УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №275/225/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 125 ч.1, 129 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року, -
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Калинівка Народицького району Житомирської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23 травня 1997 року Коростенським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.140, ч.1 ст.145, ч.3 ст.140, ст.42 КК України (1960 року) на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 24 березня 1999 року Коростенським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.140, ч.1 ст.145, ч.1 ст.42, ч.3 ст.43 КК України (1960 року) на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 5 березня 2002 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 22 грудня 2005 року Народицьким районним судом Житомирської області за ст.297 КК України на 3 роки 6 місяців обмеження волі;
- 16 липня 2013 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України на 200 годин громадських робіт;
- 14 лютого 2014 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.129, ч.1 ст.125 КК України на 2 роки обмеження волі, -
засуджено: за ст. 125 ч.1 КК України на 200 годин громадських робіт; за ст. 129 ч.1 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання - 1 рік 6 місяців обмеження волі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у будинку за адресою по АДРЕСА_1 близько 1-ї години 13.04.2015 року вчинив словесну суперечку із ОСОБА_8 . Під час сварки ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів правою рукою в область лівого плеча ОСОБА_8 , після чого наніс декілька ударів правою ногою по лівій нозі потерпілої. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_9 , правою рукою схопив ОСОБА_8 за шию та почав здушувати.
Таким чином, незаконними діями ОСОБА_9 , було спричинено ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівому плечі, синець на шиї, синці та садна на лівій верхній та нижній кінцівках, що відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я.
В подальшому після спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, в будинку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , близько 1-ї години 13.04.2015 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою залякування ОСОБА_8 стиснув правою рукою за шию потерпілої ОСОБА_8 при цьому нахиляв її до столу, що стояв позаду. Не втримавши рівновагу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впали на підлогу. В той час, коли потерпіла ОСОБА_8 знаходилась в положенні лежачи на спині, внаслідок падіння, ОСОБА_9 почав стискати правою рукою її шию та застосовуючи погрозу, що виразилась у стисканні шиї та висловлюванні словесних погроз про позбавлення її життя, при цьому остання мала достатньо підстав побоюватись за власне життя в обстановці, яка склалась, що підтверджується наявністю тілесних ушкоджень на шиї потерпілої ОСОБА_8 .
В апеляційних скаргах, які є ідентичними за змістом, обвинувачений ОСОБА_9 та законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду, закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст.ст. 125 ч.1, 129 ч.1 КК України в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_7 від обвинувачення. Вказують на те, що в суді першої інстанції їм не пояснили про можливість закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням. Також зазначають, що вони примирились, ще в ході досудового слідства.
В запереченні прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 йдеться про відмову в задоволенні апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни.
Заслухавши доповідача, пояснення законного представника потерпілої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинувачено ОСОБА_9 і просили закрити провадження у справі в зв`язку з відмовою від обвинувачення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги представника потерпілої, міркування прокурора ОСОБА_6 про законність та обґрунтованість вироку, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 477 КПК України кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 125 ч.1, 129 ч.1 КК України, відносяться до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 26, ч. 4 ст. 56 КПК України потерпілий має право на всіх стадіях кримінального провадження примиритися з обвинуваченим. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, в разі якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_7 надали заяву до апеляційного суду Житомирської області про відмову від обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч.1, 129 ч.1 КК України і просять закрити кримінальне провадження щодо останнього (а.к.п. 105).
З журналу судового засідання суду першої інстанції вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 просила не притягувати обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності (а.к.п.85).
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини і в порушення вимог кримінального процесуального закону належним чином не з`ясував зазначеного питання.
Апеляційний суд в установленому законом порядку роз`яснив представнику потерпілої та потерпілій наслідки відмови від обвинувачення та закриття кримінального провадження.
На підставі вищевикладеного, заява потерпілої ОСОБА_8 та її законного представника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, вирок суду щодо ОСОБА_9 скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 417 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: