У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Пекного С.Д.,

за участю прокурора виправданого

Сорокіної О.А., ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 22 травня 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2006 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Черкаської області від 11 квітня 2006 року щодо ОСОБА_1.

Зазначеним вище вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не
судимого,

виправдано за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК
України за недоведеністю його участі у
вчиненні цих злочинів і за ч. 1 ст. 365 КК України за епізодом видачі
довідки з дозволом на збір пожертвувань - за відсутністю в його діях складу
цього злочину.

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні злочинів за таких обставин.

У лютому 1998 року він працював
ІНФОРМАЦІЯ_2 Корсунь-Шевченківської міської ради, тобто був представником
влади, службовою особою органу місцевого самоврядування. На нього були
покладені організаційно-розпорядчі функції по забезпеченню виконання рішень
виконкому Корсунь-Шевченківської міської ради, веденню обліку громадян, які
відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов. Зловживаючи
владою та своїм службовим становищем, ОСОБА_1 умисно, всупереч інтересам
служби, діючи в інтересах третіх осіб, в порушення житлового законодавства в
лютому 1998 р. безпідставно вніс на розгляд виконкому міськради питання про
надання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2., не повідомивши членів
виконкому про дійсні характеристики житла та житлові умови ОСОБА_2., а також
про те, що остання та ії співмешканець ОСОБА_3(якого записано в ордер) не
перебували на квартирному обліку.

Внаслідок цих дій ОСОБА_1 24.02.1998 року виконкомом було
прийнято незаконне рішення НОМЕР_1 про переселення ОСОБА_2. та ОСОБА_3 з
однокімнатної квартири АДРЕСА_2 в двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного рішення виконкому ОСОБА_1 незаконно підписав розпорядження органу
приватизації про безоплатну передачу даної квартири, вартістю 5197 грн., у власність ОСОБА_2., а потім 22.03.2000 року
підписав і незаконно видав ОСОБА_2. свідоцтво про право власності на дану
квартиру.

У результаті цих дій було заподіяно шкоду законним правам
і інтересам окремих громадян, державним інтересам в особі міської ради,
заподіяні прямі матеріальні збитки раді на суму 5 197 грн. , оскільки квартира
незаконно вийшла з власності міської ради і не була розподілена згідно
черговості серед осіб, які потребували поліпшення житлових умов, що є тяжкими
наслідками. Ці дії ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2
ст. 364 КК України.

Крім того, ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що у березні
1998 року умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і службових
повноважень, діючи в інтересах третіх осіб, в порушення житлового
законодавства, незаконно видав ОСОБА_4,
яка працювала у Корсунь-Шевченківському РЕУ ІНФОРМАЦІЯ_3 і не мала права на
отримання службової квартири, ордер як на службове приміщення - квартиру
АДРЕСА_2, яку раніше займала ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_1 у ордері послався на
рішення виконкому НОМЕР_1, яке не відповідало дійсності, оскільки питання про
надання даній квартирі статусу службової
з виділенням її ОСОБА_4 виконкомом не приймалися; також у лютому 1998
року не проводилось спільне засідання
адміністрації і профкому РЕУ про надання службової квартири ОСОБА_4 Після цього у серпні цього ж року ОСОБА_1
незаконно виписав та видав ОСОБА_4 ордер на зазначену квартиру АДРЕСА_2 як
державну, пославшись на рішення
виконкому НОМЕР_3., хоча питання про виділення квартири ОСОБА_4 на вирішення виконкому не вносилось і таке рішення виконкомом не приймалось. Крім того, ОСОБА_4 тільки 19.05.1998р. була
поставлена на квартоблік на загальну чергу і не могла отримати квартиру в порядку
черговості. 31.08.1998 року ОСОБА_1
незаконно підписав розпорядження органу приватизації на безоплатну передачу
даної квартири у власність ОСОБА_4 та підписав і видав останній свідоцтво про
право власності НОМЕР_4 на згадану квартиру, вартістю 2472 грн. У результаті
цих дій було заподіяно істотну шкоду законним правам і інтересам окремих
громадян, оскільки квартира не була розподілена згідно черговості серед
громадян, які потребували поліпшення житлових умов, та державним інтересам,
оскільки квартира незаконно вийшла з власності міської ради, чим раді
спричинено матеріальні збитки на
суму 2472 грн.. Ці дії ОСОБА_1 органами
досудового слідства кваліфіковані за ч.1
ст. 365 КК України.

