У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого, судді

Редьки А.І. ,

суддів

Жука В.Г. та Канигіної Г.В.

за участю прокурора

Сушко Т.М.

та засудженої

ОСОБА_1

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 9 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Кіровоградської
області від 16 березня 2007 року, яким засуджено:

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого судимості в порядку ст. 55 КК України 1960
року,

за п.12 ч.2 ст.115 КК України на
одинадцять років позбавлення волі;

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

судимої 24 лютого 2006 року

за ч. 1 ст. 309 КК України на два роки позбавлення
волі

і на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування

покарання з випробуванням на два роки іспитового строку,

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК
України на дванадцять років позбавлення
волі, а на підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків ОСОБА_1 призначено
остаточно покарання тринадцять років позбавлення волі;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

неодноразово судиму, - останнього разу

9 березня 1998 року за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 186

із застосуванням ст. 44 КК України на три роки

шість місяців позбавлення волі,

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на
десять років позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь
потерпілого ОСОБА_4 10.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено
питання про речові докази.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнано винуватими у тому, що вони разом із ОСОБА_3 15
березня 2006 року у АДРЕСА_1, гостюючи у ОСОБА_5, під час застілля та сварки,
яка переросла в бійку, за попередньою змовою вбили господарку. Поки ОСОБА_1
держала ОСОБА_5, ОСОБА_2 спочатку здавила шию потерпілій руками, а потім із
ОСОБА_3 накинули їй мотузку на шию і здавлювали петлю доти, поки потерпіла не
припинила подавати ознаки життя.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджена ОСОБА_1 просить вирок
скасувати і справу направити на новий судовий розгляд. Твердить, що вона не вчиняла вбивства ОСОБА_5, а на досудовому слідстві
обмовила себе під тиском працівників міліції. Вважає, що суд обґрунтував вирок
доказами, зібраними з порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Засуджена ОСОБА_2 у касаційній скарзі з доповненнями ставить питання про
зміну вироку. Вона вважає, що має нести відповідальність не за вбивство
потерпілої, а за недонесення про вчинення цього злочину.

Вирок щодо засудженого ОСОБА_3 не оскаржено і касаційне подання не
принесено.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення засудженої
ОСОБА_1, яка підтримала доводи касаційної скарги, думку прокурора щодо виключання
з мотивувальної частині вироку рішення суду про визнання недопустимими
доказами показань засуджених у якості підозрюваних, а зі вступної частині
вироку рішення суду про те, що ОСОБА_3 є особою, яка має судимість, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла до
наступного.

Винуватість ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у злочині, вчиненому за викладених у вироку обставин,
доведено об'єктивними доказами, які належно перевірені і змістовно наведені у
вироку. Доводи засуджених про необґрунтованість вироку є
безпідставними.

Із показань ОСОБА_2 у судовому засіданні видно, що того вечора вона разом
із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсно перебували у квартирі потерпілої ОСОБА_5
Господарка влаштувала їм застілля, під час якого виникла сварка і бійка.

Щодо безпосереднього вчинення
вбивства потерпілої свої висновки суд обгрунтував показаннями засуджених, які
вони давали на досудовому слідстві. Таке рішення суду, на думку колегії суддів
є правильним.

Аналіз показань ОСОБА_1 і ОСОБА_2, як видно з протоколів допитів, свідчить,
що вони допитувались неодноразово. Кожна з них намагалась по-своєму розповідати
про обставини злочину і свої конкретні дії, але по суті їхні показання були
однаковими. Вони зводились до того, що бійка розпочалась між ОСОБА_1 і ОСОБА_5.
ОСОБА_1 почала душити потерпілу, а ОСОБА_2 й ОСОБА_3 приєднались і разом
задушили господарку мотузкою.

Зазначені обставини злочину підтверджував засуджений ОСОБА_3, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтвердили їх під час проведення за участю захисників відтворення
обстановки й обставин події, тобто в умовах, які виключали будь-який тиск на
них із боку працівників слідства.

Тому і, враховуючи, що засуджені, розповідаючи про злочинні дії один
одного, фактично викривали і себе в цьому, та беручи до уваги, що достовірність
цих показань ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтверджується даними, які містяться у
протоколі огляду місця події та висновках судово-медичної експертизи про
кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі
потерпілої ОСОБА_5 (численні ушкодження і странгуляційна борозна на шиї, а
смерть потерпілої настала від асфіксії), суд мав підстави визнати зазначені
показання засуджених достовірними, покласти їх в основу вироку і дійти
висновку, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були співвиконавцями умисного вбивства ОСОБА_5

Злочинні
дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно
і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Покарання
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Судом ураховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, даних про особи винуватих
та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання. Колегія суддів вважає, що
призначене їм покарання є необхідним й достатнім. Підстав для його пом'якшення
немає.

Що ж
стосується посилань ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на те, що суд незаконно мотивував свій
висновок їх показаннями, що вони давали в якості підозрюваних, то вони є
обґрунтованими.

Відповідно
до положень ст. 323 КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише
достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. Суд, керуючись законом,
повинен дати остаточну оцінку доказам і з точки зору їх допустимості.

Із
протоколів допитів ОСОБА_1, ОСОБА_2 й
ОСОБА_3 видно, що їхні показання в якості підозрюваних були зібрані з
порушенням вимог ст. ст. 21, 45 КПК України, оскільки ця процедура проведена
без участі захисників, а кримінальна справа на той час була порушена за
ознаками злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Отже, ці конкретні докази є недопустимими, а
рішення суду посилатись на них у
мотивувальної частині на підтвердження винуватості засуджених є незаконним і з
цих підстав підлягає виключенню з вироку.

Крім того, суд необґрунтовано у вступній частині вироку вказав, що ОСОБА_3
є особою, яка має судимість, хоча згідно з положеннями ст. 55 КК України 1960 року попередня
судимість у нього погашена. У зв'язку з цим і дане рішення суду, на думку
колегії суддів, є необґрунтованим і має бути виключене з вироку в порядку ст.
395 КПК України.

Будь-яких інших порушень норм кримінально-процесуального
закону, які були б підставами для змін вироку, окрім зазначених, або його
скасування, не встановлено.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2007 року
щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 і в порядку ст. 395 КПК України стосовно ОСОБА_3
змінити.

Виключити з мотивувальної частині вироку рішення суду про посилання на показання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
якості підозрюваних як недопустимі докази, а зі вступної - рішення суду про те,
що ОСОБА_3 є особою, яка має судимість.

У решті вирок щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без зміни.

Судді:

А.І.
Редька Г.В. Канигіна В.Г. Жук