АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора - ОСОБА_4
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
засуджених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
потерпілого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальну справу відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 127, виправданого за ч. 1 ст. 366 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.127 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, виправданого за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 127 КК України,
за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 , захисника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено йому покарання:
за ч.3 ст.365 КК України 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3 роки;
за ч.2 ст.127 КК України 6 років позбавлення волі;
від покарання за злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України, звільнено у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.
Позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «лейтенант міліції».
ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні в складанні завідомо неправдивого документа за ч.1 ст.366 КК України визнано невинним та виправдано виправдано за відсутністю складу злочину.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.127 КК України та призначено йому покарання:
за ч.3 ст.365 КК України 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3 роки;
за ч.2 ст.127 КК України 6 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.
Позбавлено ОСОБА_9 спеціального звання лейтенант міліції.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.3 ст.76 КК України.
ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні в перевищенні влади відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 365 КК України та катуванні потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за ч.2 ст.187 КК України визнано невинним та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь НДЕКЦ при УМВС України на Південно-Західній залізниці судові витрати в сумі 375,20 грн.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у виді підписки про невиїзд залишено без змін.
По справі вирішено питання судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, у 2010 році старший оперуповноважений сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_8 , оперуповноважений сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_9 та оперуповноважений кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділення на станції Чернігів лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , на якого розпорядженням начальника лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 11 жовтня 2010 року № 78 покладено виконання обов`язків начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків, будучи працівниками міліції, являючись службовими особами, які здійснюють функції представника влади, умисно вчинили дії, що явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, заподіявши тим самим істотну шкоду охоронюваним законом правам потерпілих. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили своїми діями тяжкі наслідки та за попередньою змовою заподіяли потерпілим фізичні та моральні страждання з метою примусити вчинити дії, що суперечать їх волі, в тому числі отримати відомості їх визнання, а ОСОБА_8 ще і вчинив службове підроблення.
Внаслідок неправомірних дій засуджених були порушені права потерпілих на повагу до їх гідності, на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст..ст. 28, 29 Конституції України, незаконно позбавлені свободи і утримувалися в умовах, що принижували їх гідність, та піддавались мученню, що полягло в утриманні в шкідливих для здоров`я умовах, приковуванні і зв`язуванні, тривалому позбавленні їжі та можливості в належних умовах справляти природні потреби.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перевищили владу з метою покращення показників по лінії роботи сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці. Застосовуючи мучення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переслідували мету примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, в тому числі отримати відомості та визнання.
В ніч з 8 на 9 жовтня 2010 року близько 00 год. 30 хв. в АДРЕСА_5 ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та інші невстановлені співробітники лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці (надалі ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ) із застосуванням фізичної сили затримали сімейну пару ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , не маючи на те законних підстав. Завдаючи ОСОБА_18 та ОСОБА_17 фізичного болю, спільними силами вони насильно помістили їх до службового автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 та доставили до ЛВ на ст.. Дарниця ПЗЗ, що розташований за адресою: м. Київ, ДЕПО Дарниця, 17 км.
В приміщенні ЛВ на ст.. Дарниця ПЗЗ ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та інші невстановлені співробітники міліції завели ОСОБА_18 та ОСОБА_17 проти їх волі до службового кабінету № 35, в якому знаходилися робочі місця ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
У вказаному кабінеті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснювали допит ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою отримання від потерпілих визнавальних показань щодо їх причетності до злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, інформації про причетність до вказаних злочинів інших осіб, та щоб зломити їх моральний опір, зв`язав руки ОСОБА_18 липкою стрічкою та прив`язав їх до спинки крісла, а ОСОБА_17 прикував наручниками до батареї опалення. Вказані дії викликали у потерпілих почуття страху, принизили їх особисту гідність і заподіяли їм фізичне та моральне страждання. В такому вигляді ОСОБА_8 утримував ОСОБА_18 та ОСОБА_17 до ранку 9 жовтня 2010 року, при цьому і сам охороняв їх в приміщенні кабінету.
Таким чином затримавши ОСОБА_18 та ОСОБА_17 по підозрі у злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як співробітники органу дізнання, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, в порушення вимог ст..ст. 106, 106-1 КПК України, ст..ст. 3-6 Положення «Про прядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину» не склали протоколи про їх затримання, про місце їх утримання не повідомили родичів і не звільнили їх з приміщення ЛВ на ст.. Дарниця ПЗЗ, а продовжували утримувати в неналежному місці без законних на те підстав.
