А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.11.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 11кп/777/427/14 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2014.
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінакан, Республіка Вірменія, без реєстрації та постійного місця проживання, непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, судимого:
1) 19.04.1996 за ч.1 ст.141 КК України (1960 року) 2 роки позбавлення волі;
2) 30.06.1999 за ч.2 ст.17 і ч.3 ст. 81, ч.2 ст.141, ч.2 ст.196-1, із застосуванням ст.42 КК України (1960 року) 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 14.06.2004 за ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.309, із застосуванням ст.70 КК України 3 роки позбавлення волі;
4) 03.08.2004 за ч.2 ст.186, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ст.96 КК України призначено примусове лікування (від алкоголізму);
5) 30.08.2004 за ч.2 ст.185, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
6) 30.09.2004 за ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.263, із застосуванням ст.70 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі; згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 15.10.2004 до останнього покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і призначено остаточне покарання 5 років позбавлення волі, а на підставі ст.96 КК України призначено примусове лікування від алкоголізму;
7) 30.09.2009 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, із застосуванням ст.70 КК України 2 роки позбавлення волі;
8) 22.03.2012 за ч.1 ст.263 КК України 2 роки позбавлення волі,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.27 і ч.2 ст.194 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; початок строку відбування ОСОБА_6 покарання ухвалено рахувати з дня його затримання 29.09.2013.
Вирішено долю речових доказів: 1) полімерну ємність, взірці пожежного сміття, коробку сірників, що знаходяться в камері схову речових доказів Ужгородського PB УМВС України в Закарпатській області ухвалено знищити; 2) автомобіль «Мерседес - 250», 1991 року випуску, н/з НОМЕР_1 , передано Ужгородському PB УМВС України в Закарпатській області; 3) мобільний телефон «Самсунг GT-E 120М», що знаходиться у камері схову речових доказів УБОЗ УМВС України в Закарпатській області конфісковано; 4) відео-реєстратори, серійні №№ 011330196, 011330203, автомобіль «BMW-Х5», н.з. НОМЕР_2 , передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишено у розпорядженні останнього; 5) аркуш паперу формата «A-4», картки пам`яті, що знаходились у відео-реєстраторах, серійні №№ 011330196, 011330203, довідку про звільнення, видану ОСОБА_10 ухвалено зберігати при справі.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 1 283,90 грн. процесуальних витрат (пов`язаних із залученням експерта).
Обраний стосовно засудженого запобiжний захiд залишено попередній тримання під вартою.
Згідно оскарженого вироку, ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненому в співучасті закінченому замаху на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу за таких обставин.
Так, 29.09.2013, біля 22 год., по вул. Л. Українки, 1 «А», в с. Минай Ужгородського району, ОСОБА_6 за попередньою змовою та на замовлення невстановлених досудовим слідством осіб, з метою заподіяння ОСОБА_9 матеріальної шкоди у великих розмірах, проник на територію належного потерпілому ТОВ «Сіанід-2», де мав намір шляхом підпалу здійснити пошкодження майна потерпілого, а саме автомобіля «BMW-Х5», 4.4 (об`єм двигуна), 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , вартістю 202 743,87 грн.
При цьому, ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме: облив заздалегідь заготовленим ним нафтопродуктом бензином та за допомогою сірників підпалив наявний у дворі вказаний автомобіль, вважаючи, що це майно потерпілого.
Однак, свій умисел на вчинення злочину до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки даний автомобіль в межах проведення працівниками УБОЗ УМВС України в Закарпатській області негласної (розшукової) слідчої дії контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину, був замінений на імітований автомобіль (зазначений вище автомобіль «Мерседес - 250», 1991 року випуску).
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, вказує на недотримання судом вимог ст.65 КК України, незаконність вироку в частині призначення ОСОБА_10 покарання у зв`язку із невідповідністю такого тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, на думку прокурора, судом не враховано особу ОСОБА_11 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та продовжуючи свою злочинну діяльність, вчинив у співучасті вказаний замах на злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а обтяжуючою покарання обставиною є рецидив злочинів.
На підставі наведеного, прокурор просить вирок Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2014 в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити останньому покарання за вчинене ним діяння у виді позбавлення волі строком на 6 років, а в решті залишити без змін.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що вирок від 26.08.2014 є незаконним у зв`язку із порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Так, дії ОСОБА_11 невірно кваліфіковані як органом досудового розслідування, так і судом. Вважає, що такі мають бути кваліфіковані виключно за ч.1 ст.194 КК України.
