Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

головуючого ОСОБА_13.,

суддів ОСОБА_14., ОСОБА_15.,

за участю прокурора ОСОБА_16.,

розглянула в судовому засіданні 12 лютого 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 4 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 1 квітня 2014 року.

Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 4 жовтня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 17 жовтня 2007 року Христинівським районним судом Черкаської області за ст. 246, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 11 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підстав ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року та остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Також вироком суду вирішені питання речових доказів, судових витрат та відшкодування завданої злочинами шкоди.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 березня 2010 року, приблизно о 4 годині 30 хвилин, за попередньою змовою між собою, з метою відкритого заволодіння чужим майном, одягнувши на голову маски із прорізами для очей та шкіряні печатки, озброївшись мисливським ножем, обрізом мисливської рушниці та пістолетом травматичної дії, зайшли на подвір'я домоволодіння АДРЕСА_1 де проживали ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4, які знаходилися в будинку.

Перебуваючи на зазначеному подвір'ї ОСОБА_2 за допомогою мисливського ножа витягнув штапіки у рамі вікна та в послідуючому витягнув скло, після чого відкрив із середини замок вхідних дверей та разом з ОСОБА_1 зайшли у будинок. В одній із кімнат вони виявили лежачих на ліжку господарів вказаного будинку, у яких почали вимагати гроші та інші матеріальні цінності, при цьому ОСОБА_2 наніс один удар кулаком ОСОБА_3 в обличчя, а ОСОБА_1 наніс останньому удар ногою по тулубу. В подальшому у пошуках цінностей ОСОБА_2 знайшов гроші в сумі 2300 грн., 125 євро, три каблучки із золота та три золоті коронки, які залишив при собі. Після цього, ОСОБА_2 поклав у належну ОСОБА_3 сумку системний блок та плазмовий монітор загальною вартістю 5401 грн., після чого засуджені з місця вчинення злочину зникли. В лісопосадці, що знаходиться за м. Христинівка вони у ямі заховали сумку із викраденим системним блоком та монітором, куди поклали обріз мисливської рушниці, набої до нього, ніж, пістолет травматичної дії, дві маски, рукавички та ліхтарики. Викрадені гроші та золоті вироби вони розділили між собою.

Крім цього, ОСОБА_2 у період з 6 грудня 2008 року по 18 березня 2010 року на території Христинівського району скоїв 11 крадіжок чужого майна, зокрема: 6 грудня 2008 року в с. Угловата в ОСОБА_5 - 3000 грн.; у квітні 2009 року в с. Угловата в ОСОБА_5 - 1200 грн.; 2 липня 2009 року в с. Розсішки в ОСОБА_6 - 2000 грн., вироби із золота на загальну суму 2500 грн. та плазмовий телевізор вартістю - 5900 грн.; в ніч з 25 на 26 вересня 2009 року в с. Севастянівка з приміщення центрального будинку культури музичні інструменти на загальну суму 4688 грн.; 26 вересня 2009 року в с. Івангород у ОСОБА_7 музичний центр, ноутбук, золоті вироби на загальну суму 6550 грн. та придбану потерпілим рушницю за 300 доларів США.; 19 грудня 2009 року в с. Сичівка у ОСОБА_8 5500 грн., 1970 доларів США та шкіряну сумку вартістю 2300 грн.; 26 грудня 2009 року в с. Угловата у ОСОБА_9 1200 грн., золоті вироби на суму 1300 грн., бензопилу вартістю 640 грн., резиновий надувний човен вартістю 500 грн., та резинові чоботи вартістю 120 грн.; 6 січня 2010 року в с. Сичівка у ОСОБА_10 2800 грн. та золоті вироби на загальну суму 10000 грн.; 1 березня 2010 року в с. Угловата в ОСОБА_5 1100 грн. та 1000 російських рублів.; 11 березня 2010 року в с. Талалаївка у ОСОБА_11 перстень із золота вартістю 1000 грн., цифрову відеокамеру вартістю 2500 грн., цифрову фотокамеру вартістю 1500 грн. та ДВД авто магнітолу із колонками вартістю 2500 грн.; 18 березня 2010 року в с.м.т. Севастянівка у ОСОБА_12 латунний підсвічник вартістю 150 грн., латунну шкатулку вартістю 200 грн., дерев'яну ікону вартістю 700 грн., лазерний рівень вартістю 380 грн., набір CD-дисків в кількості 21 штуки вартістю 480 грн.

Крім цього, ОСОБА_2 взимку 2009 року на міському ринку в м. Умані Черкаської області придбав ножа, який являється холодною зброєю колючо-ріжучої дії, який перевіз по місцю свого проживання в домоволодіння АДРЕСА_2, який в подальшому 29 березня 2010 року використав при розбійному нападі на подружжя ОСОБА_3.

Він же, осінню 2009 року в с. Івангород Христинівського району з одного із домоволодінь викрав мисливську рушницю, яку переніс до місця свого проживання, де в подальшому вкоротив стволи та зберігав без передбаченого законом дозволу. У тому ж році ОСОБА_2 на ринку у м. Одеса придбав пістолет травматичної дії з набоями до нього, який без передбаченого законом дозволу зберігав по місцю свого проживання, де в подальшому у резинові кулі п'яти патронів вклав дробини, змінивши вражаючі властивості куль. 29 березня 2010 року обріз рушниці, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, пістолет, який є гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю та п'ять пістолетних патронів, які є боєприпасами до вогнепальної зброї, були використані засудженими при нападі на подружжя ОСОБА_3.

