Справа № 456/1454/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/239/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002700 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 27.09.2012р. Миколаївським районним судом за ст. 185 ч. 1 КК України до позбавлення волі терміном на 2 (два) роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

- за ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року, -

встановила:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Приєднано ОСОБА_6 згідно ст. 71 КК України частково покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік, згідно вироку Миколаївського районного суду від 27.09.2012 р. та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 06 березня 2014 року, з моменту його затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 06.03.2014р.. близько 01 год. 00 хв., повторно, шляхом пошкодження навісного замка, проник у підвальне приміщення, що по АДРЕСА_2 , власником якого є потерпілий ОСОБА_11 , звідки таємно викрав велосипед, марки «Трек 3700», вартістю 3000 грн. 00 коп., черевики чоловічі вартістю 100 гр. 00 коп. та скляні банки із консервацією, загальна вартість яких становить 455 грн. 00 коп., вчинивши крадіжку на загальну суму 3555 грн. 00 коп., після чого з викраденими речами з місця події втік та в подальшому частково розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3555 грн. 00 коп.

На вирок суду захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 за недоведеністю його вини.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що даний вирок є незаконним через суворість покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні 17.12.2014 р. заявив клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_12 , оскільки попередньо вказаний свідок дав не зовсім правдиві покази. Проте, судом заявлене клопотання було відхилено.

Підкреслює, що в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення заперечив повністю та дав наступні пояснення. 06.03.2014 р. близько 24 год ОСОБА_6 вийшов в магазин та зустрів незнайомого йому чоловіка, який представився « ОСОБА_13 » та повідомив, що знає його дядька ОСОБА_12 і те, що обвинуваченого звати ОСОБА_14 та попросив до ранку за винагороду в 200 грн. взяти на зберігання його речі, на що обвинувачений погодився. Після занесення речей до квартири, він хотів подивитися, що є в сумках, тому виклав закрутки з сумок, щоб сумки нікому не заважали. Своєму дядькові сказав, що взяв речі на зберігання, бо хотів заробити. Крім того, зазначив, що якби знав, що речі викрадені, то відмовився б їх брати на зберігання.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Висновок суду про винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_11 наданим в судовому засіданні про те, що 6 березня 2014 року, йому зателефонувала сусідка ОСОБА_15 та повідомила про розбиті двері в його підвалі. Прийшовши він побачив, що пропали речі, в тому числі і велосипед. Про крадіжку повідомив міліцію, того ж дня в гуртожитку, який поряд він побачив свій велосипед та закрутки. Крім цього, про крадіжку йому зізнався сам обвинувачений. Показаннями свідка ОСОБА_15 наданими в судовому засіданні, яка показала, що побачила зірваний замок від підвалу та повідомила про це потерпілого. Показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні, який показав, що вночі 6 березня 2014 року побачив у кімнаті велосипед, обвинувачений в той час спав. Зранку, обвинувачений йому сказав, що велосипед взяв у під`їзді, а банки вкрав у підвалі будинку зліва. Показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які дали аналогічні покази та вказали, що під час проведення слідчого експерименту бачили в кімнаті велосипед та закрутки.

На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам відповідно до ст. 94 КПК України, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що вирок є незаконним через суворість покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними, й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції покарання призначене ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.4 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, є тяжким); особі обвинуваченого, котрий раніше судимий, судимість якого не знята, проте вчинив повторно злочин, не працює, не одружений, при обранні покарання судом першої інстанції враховано характеризуючі дані обвинуваченого, судом обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не встановлено.

При цьому, ОСОБА_6 , не припинив злочинної діяльності, а будучи засудженим з застосуванням ст. 75 КК України, знову вчинив злочин, що свідчить про обґрунтованість висновку суду щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається сторона захисту, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість, немає. Доводи апеляційної скарги безпідставні, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання за видом і терміном, і з реальним його відбуванням, колегія суддів, вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4