09 жовтня 2010 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_17 інформацію щодо можливої причетності до вчинення злочинів їх знайомого ОСОБА_12 , після чого перевів ОСОБА_18 для подальшого утримання до службового кабінету № 39.
Цього ж дня близько 11 год. в Голосіївському районі м. Києва на вул. Глушкова поблизу будинку № 12 ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими співробітниками ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ затримали ОСОБА_12 без законних на те підстав. Під час затримання ОСОБА_12 в службовому автомобілі марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_8 , в якості пасажира насильно утримувався ОСОБА_17 , якому ОСОБА_8 зв`язав руки та ноги липкою стрічкою таким чином, щоб він не міг рухатися.
Після затримання ОСОБА_19 та інші невстановлені співробітники ЛB на ст. Дарниця ПЗЗ доставили ОСОБА_12 до ЛB на ст. Дарниця ПЗЗ за вищевказаною адресою.
В кабінеті № 35 ЛB на ст. Дарниця ПЗЗ ОСОБА_12 зізнався у незаконному зберіганні наркотичного засобу, видав наркотичний засіб працівникам міліції і повідомив про причетність до незаконного обігу наркотичних засобів його співмешканки ОСОБА_13 .
Того ж дня о 15 год. на вул. Глушкова в м. Києві ОСОБА_20 та ОСОБА_19 затримали ОСОБА_13 , не маючи на те законних підстав, і доставили її до службового кабінету № 35 ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ.
Затримавши ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по підозрі у злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, ОСОБА_20 та ОСОБА_19 як співробітники органу дізнання, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, в порушення вимог ст.ст. 106, 106-1 КПК України, ст.ст. 3-6 Положення «Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину» не склали протоколи про їх затримання, про місце їх утримання не повідомили родичів і не звільнили їх з приміщення ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ, а продовжували утримувати в неналежному місці без законних на те підстав.
ОСОБА_20 та ОСОБА_19 провели допит ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_20 перевів ОСОБА_13 до службового кабінету № 39, де вже утримувалась ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , а ОСОБА_12 залишив у кабінеті № 35, прикувавши наручниками до батареї опалення, що принизило особисту гідність потерпілого і заподіяло йому фізичне та моральне страждання, і в такому положенні утримував до ранку наступного дня 10 жовтня 2010 p., при цьому і сам перебував в кабінеті.

10 жовтня 2010 р. ОСОБА_20 перевів ОСОБА_12 до кабінету № 32, де знову прикував наручниками до батареї опалення та утримував його так протягом доби, що принизило особисту гідність потерпілого і заподіяло йому фізичне та моральне страждання.
ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 до 11 жовтня 2010 р. утримувались у кабінеті № 39, а 11 жовтня 2010 р. ОСОБА_20 перевів ОСОБА_22 та ОСОБА_17 до кабінету № 34, де і залишив, зачинивши двері кабінету ззовні на ключ, і утримував їх таким чином незаконно до 15 жовтня 2010 р.
Після 11 жовтня 2010 р. ОСОБА_20 продовжував утримувати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в службових кабінетах № № 37, 39, і утримував їх таким чином незаконно до 15 жовтня 2010 р.

З метою одержання зізнання у скоєнні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та відомостей про скоєння таких злочинів іншими особами ОСОБА_20 та ОСОБА_19 піддавали ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мученню, яке полягало у зв`язуванні та приковуванні наручниками, утриманні їх в шкідливих для здоров`я умовах, так як потерпілі були позбавлені їжі, харчуючись нерегулярно і недостатньо і отримуючи лише продукти, що передавались рідними ОСОБА_13 , не отримували в достатній кількості воду, яка крім усього була не питною, а технічною, не мали можливості за потребою відвідувати туалет, у холодну пору року нічний час проводили в неопалюваних чи недостатньо опалюваних приміщеннях, спали на стільцях або на столах, при цьому ОСОБА_23 та ОСОБА_17 за відсутності теплого одягу використовували для зігрівання наявні в кабінеті матрац та покривало.
30 листопада 2010 р. у вечірній час на околиці м. Києва поза межами оперативного обслуговування ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ ОСОБА_20 та ОСОБА_19 разом з іншими співробітниками ЛBна ст. Дарниця ПЗЗ затримали ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 за підозрою у причетності до злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. На службових автомобілях ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 доставили до ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ за вищевказаною адресою в службовий кабінет № 35.
