огорожу і вони разом його витягли. Після чого, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , взяли патон та понесли його по вул. Токарній. В цей час, ОСОБА_8 побачив що ОСОБА_7 було важко нести патон, а тому, коли на перехресті вул. Токарної і вул. Клюєва у м. Дніпропетровську вони зустріли раніше знайомого ОСОБА_13 , ОСОБА_8 попросив його про допомогу, на що останній погодився допомогти. ОСОБА_8 сказав ОСОБА_12 , що віднесе патон разом з ОСОБА_13 , здасть його на металобрухт. ОСОБА_10 погодився і сказав що, пізніше зустрінеться з ОСОБА_8 і забере свою частину грошей. Після чого, ОСОБА_8 продав патон незнайомому чоловіку за 250 гривень. Через деякий час, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_7 та передав йому гроші в розмірі 125 гривень, після чого вони розійшлись. Коли він запропонував ОСОБА_14 допомогти нести патон, вони не повідомили останньому, що патон був викрадений.

Відповідно до пояснення неповнолітнього свідка ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 06.06.2014 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, на перехресті вул. Токарної і вул. Клюєва у м. Дніпропетровську, він зустрів раніше знайомого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які несли патон від катамарану. ОСОБА_8 пояснив, що вони несуть на металобрухт сміття з його будинку. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_14 про допомогу, оскільки ОСОБА_7 було важко нести патон. ОСОБА_14 погодився допомогти та разом з ОСОБА_8 відніс патон на металобрухт. Через деякий час, на вул. Уральській у м. Дніпропетровську, він бачив ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 ,які про щось розмовляли.

Суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_15 , згідно яких вона бачила, як ОСОБА_14 та ОСОБА_8 вдвох несли викрадений патон, але на думку суду, такі пояснення не спростовують твердження сторони обвинувачення. Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 вчинили викрадення чужого майна, разом несли патон до пункту металобрухту, але після того, як зустріли ОСОБА_14 , ОСОБА_7 був відсторонений від цього. Отримані гроші від реалізації патону, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розділили порівну.
Винність ОСОБА_7 у скоєнні суспільно-небезпечне діяння також підтверджується матеріалами справи: протоколів огляду місця події (а.п.8-9, 10-11), згідно яких встановлено місце скоєння суспільно-небезпечного діяння та місце вилучення викраденого майна; висновку експерта № 31-014 від 17.07.2014 року, згідно якого встановлена ринкова вартість одного алюмінієвого патону від катамарану 523 гривні (а.п.26-27), який визнано речовим доказом (а.п.28)

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки складу злочину передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в сховище.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до малолітнього ОСОБА_7 примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, строком на 2 роки.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти застосування до малолітнього ОСОБА_7 примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, оскільки вважає, що вина малолітнього ОСОБА_7 не доведена.

Законний представник малолітнього ОСОБА_5 , не заперечувала проти застосування до ОСОБА_7 зазначеного в клопотанні примусового заходу, оскільки не має впливу на сина, не може контролювати його поведінку та дозвілля, але вважає вину сина не доведеною.

Соціальний педагог-психолог ОСОБА_6 підтвердила, що психологічний стан ОСОБА_7 відповідає його віку, судовий розгляд за його участю було проведено коректно, дитина розуміє суть клопотання прокурора та всі процесуальні дії. Всі питання, що були задані малолітньому, викладені в доступній для нього формі. Окремо зазначила, що дитина не відвідує школу, батьки не мають на нього впливу, не можуть контролювати його дозвілля та поведінку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто він скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України, що належить до категорії тяжких злочинів, у віці 12 років, але відповідно до ст.22 КК України, кримінальній відповідальності за ст. 185 ч.3 КК України, підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося 14 років.

Згідно ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим, застосовується судами до неповнолітніх котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про застосування до малолітнього примусових заходів виховного характеру, суд враховує дані про його особу, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання.

Відповідно до акту обстеження житлових умов, акту соціального інспектування, листа та характеристик адміністрації КЗО СЗШ № 32, № 30, психолого-педагогічної характеристики (а.п.37-44), малолітній ОСОБА_7 має задовільні житлово-побутові умови, батьки не мають впливу на дитину, батько зловживає алкоголем. ОСОБА_7 без поважних причин не відвідує заняття в школі. ОСОБА_7 має середній загальний рівень розвитку пізнавальної сфери, рівень адаптації до школи уповільнений, розвиток психічних процесів відповідає віковій нормі, пізнавальна активність виражена помірно, самооцінка середня, низький рівень мотивації до навчання, самоорганізація знаходиться на низькому рівні. За характером ОСОБА_7 неврівноважений, імпульсивний, з однокласниками не підтримує дружніх стосунків, постійно знаходиться в зоні конфліктних ситуацій, схильний до бродяжництва, постійно конфліктує з матір`ю, вимагаючи грошей. За місцем мешкання дитина характеризується задовільно.

Згідно виписки з протоколу засідання ВКК ДЗ «Дорожня клінічна лікарня ст. Дніпропетровськ» № 156 від 06.11.2014 року (а.п.68), стан здоров`я ОСОБА_7 дозволяє навчатися та утримуватися в школах соціальної реабілітації відповідно до наказу МОЗ України № 137/131 від 05.05.1997 р.

Мати та батько дитини були притягнуті до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення умов життя, виховання неповнолітніх дітей (а.п.82, 84)

Згідно вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року, ОСОБА_8 було засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, а саме за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням в сховище, яке було вчинено згідно мотивувальної частини вироку саме з малолітнім ОСОБА_7 .

Заслухавши думку прокурора та адвоката, законного представника малолітнього, враховуючи викладене, а також те, що на момент скоєння суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, до малолітнього ОСОБА_7 слід застосувати примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків для його виправлення. Застосування іншого виду примусових заходів виховного характеру суд вважає недоцільним, оскільки ні батьки дитини, ні педагогічний колектив школи в якій він навчається, не мають на нього впливу, не контролюють його поведінку та дозвілля.

Питання речових доказів вирішено судом у вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2014 року відносно ОСОБА_8 .

Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 97 ч.2, 105 ч.2 КК України, ст.ст. 498, 500, 501 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання про застосовування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні № 0002881 відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України задовольнити.
Застосувати до малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків загальноосвітньої школи соціальної реабілітації строком на два роки.

Обов`язок доставки малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спеціальної навчально-виховної установи покласти на відділ кримінальної міліції у справах дітей Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Початок тривалості примусового заходу виховного характеру рахувати з дня прибуття ОСОБА_7 до спеціальної навчально-виховної установи після набрання чинності даної ухвали.

На ухвалу може бути подана апеляція в судову палату по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення, через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий: ОСОБА_1