Крім того, 2 квітня 2010 року під час проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 в одній із пластикових банок виявлено сипучу речовину чорного кольору, яку ОСОБА_2 незаконно придбав та зберігай, яка є механічною сумішшю промислово виготовлених речовин метальної дії - димного чорного пороху та одноосновного бездимного нітроцелюлозного пороху та придатна для використання за призначенням.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 1 квітня 2014 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 4 жовтня 2013 року змінено.

Дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по епізоду розбійного нападу на подружжя ОСОБА_3 29 березня 2010 року перекваліфіковані з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалено вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підстав ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року та остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оскаржуючи доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень в частині призначеного покарання у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не звернули уваги на ряд пом'якшуючих покарання обставин, які є підставою для застосування ст. 69 КК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не оскаржуючи доведеність своєї вини та кваліфікацію дій, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень в частині призначеного покарання у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Вважає, що суди першої та апеляційної інстанції при призначенні йому покарання безпідставно застосували ст. 71 КК України, оскільки постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2009 року до він був звільнений від покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року. Також зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив та не спростував всі доводи поданої ним апеляції.

У касаційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини засуджених у вчиненні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації дій, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій кваліфікуючи дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 263 КК України не вказали реакцію норми, застосованої у даній справі. Також вказує на безпідставність зазначення у вступній частині вироку посилання на судимості ОСОБА_2, які були погашені.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив касаційні скарги засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, касаційну скаргу прокурора задовольнити, а оскаржувані судові рішення змінити, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги засуджених не підлягають задоволенню, а касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставами для скасування або зміни вироку чи постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Згідно до вимог ст. 395 КПК України, касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення з наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

За встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 187 КК України є вірною.

Перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає не переконливими доводи касаційних скарг засуджених про суворість призначеного їм покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Із матеріалів справи убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання про призначення засудженим покарання, у повній мірі врахували тяжкість, обставини та кількість вчинених злочинів, а також дані про особи засуджених.

ОСОБА_1 скоїв особливо тяжкий злочин, завдану злочином шкоду він не відшкодував, має позитивну характеристику та є особою молодого віку. За цих обставин, висновок суду про можливість призначення ОСОБА_1 мінімального покарання передбаченого санкцією інкримінованої статті колегія суддів вважає переконливим.

При призначенні покарання засудженому ОСОБА_2 судами першої та апеляційної інстанцій враховано кількість та тяжкість скоєних злочинів, один з яких згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, другий є тяжким злочином, решта - злочини середньої тяжкості. ОСОБА_2 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, вчинив нові злочини протягом встановленого судом іспитового строку, також суди врахували дані, що характеризують особу засудженого, те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно. За цих обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого за умови призначення йому покарання в межах санкцій інкримінованих статей.

Призначене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та буде достатнім для їх виправлення та попередження скоєння новий злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Доводи засудженого ОСОБА_2 про безпідставне застосування судами положення ст. 71 КК України при визначенні йому остаточної міри покарання спростовуються матеріалами кримінальної справи. Зазначена ОСОБА_2 постанова Христинівського районного суду Черкаської області від 4 листопада 2009 року скасована ухвалою апеляційного суду, та постановою Христинівського районного суду Черкаської області від 2 червня 2011 року у задоволенні подання інспектора ВКВІ Христинівського району про звільнення від відбуття покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку ОСОБА_2, засудженого 17 жовтня 2007 року Христинівським районним судом Черкаської області за ст. 246, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, відмовлено.

Доводи апеляцій засуджених були належним чином перевірені та враховані апеляційним судом при ухваленні рішення по справі. Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Доводи прокурора про необхідність виключення з вступної частини вироку відомості про погашену судимість засудженого ОСОБА_2 є слушними.

Згідно вимог ст. 333 КПК України в редакції 1960 року у вступній частині вироку зазначаються прізвище, ім'я і по батькові підсудного, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу підсудного, що мають значення для справи, і кримінальний закон, що передбачає злочин, у вчиненні якого обвинувачується підсудний.

Відповідно до п.п. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визначаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав.

Враховуючи, що за вироками від 15 січня 1996 року та 21 жовтня 2002 року ОСОБА_2 вважається таким, що не має судимості, суд першої інстанції не мав права зазначати про неї у вступній частині вироку.

Також вірною є вказівка прокурора про необхідність уточнення редакції кримінального закону при кваліфікації дій засудженого за ст. 263 КК України, оскільки на момент постановлення вироку редакція ст. 263 КК України від 5 липня 2012 року передбачає більш суворе покарання ніж редакція цієї статті від 15 квітня 2008 року.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України в редакції 1960 року та розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 4 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 1 квітня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_2 змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_2 за вироками Христинівського районного суду Черкаської області від 15 січня 1996 року та від 21 жовтня 2002 року.

Вважати ОСОБА_2 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України в редакції Закону від 15 квітня 2008 року на 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України в редакції Закону від 15 квітня 2008 року на 1 рік позбавлення волі.

На підстав ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за новим вироком приєднати невідбуту частину покарання за вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого

В решті рішення залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15