Ухвала

іменем України 10 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року,

встановила:

вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Тимошівка, Михайлівського району, Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішені питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року вирок скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3, матеріали провадження у цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винними у тому, що він 22 березня 2014 року, приблизно о 21 год. 10 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем марки «Ford Tranzit» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись зі швидкістю 70-80 км/год. по неосвітленій ділянці вул. Запорізькій, 66 від вул. Маяковського у напрямку вул. Суворова в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, порушуючи вимоги п. п. 2.9, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на велосипедистку ОСОБА_4, яка рухалась з правої сторони правої смуги руху по ходу руху автомобіля «Ford Tranzit».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_4 спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких настала її смерть.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень та призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Зазначає, що він, вину визнав, щиро розкаявся, викликав швидку для потерпілої та надавав першу медичну допомогу, з місця вчинення злочину не зник та відшкодував потерпілим заподіяну шкоду. Вважає, що судом необґрунтовано визнано обтяжуючою покарання обставиною вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп'яніння. Повідомляє, що суди не взяли до уваги, що він раніше не судимий, до кримінальної і цивільної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

Наголошує, що з урахуванням всіх обставин справи, виправлення та перевиховання його можливе без ізоляції від суспільства.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення за викладених у вироку обставин та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 286 КК України засудженим у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується призначеного покарання, яке, на думку засудженого, є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо покарання, яке призначено ОСОБА_1, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель особи, дані про особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Обґрунтовано визнано судом та взято до уваги обставини, що пом'якшують покарання - визнання вини, щире каяття та ту, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, в тому числі і тих на які посилається засуджений у касаційній скарзі, думки потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, суд призначив ОСОБА_1 покарання в межах санкції статті обвинувачення, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Також, судом правильно призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Колегія суддів погоджується з судовими рішеннями, що призначене ОСОБА_1 покарання є справедливим, сприятиме його виправленню і перевихованню, попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про пом'якшення призначеного покарання та застосування ст. 69 КК України.

Неспроможні і доводи засудженого про безпідставне визнання обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, оскільки, як обґрунтовано зазначив районний суд, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності виключно за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, ця обставина не передбачена в ч. 2 ст. 286 КК України, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі доводи апеляцій засудженого та його захисника, у тому числі і щодо суворості призначеного покарання, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7