Затримавши ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 по підозрі у злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, в порушення вимог ст.ст. 106, 106-1 КПК України, ст.ст. 3-6 Положення «Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину» не склали протоколи про їх затримання, про місце їх утримання не повідомили родичів і продовжували їх утримувати в неналежному місці без законних на те підстав.
Відібравши від ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 пояснення та склавши протоколи вилучення наркотичних засобів, ОСОБА_20 та ОСОБА_19 прикували потерпілих наручниками до батареї опалення, що принизило їх особисту гідність і заподіяло фізичне та моральне страждання.
ОСОБА_25 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 утримувалися у вказаному кабінеті до 3 грудня 2010 р., при цьому ОСОБА_20 та ОСОБА_19 позмінно залишалися уночі на робочому місці, таким чином наглядаючи за потерпілими.
З метою одержання зізнання у скоєнні злочинів в сфері обігу наркотичних засобів ОСОБА_20 та ОСОБА_19 піддавали ОСОБА_24 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 мученню, яке полягало у приковуванні наручниками, утриманні їх в шкідливих для здоров`я умовах, так як потерпілі були позбавлені їжі, харчуючись нерегулярно і лише за рахунок продуктів, що придбавались співробітниками міліції за вилучені у ОСОБА_15 гроші, не отримували в достатній кількості воду, не мали можливості за потребою відвідувати туалет, у зв`язку з чим змушені були справляти свої природні потреби у пляшки.
З грудня 2010 р. близько 00год. 15 хв.. ОСОБА_20 , зачинивши ззовні двері службового кабінету № 35 на ключ, залишив ОСОБА_24 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 без нагляду. На той час ОСОБА_14 та ОСОБА_15 могли вільно пересуватися по кабінету, а ОСОБА_25 , який не зізнався у скоєнні злочину, був прикований наручниками до батареї опалення.
Скориставшись тим, що їх залишили без нагляду, потерпілі, які усвідомлювали протизаконність їх утримання в приміщенні відділу міліції і неможливість повідомити про своє місцезнаходження родичів та близьких, вирішили здійснити втечу через вікно.
Втілюючи свої наміри в життя, ОСОБА_25 звільнився від наручників і разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зняли ремені зі своїх штанів і прикріпили їх один до одного. Один кінець ременів прикріпили наручниками до батареї опалення біля вікна, а інший спустили у відчинене вікно. Тримаючись за зв`язані ремені, ОСОБА_25 став спускатися вниз. Однак ремені розірвалися, не витримавши ваги ОСОБА_24 , і останній з висоти третього поверху упав на землю, внаслідок чого ОСОБА_25 отримав в сукупності тяжкі тілесні ушкодження.
З грудня 2010 р. ОСОБА_20 , усвідомлюючи незаконність своїх та ОСОБА_26 дій, які призвели до позбавлення права на свободу та особисту недоторканість ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , і наслідки вказаних дій у вигляді падіння ОСОБА_27 з вікна його службового кабінету, з метою приховування скоєного злочину вніс до офіційного документу - журналу обліку відвідувачів та запрошених до ЛВ на ст. Дарниця, завідомо неправдиву інформацію. У вказаному журналі ОСОБА_20 зробив запис № 218 про те, що 2 грудня 2010 р. о 21 год. 30хв ОСОБА_25 прибув до нього в кабінет № 35 для співбесіди і залишив відділ міліції цього ж дня о 22 год., що не відповідало дійсності.
Окрім обвинувачення визнаного судом доведеним, ОСОБА_8 також обвинувачувався у складанні завідомо неправдивого документа, а саме, рапорту від 03 грудня 2012 року про те, що йдучи додому неподалік надземного переходу зупиночної платформи Депо Дарниця помітив лежачу на землі людину, якою виявився ОСОБА_11 , та за допомогою лейтенанта ОСОБА_28 доставив особу до ЛВ на ст.. Дарниця. Проте вказане обвинувачення в суді не знайшло свого підтвердження, оскільки рапорт оперативного співробітника міліції не має ознак офіційного документа, у зв`язку з чим складання завідомо неправдивого рапорту не утворює склад злочину, передбачений ст.366 КК України. За таких обставин ОСОБА_8 в частині пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України суд визнав невинним і виправдав за відсутністю в його діях складу злочину.
Умисні дії ОСОБА_10 , які полягають у незаконному порушенні конституційних прав потерпілих ОСОБА_18 , ьта ОСОБА_17 на свободу та особисту недоторканість, суд кваліфікував за ч.1 ст.365 КК України, як перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам окремих громадян.
Водночас суд визнав невинним та виправдав ОСОБА_10 , за недоведеністю його участі у предявленому обвинуваченні в перевищенні відносно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 владних повноважнь, що спричинило тяжкі наслідки, за ч.3 ст.365, КК України та у заподіянні за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 фізичного та морального страждання шляхом мучення за ч.2 ст. 127 КК України.
Прокурор в апеляції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, неповноту судового слідства, вважає призначене покарання надто мяким, просить вирок суду скасувати, винести новий вирок, яким: визнати винними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 365 ч.3, 127 ч.2 КК України та призначити покарання за ст. 365 ч.3 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 9 років позбавлення волі, ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права усіх засуджених обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представника влади строком на 3 роки; за ст.. 127 ч.2 КК України призначити покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 7 років позбавлення волі, ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права усіх засуджених обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представника влади строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді позбавлення волі по 9 років, ОСОБА_10 8 років, з позбавленням права усіх засуджених обіймати посади, пов`язані із здійсненням функцій представника влади строком на 3 роки. На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 спеціального звання лейтенанта міліції. За злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України ОСОБА_8 звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказує, що порушення вимог кримінально-процесуального закону, які допустив суд при розгляді даної кримінальної справи є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість постановленого вироку.
Вважає, що покарання призначене ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повинно бути більш суворим, оскільки визначене судом покарання не є достатнім для їх виправлення засуджених.
Засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_6 в апеляціях просять вирок суду відносно нього скасувати, а кримінальну справу закрити. В обґрунтування своїх вимог зазначають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважають, що вина ОСОБА_9 не підтвердилася під час судового розгляду справи. Матеріалами досудового та судового слідства не доведено, що у діях ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під час затримання потерпілих 09 жовтня 2010 року та 30 листопада 2010 року наявна злочинна змова. Вказують на те, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад злочинів, передбачених ч.2 ст.127, ч.3 ст.365 КК України, оскільки потерпілі затримані за вказівкою керівництва ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ; вони перебували в службових приміщеннях ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ за скоєння злочинів пов`язаних за зберігання та збут наркотичних засобів; під час затримання у потерпілих вилучені наркотичні засоби, а їх показання відносно придбання, зберігання, вживання та збуту наркотичних засобів були добровільними, а тому підстав для застосування до них фізичного насильства не було. Досудовим слідством та судом не вдалося встановити додаткових доказів вини засуджених щодо затримання та в подальшому незаконного тримання в приміщенні ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ, окрім показів потерпілих. Відсутні докази вини ОСОБА_9 у незаконному позбавленні права на свободу, заподіянні фізичного та морального страждання, шляхом мучення з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі.
Зазначають про істотні порушення вимог кримінально - процесуального закону. Зокрема, порушено право на захист ОСОБА_9 ,оскільки йому пред`явлено неконкретне обвинувачення, в якому не вказано, які саме дії він вчиняв особисто, що відносяться до об`єктивної сторони інкримінованих злочинів. У постанові про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_9 одні і ті ж дії кваліфіковано за ст.365 КК України та ст.127 КК України.
Безпідставно враховані як докази, протоколи впізнання; вказану слідчу дію проведено з грубим порушенням норм КПК України, оскільки особи, яка впізнавала попередньо не допитувалася по яких ознаках чи прикметах вона може впізнати особу. Так, протокол впізнання ОСОБА_9 ОСОБА_17 складено 2 червня 2011 року, а допитано 22 червня 2011 року; з потерпілою ОСОБА_13 впізнання проведено11 травня 2011 року, а допит 25 травня 2011 року; з потерпілим ОСОБА_11 - 19 травня 2011 року, а потерпілий ОСОБА_11 в протоколах допиту не зазначає по яких прикметах він може впізнати ОСОБА_9 .
Неправомірно відмовлено в клопотанні про перегляд відеозаписів відтворення обстановки та обставин події, які на думку захисту, спростовують обвинувачення і підтверджують невинність ОСОБА_9 ; не проведено судово-медичну експертизу серветок зі слідами подібними на кров, вилучених під час проведення огляду місця події ймовірного травмування ОСОБА_11 ; проведені відтворення обстановки та обставин події не можливо приймати як належні докази, оскільки до справи долучено їх копії.
Вказують на наявність обставин, що є підставою для закриття кримінальної справи за ч.3 ст.365 КК України відносно засуджених, оскільки постановою старшого слідчого Київської транспортної прокуратури ОСОБА_30 від 28 жовтня 2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_31 за відсутності в їх діях ознак злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України в частині спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Порушено право потерпілих виступати у судових дебатах, що є підставою для скасування вироку. Під час судового слідства судом долучено до справи три томи матеріалів кримінальної справи, з якими ні засуджені, ні захист не ознайомлені. На стадії виконання ст. 218 КПК України, для ознайомлення надано кримінальну справу у 8-ми томах, тоді як у суді знаходиться 12 томів.
Під час судового розгляду не зібрано доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 127, 365 КК України; потерпілі не вказують на нього, як на особу, яка їх незаконно затримала та утримувала, а лише підтверджують, що він допитував їх про причетність до злочинів, повязаних з обігом наркотичних засобів. Окрім того, суду надано докази про те, що в період знаходження потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , в приміщенні ЛВ на ст. Дарниця, ОСОБА_9 перебував на курсах підвищення кваліфікації В Національній академії внутрішніх справ, тобто фізично не мав можливості вчинити злочин, який йому інкримінують.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи свідчить різна кваліфікація дій засуджених, оскільки за одні і ті ж самі дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.365 КК України, а дії ОСОБА_10 за ч.1 ст. 365 КК України; затримання та допит деяких потерпілих ОСОБА_9 ставиться як доказ його вини, а затримання та відібрання пояснень ОСОБА_10 трактується як виконання службових обов`язків; судом підтверджено наявність попередньої змови між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , тоді як ОСОБА_10 дії виконував самостійно без змови.
Захисник засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_5 просить вирок скасувати та закрити кримінальну справу у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 ознак інкримінованих злочинів. Посилається на незаконність вирку суду через однобічність та неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та істотні порушення кримінально-процесуального закону,
Зазначає, що обставини кримінальної справи у вироку викладено з перекрученням показів свідків та потерпілих, під час допиту судом на них здійснювався психологічний тиск, по різному оцінено показання потерпілих, свідків та інші матеріали кримінальної справи відносно кожного засудженого.
Так, в мотивувальній частині вироку, під час описання доведеності вини засуджених, суд посилається на покази працівників ЛВ на ст.. Дарниця ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_31 , щодо обставин затримання ОСОБА_11 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , зазначивши, що вони визнаються недостовірними. Водночас викладаючи обставини доведеності вини ОСОБА_10 щодо цих же обставин, суд послався на ці ж показання працівників ЛВ на ст. Дарниця, визнавши їх достовірними та зробив висновок про відсутність достатніх об`єктивних даних на підтвердження участі ОСОБА_10 в затриманні потерпілих.
Вважає, що доведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованих злочинах ґрунтується на припущеннях, оскільки під час досудового та судового слідства не встановлено фактичних обставин справи, та відсутні достатні докази його вини. У вироку не зазначено, які саме конкретні дії безпосередньо ОСОБА_8 , чи інші засуджені вчиняли відносно кожного з потерпілих по справі. Під час досудового слідства ніхто з потерпілих не зміг підтвердити хто саме із працівників ЛВ на ст. Дарниця з 09 по 15 жовтня 2010 року та 30 листопада по 03 грудня 2010 року насильно проти волі утримував та в яких саме службових кабінетах. Таким чином, обов`язок доказування було перекладено на засудженого ОСОБА_8 .
Судом не з`ясовано, яким чином та хто із працівників прокуратури міста Києва отримав повідомлення із слідчого відділення ЛВ на ст.Дарниця про затримання ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та яким чином працівник прокуратури Бакай, перевірив законність їхнього затримання.
У ході досудового слідства додаткових доказів заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим як під час їхнього затримання та в подальшому в приміщенні ЛВ на ст. Дарниця ПЗЗ крім їх показів встановити не вдалося.
Спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілим об`єктивно нічим не підтверджується. В його діях як службової особи не має перевищення наданих йому владних повноважень, так як 30 листопада 2010 року діяв за вказівкою першого заступника начальника ЛВ на ст. Дарниця, відпрацювати оперативну інформацію щодо виявлення та вилучення у громадян наркотичних засобів.
Судом проігноровано ту обставину, що згідно показів ОСОБА_35 від 06 грудня 2010 року, за ОСОБА_13 наглядала жінка-працівник міліції, а не ОСОБА_8 .. Про те, що у ОСОБА_8 не було злочинного умислу, а він виконував вказівки керівництва, свідчить те, що 10 жовтня 2010 року він письмовим рапортом повідомив начальника ЛВ на ст. Дарниця підполковника міліції ОСОБА_36 про те, що 09 жовтня 2010 року затриманий гр. ОСОБА_12 , у якому при поверхневому огляді вилучено наркотичний засіб метадон.
Судом не надано належної оцінки постанові слідчого Київської транспортної прокуратури ОСОБА_37 від 28 листопада 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_31 ознак злочину, передбаченого ст. 365 КК України, та не зазначено про її наявність в описовій частині вироку.
Також судом порушено вимоги ст. 43 КПК України, що виразилося у не наданні засудженим для ознайомлення відеозаписів відтворення обстановки та обставин подій, за участю потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 ; свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_28 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 ; засудженого ОСОБА_8 .
Вказані відеозаписи не приєднані до матеріалів кримінальної справи та до суду не направлено. Вже під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи, суд зобов`язав прокурора подати до суду відеозаписи відтворень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляцію прокурора, пояснення засуджених та їх захисників, які підтримали свої апеляції і заперечили проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скаргах доводи, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово засуджених, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції підлягають частковому задоволенню, а справа направленню на нове розслідування з таких підстав.
Згідно із вимогами ст. 323 КПК України ( 1960 року), вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим.
Відповідно до вимог ст.334 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинуваченого, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що помякшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та є обґрунтованим, якщо він постановлений на матеріалах справи, повністю зібраних, всебічно і повністю досліджених, правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину, про призначення міри покарання, про вирішення цивільного позову, а також інші істотні питання, які виникли у кримінальній справі, з достовірністю випливають з матеріалів справи.
Разом, з тим, судом першої інстанції дані вимоги закону не дотримані, оскільки постановляючи вирок відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , поза увагою місцевого суду залишилися у справі неповнота та неправильність досудового розслідування, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, та належним чином не зясовані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та суттєво впливають на прийняття правильного рішення, а також по справі виявлено ряд суперечностей, яким суд не дав належної оцінки і не усунув їх.
Згідно зі ст. 275 КПК України, суд розглядає справу в межах предявленого обвинувачення. Відповідно до змісту ст.ст. 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Відповідно до вимог ч.2 ст.132 КПК України, коли обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення декількох злочинів, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, в постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути вказано, які саме дії ставляться обвинуваченому в вину по кожній з цих статей. Тобто, предявлене обвинувачення особі в усякому разі повинно бути конкретним, мають бути вказані усі ознаки кожного складу злочину, а також їх юридична кваліфікація окремо. Кожен склад злочину становить самостійне обвинувачення і в постанові вони повинні бути чітко розмежовані.
Дані положення випливають і з п.(а) ч.3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
У випадку предявлення неконкретного обвинувачення, що є порушенням права на захист, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з підстав істотного порушення закону.
Разом з тим, обвинувачення, яке предявлено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 за ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 127, КК України, та визнано судом доведеним відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за цими статтями, а відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 365 КК України є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено, мотив та мету вчиненого злочину, не уточнено у чому полягає явний вихід за межі наданих їм повноважень та тяжкі наслідки, які настали, що тягне за собою порушення їх права на захист.
Як убачається з постанов про предявлення обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , та обвинувального висновку, одні і ті ж злочинні дії обвинувачених відносно потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які кваліфіковано за ч.3 ст.365 КК України та за ч.2 ст. 127 КК України викладені ідентично, незважаючи на те, що вказані статті кримінального закону різні по своєму складу злочину.
Обєктивна сторона перевищення влади або службових повноважень характеризується трьома обовязковими ознаками: 1) діянням, яке полягало тільки в активній поведінці-діях, яке зумовлено службовим становищем винного і повязане з його владними чи службовими повноваженнями та явно виходить за межі цих повноважень; 2) наслідками, що виявилися в істотній шкоді чи тяжких наслідках правам, свободам чи інтересам фізичних, юридичних осіб або державними чи громадським інтересам; 3) причинним звязком між діяннями і наслідками.
Враховуючи те, що ст.365 КК України є банкетною і відсилає до інших нормативних актів, які встановлюють повноваження і права службової особи, характер та обсяг повноважень працівників міліції, а також порядок їх реалізації, визначаються не тільки нормами КПК, Законів України Про міліцію, Про оперативно-розшукову діяльність, а й іншими нормами, які закріплені в статутах, положеннях, інструкціях, наказах, правилах, тобто в інших нормативних актах.
Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 предявлено обвинувачення за ч.3 ст. 365 КК України, а саме у тому , що вони своїми умисними діями, які виразилися у перевищенні службовою особою наданих їм владних повноважень, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян у вигляді незаконного позбавлення права на свободу та особисту недоторканість, що являється найвищою соціальною цінністю.
Згідно предявленого обвинувачення, перевищення службових повноважень, у діях ОСОБА_8 , як старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, ОСОБА_9 оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці та оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділення на станції Чернігів лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_10 , на якого розпорядженням начальника лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці від 11 жовтня 2010 року № 78 покладено виконання обов`язків начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків, полягало у тому, що будучи працівниками міліції, являючись службовими особами, які здійснюють функції представника влади, умисно в ніч з 8 на 9 жовтня 2010 року із застосуванням фізичної сили без законних підстав затримали ОСОБА_18 , та ОСОБА_17 , а пізніше ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а 30 листопада 2010 року за межами оперативного обслуговування затримали ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 по підозрі у сфері обігу наркотичних засобів, явно виходячи за межі наданих їм прав і повноважень, в порушення вимог ст.ст. 106, 106-1 КПК України, ст.ст. 3-6 Положення Про порядок короткочасного затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, не склали протоколи про їх затримання; про місце їх утримання не повідомили родичів і продовжували їх утримувати в неналежному місці без законних на те підстав.
Водночас, відповідно до положень ст. 106 КПК України, право на затримання особи, яка підозрюється у вчинені злочину, та відповідно право на складання протоколу належить саме органу дізнання, а не особі, яка проводить дізнання, оскільки протокол затримання набуває юридичного значення лише після затвердження його начальником органу дізнання.
Суд, визнаючи доведеним вину у вчиненні злочинів обвинуваченими за викладених обставин, у вироку зазначив, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_41 , не виконавши вказані вимоги, діяли як співробітники органу дізнання, тоді як досудовим слідством цього не встановлено та у предявленому обвинуваченні про це не зазначено.
Відтак, ні досудовим слідством ні судом не встановлено, чи входило до службових повноважень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , як оперуповноважених сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, а ОСОБА_42 , як начальника сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків, складати протоколи про затримання осіб, що підозрюються у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. При цьому не звернуто уваги на той факт, що обвинувачені були ознайомлені зі своїми службовими обовязками лише після порушення кримінальної справи ( т. 3, а.с.121, 122), із них не убачається що до їх повноважень входили обовязки по складанню протоколу про затримання осіб та виконання обовязків, як працівника органу дізнання. Згідно показань обвинувачених у суді, вони відповідно до займаних посад, такими повноваженнями наділені не були. Наведена обставина залишилася не зясованою органом дізнання, а відтак у формулюванні предявленого їм обвинувачення не зазначено, які саме були їх службові чи владні повноваження кожного із засуджених, і в чому полягав явний вихід за межі наданих їм прав та повноважень.
При вирішенні питання про те, чи виходять вчинені службовою особою в даній обстановці дії за межі тих прав і повноважень, які надані їй за службою, органам досудового слідства так і суду, необхідно було зясувати, якими нормативними актами вони регулюються в які саме положення чи пункти нормативного акту були порушені у конкретному випадку, і чи привели ці порушення до зазначених в ч.3 ст.365 КК України. Встановити чи були ці порушення адекватні обстановці, яка склалася, чи явно виходили за межі наданих прав або повноважень.
Одночасно, слід зазначити, що одна із ознак перевищення влади або службових повноважень полягає тільки в активній поведінці-діях, яке зумовлено службовим становищем винного і повязане з його владними чи службовими повноваженнями та явно виходить за межі цих повноважень, а не складання протоколу про затримання осіб в порядку ст. 106 КПК України, якщо це входило в її повноваження, вказує на бездіяльність особи.
Окрім того, кваліфікуючою ознакою інкримінованого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 злочину за ч.3 ст. 365 КК України є перевищення влади або службових повноважень, яке спричинило тяжкі наслідки.
Відповідно до розяснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №15 тяжкими наслідками при перевищенні влади або службових повноважень (ч.3 ст.365 КК України) визнаються заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень або смерті, доведення його до самогубства, тощо.