Судом помилково враховано, як доказ вини обвинуваченого висновок експерта про оцінку транспортного засобу від 19.11.2013, в якому йдеться про автомобіль «БМВ-Х5», 2002 року випуску вартістю 202 743,87 грн., оскільки обвинувачений підпалив інший автомобіль, що був накритий брезентом, такий був у занедбаному стані, а отже і розмір спричиненої вказаним підпалом майнової шкоди не є великим, про що йдеться у вироку.
З цих підстав захисник просить апеляційний суд змінити вказаний вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.1 ст.194 КК України та призначити останньому покарання, з урахуванням захворювання ОСОБА_6 на туберкульоз, а також відсутності претензій до нього у потерпілого, у виді одного року позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони захисту на підтримання поданої захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги та щодо заперечення проти апеляційної скарги прокурора, промову прокурора, яка просила відмовити в задоволенні вказаної апеляційної скарги захисника з мотивів її безпідставності, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити в наведений спосіб, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів визнає, що апеляційні скарги сторони захисту і обвинувачення не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи захисника в його апеляційній скарзі колегія суддів не може визнати прийнятними, оскільки такі не свідчать про незаконність і необґрунтованість судового рішення. Судовий розгляд провадження щодо ОСОБА_6 проведено з дотриманням кримінального процесуального закону, з повним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності, дії обвинуваченого правильно кваліфіковано судом.
Так, розмір майнової шкоди, яку обвинувачений мав намір заподіяти потерпілому, правильно визначено судом на підставі виконаного сертифікованим експертом-оцінювачем звіту про оцінку транспортного засобу від 19.11.2013 № 01/11 202 743,87 грн. (т.2, а.к.п. 82-85). Висновок суду про замах обвинуваченого на спричинення шкоди саме у великих розмірах повністю узгоджується з приміткою 3 до ст.185 КК України; підпунктом 169.1.1 ст.169, абзацом 8 пункту 1 Прикінцевих положень Податкового кодексу України та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік».
За змістом ч.2 ст.194 КК України відповідальність настає, зокрема, за дії, якими заподіяно майнову шкоду в «особливо великих розмірах», а тому висновок суду про спрямованість умислу винного на заподіяння шкоди у «великих розмірах» фактично не має значення та не вплинув на правову кваліфікацію діяння за ч.2 ст.194 КК України, і лише відображає фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 протиправного діяння.
Судом кваліфіковано дії ОСОБА_6 саме за частиною другою ст.194 КК України, оскільки згідно її диспозиції для кваліфікації дій винного достатньо хоча б однієї з ознак вчинення даного злочину шляхом підпалу, що доведено в суді належними доказами і не заперечувалося самим обвинуваченим.
Умисел обвинуваченого на вчинення злочину за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджується показаннями ОСОБА_6 та речовими доказами, зокрема наданою йому невстановленою слідством особою запискою про об`єкт посягання, з якої слідує, що знищити шляхом підпалу слід було саме автомобіль «БМВ» - «джип» сірого кольору на реєстраційних номерах Словацької Республіки, що знаходиться в с. Минай, по вул. Л. Українки,1, де виготовляють пам`ятники. Дана записка виявлена та вилучена працівниками міліції безпосередньо у ОСОБА_6 , при його затриманні, відразу ж після вказаного підпалу (т.1, а.к.п. 23-26,47).
З доводами апеляційної скарги прокурора також не можна погодитися з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкцією ч.2 ст.194 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до десяти років. Виходячи з цього, максимальний строк покарання у виді позбавлення волі за вчинений обвинуваченим замах на вказаний злочин може бути не більше 6 років.
Таким чином прокурор в апеляційній скарзі просить призначити ОСОБА_6 максимальний строк покарання, передбачений ч.3 ст.68, ч.2 ст.15 і ч.2 ст.294 КК України.
Відхиляючи доводи прокурора, колегія суддів враховує те, що внаслідок вказаного замаху на злочин потерпілому взагалі не заподіяно майнової шкоди, обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, а обравши ОСОБА_6 вид та розмір покарання, яке слід реально відбувати, судом враховано особу ОСОБА_6 , зокрема його попередні судимості рецидив злочинів, його посередню характеристику, що також вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку.
Крім того, статтею 69-1 КК України передбачено, що при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Отже, судом дотримано вимоги ст.65 КК України, правильно визначено розмір покарання у виді позбавлення волі, що не виходить за встановлені ст.ст. 68, 69-1 КК України межі, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги: прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2014 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії цього судового рішення.

Судді: