Справа № 581/131/14-к
Провадження № 1-кс/581/10/14
УХВАЛА

12 березня 2014 року слідчий суддя Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

скаржника - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2013 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 28 листопада 2012 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

в с т а н о в и в :

03 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на постанову слідчого СВ Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області від 30 грудня 2013 року ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 28 листопада 2012 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Незаконність постанови мотивував тим, що слідчий не вірно виклала суть кримінального правопорушення, суть якого полягає не у незаконному встановленні консультативного нагляду, а у незаконному продовженні консультативного нагляду. Вважає, що зазначеним суспільно-небезпечним діянням йому безсумнівно було спричинено негативні наслідки (глузування оточуючих, неможливість отримати водійське посвідчення).

У судовому засіданні скаржник свої доводи підтримав та пояснив, що встановлення усіх наглядів лікарів-психіатрів щодо нього є незаконними, про що вказують результати незалежного обстеження, яке не виявило у нього попередніх діагнозів.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, вважає що постанова про закриття кримінального провадження є законною.

Заслухавши доводи скаржника, слідчого, вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка, згідно з ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст.90 КПК України рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема із рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року (а.с.32-38), стосовно ОСОБА_3 із 1977 року встановлено диспансерний нагляд у психіатра.

Останні рекомендації про встановлення такого нагляду відбулись 16 лютого 2007 року лікарем Першої обласної спеціалізованої лікарні у м.Ромни (під час виписки хворого) та констатовано діагноз «Шизофренія, параноїдальна форма».

На підставі рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2010 року рішенням комісії лікарів Липоводлинської ЦРЛ від 18 березня 2011 року ОСОБА_3 було переведено з диспансерного нагляду під консультативний нагляд.

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Липоводлинської ЦРЛ із заявою про зняття його з консультативного нагляду.

29 квітня 2011 року вказаний лікувальний заклад у своєму листі-відповіді за №700 роз`яснив заявнику про необхідність для зняття з консультативного нагляду пройти психіатричний огляд (а.с.36).

Вказаним рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року зобов`язано Липоводолинську ЦРЛ вирішити питання про зняття ОСОБА_3 з консультативного нагляду в порядку реалізації передбаченого ч.3 ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу» права на відмову від психіатричної допомоги.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що після отримання лікарями ЦРЛ відмови ОСОБА_3 від надання психіатричної допомоги та за відсутності підстав її надання в примусовому порядку, лікарі недотримались вимог ч.3 ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу» та п.5.6 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 22 січня 2007 року №20.

Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на відмову від надання психіатричної допомоги, за винятком випадків її надання в примусовому порядку, передбаченому законом.

Згідно з п.5.6 вказаної Інструкції… припинення консультативного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад, відбувається на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) у разі відсутності повторних звернень за амбулаторною або стаціонарною психіатричною допомогою впродовж 3 років, окрім осіб, які є інвалідами у зв`язку з наявним психічним розладом.

Оскільки, заявник є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням (не у зв`язку з психічним розладом), протягом трьох років за психіатричною допомогою не звертався та за відсутності підстав її надання в примусовому порядку лікар-психіатр зобов`язаний був зняти його з консультативного нагляду, що і було зобов`язано здійснити рішенням суду.

Однак, встановлюючи у своєму рішенні від 24 лютого 2012 року порушення прав ОСОБА_3 , суд не встановив наявності у діях лікарів складу злочину.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України утворюють невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є настання тяжких наслідків для хворого.

До таких наслідків може відноситися смерть, тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, інвалідність, або інше ускладнення хвороби.

Із матеріалів справи вбачається, що скаржник перебуває під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра з 1977 року. В останнє такий нагляд було рекомендовано 16 лютого 2007 року лікарем Першої обласної спеціалізованої лікарні у м.Ромни під час виписки хворого з лікарні.

Із заявою про відмову від психіатричної допомоги та зняття з консультативного нагляду ОСОБА_3 звернувся до Липоводлинської ЦРЛ у квітні 2011 року.

Рішенням ЛКК Липоводлинської ЦРЛ від 17 травня 2012 року ОСОБА_3 було знято з консультативного нагляду з передачею медичної карти амбулаторного хворого до архіву (а.с.69).

Слідчими діями не встановлено того, що ОСОБА_3 , відносно якого з 1977 року встановлено диспансерний нагляд, за час перебування під консультативним наглядом з квітня 2011 року по травень 2012 року спричинено тяжкі наслідки.

Суд критично відноситься до доводів скаржника про те, що саме у зазначений період перебування під консультативним наглядом він зазнавав глузування від оточуючих. В усякому разі відомостей про те, що це призвело до тяжких наслідків заявником не надано, а слідством не здобуто.

Неможливість внаслідок зазначеного отримати водійське посвідчення також не може бути прийняте до уваги оскільки його отримання пов`язується не з наявністю чи відсутністю будь-якого нагляду, а із здоровим психічним станом особи, підтвердити який ОСОБА_3 був в змозі пройшовши відповідний огляд, якому піддаються усі бажаючі отримати водійське посвідчення, відповідно до Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року №1465.

Посилання ОСОБА_3 на невірне викладення слідчим суті кримінального правопорушення, не має правового значення, оскільки як встановлення консультативного нагляду так і продовження консультативного нагляду за вказаних обставин не може бути кваліфіковане за ст.140 КК України, і не впливає на законність оскаржуваної постанови.

Враховуючи зазначене вважаю висновок слідчого про закриття кримінального провадження обґрунтованим.

Керуючись ст.307 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області від 30 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 28 листопада 2012 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1