ОСОБА_1 також обвинувачувався у тому, що він умисно склав
і безпідставно видав у березні 1998
року ОСОБА_4 ордер
на службове приміщення - квартиру АДРЕСА_2, хоча ця квартира не мала
статусу службової і щодо неї не приймалося виконкомом рішення про надання її
ОСОБА_4; у серпні 1998р. незаконно склав і видав ОСОБА_4 ордер на це ж
приміщення; також склав проект рішення виконкому НОМЕР_1 про те, що
на засіданні виконкому розглядався лист НОМЕР_5 та протокол загальних зборів адміністрації і профкому РЕУ АДРЕСА_2 від 27.02.1998 року
про надання ОСОБА_4 квартири, що не відповідало дійсності, оскільки у лютому
1998 року такого засідання не проводилося. Ці документи послужили підставами
для подальшої приватизації житлового приміщення ОСОБА_4. Таким чином, органами досудового слідства
визнано, що ОСОБА_1 вніс у офіційні документи завідомо неправдиві відомості,
склав та видав завідомо неправдиві документи. Ці дії ОСОБА_1 органами
досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст.366 КК України.

Крім того,
ОСОБА_1 було пред'явлено
обвинувачення у тому, що в грудні 2003 року він, виходячи за межі наданих йому
прав і повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 Корсунь-Шевченківської міської ради, умисно,
без відповідного доручення міського голови, без офіційного звернення та
пред'явлення необхідних документів, у порушення Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” видав від імені виконкому, підписавши й завіривши
гербовою печаткою, довідку не
встановленим особам про надання їм дозволу на збір пожертвувань на території
міської ради на утримання дітей-сиріт і дітей-інвалідів, які знаходяться у Свято-Миколаївському монастирі в м.
Богуслав Київської області, що не відповідало дійсності, оскільки у вказаному
монастирі таких дітей не було. Зазначені особи на підставі цієї довідки на
території міста і району вводили людей в оману, збирали кошти, якими
заволоділи, внаслідок чого охоронюваним законом правам і інтересам окремих
громадян та державним інтересам завдано істотної шкоди. Ці дії ОСОБА_1 органами
досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 365 КК України.

Справа за цим обвинуваченням була об'єднана зі справою за
обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 364,
ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України щодо незаконного надання квартир ОСОБА_2
і ОСОБА_4 та службового підроблення.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_1., указав, що його участь у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 (по епізоду надання
квартири Паліводі ), ч. 1 ст. 366 КК України не доведена, хоча в ході судового
розгляду справи встановлено факт вчинення цих суспільно-небезпечних діянь.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до ст. 323
KПK України не бере до уваги показання свідків: ОСОБА_5, який помер; ОСОБА_6
який вибув у м. Київ і його місце проживання невідоме; ОСОБА_7, показання якої
суперечливі і спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9; ОСОБА_10, яка
не з'явилася в судове засідання через тяжку хворобу; ОСОБА_11, місце проживання
якого невідоме; ОСОБА_12, який не з'явився в судове засідання через хворобу та
надав заяву, що не підтримує свої показання, дані ним в ході досудового
слідства.

Суд зазначив, що досліджені ним по справі докази не
підтверджують вчинення ОСОБА_1 зазначених вище злочинів і можливість збирання додаткових доказів
вичерпана, оскільки пройшов тривалий час; обвинувачення не може ґрунтуватися на
припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Окрім того, у
виправдувальному вироку зазначено, що ОСОБА_1 у період із 11.04.1998
року по 19.04.2002 року не перебував на посаді ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно в указаний період не був службовою
особою, тобто суб'єктом інкримінованих йому злочинів.

Також суд дійшов висновку, що в діях
ОСОБА_1 з видачі довідки на збір пожертвувань відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК
України; окрім того, зазначене діяння є малозначним і сплили передбачені ст. 49
КК України строки давності притягнення
до кримінальної відповідальності.

Ухвалою апеляційного суду Черкаського області від 11 квітня 2006 року
вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 січня
2006 року щодо ОСОБА_1 в частині виправдання його за ч. 2 ст. 364 КК
України скасовано, а справу в цій частині направлено на додаткове
розслідування.

У решті вирок залишено без зміни.

Зазначена ухвала апеляційного суду в частині направлення кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України на додаткове
розслідування в касаційному порядку не
оскаржена.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, стверджує, що судові
рішення в частині виправдання ОСОБА_1 за ч.1 ст. 365 (по епізодам надання
квартири ОСОБА_4 і видачі довідки на збір пожертвувань), ч.1 ст.366 КК України підлягають скасуванню у зв'язку з
неправильним застосуванням судами кримінального закону і істотними
порушеннями кримінально-процесуального
закону. Зазначає, що дії ОСОБА_1 містять
склад злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.366 КК України, а суд
безпідставно виправдав його, не дослідивши та не надавши належної оцінки
наявним у справі доказам. Окрім того, посилається на те, що висновки досудового
слідства містять суперечності, які неможливо усунути у судовому засіданні. Тому
просить судові рішення про
виправдання ОСОБА_1 скасувати, а справу в цій частині направити на нове
розслідування.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора про
часткове підтримання касаційного подання із залишенням без зміни
виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 365 КК України по епізоду
видачі довідки з дозволом на збір пожертвувань, пояснення ОСОБА_1 із запереченнями
проти касаційного подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок постановляється у
випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає
складу злочину, а також коли недоведено участі підсудного у вчиненні злочину.
При цьому виправдувальний вирок в силу
ч. 1 ст. 327 КПК України повинен бути мотивований судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 КПК України мотивувальна частина
виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного із
зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається
включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого.

Як убачається з матеріалів справи та
тексту вироку, суд, виправдовуючи ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1
ст. 365 КК України (за епізодом надання квартири ОСОБА_4) і ч. 1 ст. 366 КК
України, наведених вище вимог
кримінально-процесуального закону не
дотримав.

Висновки суду про недоведеність участі ОСОБА_1 у перевищенні службових
повноважень і службовому підробленні при наданні квартири ОСОБА_4 у вироку суду
належно не мотивовані.

У вироку не наведено конкретних обґрунтувань і мотивів, з яких суд відкинув
докази обвинувачення.

Зокрема, органи досудового слідства
на підтвердження обвинувачення ОСОБА_1 у незаконному наданні ОСОБА_4 квартири
за підробленими ордерами на підставі підробленого рішення виконкому НОМЕР_1
послалися на вилучене рішення, в якому містилось посилання про прийняття його з
урахуванням спільного засідання адміністрації і профкому РЕУ, яке було датовано
більш пізньою датою; на показання свідків і відповідні письмові документи, що зазначені в
обвинувальному висновку.

Суд у виправдувальному вироку в цій частині зазначив ті ж самі докази, не
навівши при цьому ніяких мотивів, чому вважає, що вони виправдовують ОСОБА_1

Ряд доказів суд взагалі не проаналізував у сукупності з іншими доказами. Зокрема,
це стосується показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_13., ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, які вказували на
активну участь ОСОБА_1 у вирішенні питань надання квартири ОСОБА_4, яка не
перебувала на квартобліку і не мала права на одержання квартири, та зазначали, що рішення виконкому про
надання їй квартири або не приймалося, або приймалося за доповіддю самого
ОСОБА_1, який в той час за службовим становищем
як ІНФОРМАЦІЯ_2, так і провідного ІНФОРМАЦІЯ_3, безпосередньо займався
житловими питаннями, а не виборами, на що він посилався, заперечуючи свою вину
у вчиненні злочинів.

Деякі докази суд навів у вироку, не зазначивши, яке значення по справі вони
мають. Це стосується показань свідків, які вказували в судовому засіданні, що
не пам'ятають подій, з приводу яких допитувались. Для перевірки їх показань суд
не досліджував їх показання, дані на досудовому слідстві.

В порушення вимог ст. 306 КПК України суд не дослідив і не дав оцінки
показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та інших, явка яких у судове засідання з
тих чи інших причин була неможливою, що підтверджено наявними у справі даними.
Замість цього суд безпідставно з мотивів
неможливості явки свідків до суду визнав
їх показання такими, що не можуть бути взятими до уваги.

Всупереч вимогам ст.ст. 16-1, 315-1
КПК України суд без допиту безпосередньо у судовому засіданні деяких свідків
(ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 та ін.) дослідив протоколи їх допиту в
порядку судового доручення, що виключило можливість усунення суперечностей в їх
показаннях.

Також судом не було усунуто суперечності в показаннях допитаних по справі
свідків, зокрема, щодо того, чи дійсно
проводились засідання виконкому з питань надання квартири ОСОБА_4, чи брав в
них участь ОСОБА_1, ким готувались
рішення виконкому з цього приводу, хто доповідав ці питання на засіданні
виконкому, за яких обставин складались, ким підписувались і видавались ОСОБА_4
документи на квартиру.

Крім того, зазначивши у вироку про встановлення факту вчинення
суспільно-небезпечних діянь, в яких обвинувачувався ОСОБА_1, без зазначення, в
чому вони полягали і за яких обставин вчинені, суд допустив у вироку
формулювання, яке ставить під сумнів невинність виправданого.

На всі ці порушення, допущені судом першої інстанції, правильно звернув увагу апеляційний суд, який
обґрунтовано з наведенням відповідних мотивів свого рішення визнав, що за
наведених у вироку доказах по епізодах надання квартир ОСОБА_2. та ОСОБА_4 (що
відповідало обвинуваченню за ч.2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України) не було
підстав для виправдання ОСОБА_1, і що, з урахуванням неповноти досудового слідства та
неконкретністю пред'явленого ОСОБА_1 в
цій частині обвинувачення,
виправдувальний вирок підлягає скасуванню, а справа - поверненню на додаткове
розслідування.

Однак, всупереч такому висновку, апеляційний суд прийняв рішення про
скасування виправдувального вироку і направлення справи на додаткове
розслідування тільки за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України,
тобто за епізодом незаконного надання
квартири ОСОБА_2., що не повністю відповідає наведеним в ухвалі апеляційного
суду мотивам.

Крім того, зазначення в ухвалі апеляційного суду, що ОСОБА_1 виписував
ордера та інші документи на виділення житла ОСОБА_4, виконуючи свої службові
обов'язки, і діяв на підставі рішень відповідних колегіальних органів та
посадових осіб, внаслідок чого його правильно виправдано за цим обвинуваченням
(ч. 1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України), є безпідставним. Це твердження суперечить висновкам апеляційного суду в цій
же ухвалі про те, що по справі не
встановлено, чи дійсно проводились засідання виконкому з питань надання житла
ОСОБА_4, та не перевірені показання свідків у цій частині, що потребує
проведення додаткового розслідування.

Ураховуючи викладене, допущені судами по справі істотні порушення
кримінально-процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного і
обґрунтованого рішення, а також з огляду на те, що обвинувачення ОСОБА_1 за ч.
2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 - за епізодом надання квартири ОСОБА_4, ч. 1 ст. 366 КК
України є взаємопов'язаними (це стосується звільнення і надання однієї і тієї
ж квартири АДРЕСА_2), колегія суддів
вважає необхідним скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 і в частині його виправдання за ч. 1 ст. 365
(за епізодом надання квартири ОСОБА_4), ч. 1 ст. 366 КК України з направленням
справи в цій частині на нове розслідування.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним рішення судів про виправдання
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 365 КК України (за епізодом надання дозволу на збір
пожертвувань) за відсутністю в його діях складу цього злочину.

Як убачається із досліджених судом по справі доказів, показань свідків
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 та інших, видана
ОСОБА_1 довідка з дозволом на збирання пожертвувань на території міської ради
не зобов'язувала мешканців міста та
навколишніх селищ здавати гроші; мешканці передавали їх особам, що збирали
пожертву, в незначних сумах незалежно від наявності у тих дозволу на це, і
втратою коштів їм не заподіяно істотної шкоди.

Крім того, щодо осіб, які займалися збором пожертвувань, порушена
кримінальна справа за ознаками шахрайства, і при цьому не встановлено даних про
змову цих осіб із ОСОБА_1, який наполягає, що сам став жертвою шахраїв.

За таких обставин по справі не
встановлено, що діями ОСОБА_1 з надання довідки з дозволом на збір пожертвувань
була заподіяна істотна шкода охоронюваним законом правам та інтересам окремих
громадян та державним інтересам, що є обов'язковою ознакою складу злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування
судових рішень щодо ОСОБА_1 в частині його виправдання за ч. 1 ст. 365 КК
України за епізодом надання дозволу на збір пожертвувань, як про це просить
прокурор у касаційному поданні.

Керуючись
ст.ст. 394 - 395 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2006 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2006 року щодо ОСОБА_1 в частині його виправдання
за ч. 1 ст. 365 КК України за епізодом виділення квартири ОСОБА_4 і за ч. 1 ст.
366 КК України - скасувати з направленням справи в цій частині на нове
розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_1 залишити у виді підписки про невиїзд з постійного
місця проживання.

Зазначені судові рішення в частині виправдання ОСОБА_1 за ч. 1 ст.365 КК
України за епізодом надання дозволу на збір пожертвувань - залишити без
зміни.

Судді:

Міщенко С.М.
Кліменко М.Р. Пекний
С.Д.