Разом з тим, з предявленого органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 убачається, що тяжкі наслідки для потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 внаслідок їх діянь полягали у вигляді позбавлення їх конституційного права на свободу та особисту недоторканість, що являються найвищою соціальною цінністю, гарантованою Конституцією України, що не узгоджується із визначенням тяжких наслідків, як кваліфікуючої ознаки за ч.3 ст. 365 КК України.
Відтак, у постанові про предявлення обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 конкретно не зазначено чи настали тяжкі наслідки для даних потерпілих, які саме та з чиєї вини, не викладено наявності причинно - наслідкового звязку, між діяннями та наслідками, що є обовязковою ознакою перевищення влади чи службових повноважень.
У предявленому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 обвинуваченні у перевищенні службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки для потерпілого ОСОБА_11 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, не викладено наявність причинного наслідкового звязку між діяннями обвинувачених та настанням цих наслідків.
Як убачається із матеріалів кримінальної справи, потерпілий ОСОБА_11 самостійно вирішив втекти через вікно із службового кабінету №35 ЛВ на ст.Дарниця ПЗЗ, який розміщений на третьому поверсі будівлі. Після розпивання горілки із іншими потерпілими, використавши ремені від штатів, спускаючись на них, зірвався і впав із третього поверху, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження. При таких встановлених судом обставинах, сам по собі факт отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 не може свідчити, що вони перебувають у прямому причинному звязку із діяннями, які інкримінуються обвинуваченим.
Поза увагою суду залишено твердження обвинувачених щодо виконання ними прямих вказівок безпосереднього керівника першого заступника начальника ЛВ на ст. Дарниця Управління МВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_43 . Згідно показань ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , всі діяння, які їм інкримінують, вчинені за безпосередньою вказівкою ОСОБА_43 .. Про всі факти затримання вказаних громадян, які визнані потерпілими у справі, як причетних по підозрі у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, вони складали відповідні рапорти, у тому числі про огляд місця події, акти огляду та вилучення наркотичних засобів відбирали пояснення у затриманих, копії яких містяться у матеріалах кримінальної справи (т.8, а.с. 13, 14, 25, 26, 28, 30). Складені процесуальні документи вони передавали ОСОБА_44 , який одноособово приймав рішення про подальшу долю затриманих та щодо передачі матеріалів відносно затриманих до слідчого відділу. Дані обставини підтвердили у своїх показаннях усі потерпілі.
Разом з тим, у матеріалах кримінальної справи міститься постанова про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_31 , (т.5 а.с. 28 ), у якій наведені обставини, що не відповідають фактично встановленим обставинам у справі. Вказане свідчить про те, що органом досудового розслідування не забезпечено ефективного розслідування заяв потерпілих у даній кримінальній справі, яке гарантоване ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, порушення якої встановлювалося у справах Афанасьєв проти України, Вергельський проти України, Коробов проти України.
Наведені порушення щодо неконкретності обвинувачення, неефективності розслідування у даній кримінальній справі, залишилися поза увагою суду, який формулюючи визнане ним доведеним обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 127 КК України, а ОСОБА_10 за ч.1 ст. 365 КК України, не вказав коло їх службових повноважень та залишив поза увагою доводи обвинувачених та захисників щодо виконання ними безпосередніх вказівок керівника.
Вказані порушення кримінально-процесуального закону з боку органів досудового слідства й суду, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки порушують право на захист обвинувачених, тому колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляцій засудженого та захисників про неправильність досудового розслідування, вважає, що вирок суду треба скасувати, а справу повернути на додаткове розслідування.
На підставі ст. 370, п.1 ч.1 ст. 374 КПК України ( 1960 року) вирок суду підлягає скасуванню, а справа направленню на нове розслідування, під час якого необхідно відповідно до вимог ст.22 КПК України вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й обєктивного дослідження обставин справи, усунути порушення, зазначені в цій ухвалі, перевірити доводи захисників, викладені в апеляціях щодо недоведеності участі обвинувачених у вчиненні злочину, а в разі, якщо орган досудового слідства дійде висновку про наявність в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу злочину, предявити їм обвинувачення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 374 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року №10-0105 (в редакції Закону від 18 вересня 2012 року №5290-VI), п.11 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року №4651 - VI , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_6 , захисника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2014 року задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати, кримінальну справу повернути прокурору міста Києва для організації проведення додаткового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін підписку про невиїзд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3