Справа № 367/2900/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/14/15 Доповідач у 2 інстанції Габрієль
Категорія 4 21.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7

1)
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляціями захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_9 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженку м. Свободний, РФ, росіянку, громадянку України, із середньою освітою, не військовозобов`язану, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Вирішено питання про речові докази.

Постановлено до строку відбування покарання ОСОБА_9 зарахувати попереднє ув`язнення з 3 по 4 вересня 2012 року. Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання і затримання ОСОБА_9 .

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередній у вигляді підписки про невиїзд.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винною у тому, що 02 вересня 2012 року, приблизно о 22.00 годині, в смт. Пісківка Бородянського району Київської області ОСОБА_9 , знаходячись за місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки, що виникла на побутовому ґрунті зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , який під час бійки наніс їй декілька ударів по голові, обличчю, правій руці і ногам, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яно - потиличної ділянки зліва та чотири синці правої верхньої кінцівки, у відповідь на ці дії, на ґрунті виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, умисно кухонним ножем нанесла йому удар в передню поверхню грудної клітини праворуч від грудини, майже вздовж її краю, заподіявши ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки - рани довжиною 1,7 см. прямолінійної форми по передній поверхні грудної клітки справа, що сполучалась з правою плевральною порожниною, з ушкодженням по ходу раневого каналу хрящової частини 3 ребра з грудиною, верхньої долі правої легені, серцевої сорочки, аорти і легеневої артерії над клапанами, 250 мл. крові в порожнині перикарду, до З літрів крові в правій плевральній порожнині, внаслідок чого ОСОБА_11 помер на місці події.
В апеляції захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити. Призначене засудженій ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі змінити в частині призначення покарання, з урахуванням особи засудженої та пом`якшити призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В частині стягнення 100 000 (сто тисяч) грн.. за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди відмовити. Призначити відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання судом не було враховано, що злочин було вчинено ще 02.09.2012 року, а на момент розгляду справи в суді вже у 2014 році засуджена жодного разу не порушила правил застосованого до неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, постійно з`являлась для проведення слідчих дій на досудовому слідстві та під час судового слідства, раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, сплатила матеріальну шкоду у розмірі 8500 грн., що підтверджується розписками, сприяла швидкому та всебічному розслідуванню всіх обставин справи. Також, не надано оцінки тому факту, що засуджена є матір`ю малолітньої дитини, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на її вихованні та повністю залежить від неї, а також у засудженої батько інвалід, який також потребує сторонньої допомоги. Сума моральної шкоди, яку було стягнуто з засудженої на користь потерпілої є необґрунтовано великою та жодна з обставин на які посилається потерпіла, не містять жодного доказу, таких як медичні довідки, висновки медичної комісії, не проведено жодної експертизи на підтвердження обґрунтованості вимог сплати саме такої суми.
В апеляції засуджена ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати її дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, на підставі якої призначити їй покарання, визначене санкцією цієї статті, а в разі призначення найбільш суворого виду покарання, передбаченого вказаною нормою закону, то з урахуванням положень ст. 69-1 КК України і з застосуванням ст. 79 КК України. Зменшити розмір суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілої. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона нанесла удар своєму чоловікові, саме захищаючись від його дій. Зазначає, що місцевий суд при призначенні їй покарання визнав однією з обставин, що пом`якшують покарання, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями ОСОБА_11 . Однак, фактично це є не пом`якшуюча обставина, а ознака злочину, передбаченого ст. 123 КК України. Якщо тяжкі тілесні ушкодження були заподіяні при перевищенні меж необхідної оборони і винний одночасно перебував у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло, то його дії належить кваліфікувати за ст. 124 КК України, тобто за більш м`яким законом, а не за ст. 123 КК України (позиція Верховного Суду України). Тому, на думку засудженої ОСОБА_9 , її дії слід кваліфікувати саме за ст. 124 КК України. Оскільки вона має малолітню дитину, а її батьки, які допомагають їй у вихованні дитини, є пенсіонерами, то на її думку, суд першої інстанції за наявності пом`якшуючих обставин безпідставно не застосував ст. 79 КК України. Сума моральної шкоди, яку суд стягнув з неї на користь потерпілої є занадто великою і вона її фізично не зможе сплатити.
В апеляції прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону, а справу повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду про необхідність перекваліфікації дій засудженої ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтуються на неповному дослідженні матеріалів справи. Так, поза увагою суду залишились ті обставини, що ОСОБА_9 нанесла тілесне ушкодження потерпілому, застосовуючи колючо-ріжучі властивості ножа, нанесла удар ножем у область життєво-важливих органів, при цьому загальна довжина раневого каналу становить 6 см. А отже вказані обставини мають значення для встановлення спрямованості умислу винної. В порушення вимог ст. 334 КПК України (в ред. 1960 року), у мотивувальній частині обвинувального вироку в ході формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вказано куди саме наносив удари потерпілий ОСОБА_11 засудженій, а також не зазначені форма вини та мотиви злочину, а лише зазначено, що ОСОБА_9 у відповідь на заподіяні їй удари потерпілим ОСОБА_11 штовхнула його і спричинила йому подряпини по різних частинах тіла, після чого нанесла один удар ножем, не вказавши в яку область тіла. Однак ст. 121 КК України передбачений злочин у формі умисного нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що не зазначено у обвинуваченні визнаному судом доведеним.
В запереченнях на апеляції прокурора, захисника ОСОБА_8 та засудженої ОСОБА_9 , представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить відхилити їх, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. Вважає даний вирок законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої ним апеляції та про необґрунтованість апеляцій захисника та засудженої, думку потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які вважали вирок суду першої інстанції законним, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляцій колегія суддів вважає, що апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 та засудженої ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, а апеляція прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.367 КПК (1960 року), підставами для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК (1960 року), істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Колегією суддів встановлена наявність істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, допущених під час провадження судового розгляду даної кримінальної справи.

У відповідності до ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, мотивуючи необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, суд зазначив наступне.

Вина підсудної ОСОБА_9 в скоєнні злочину передбаченого ст. 121 ч.2 КК України підтверджується показами, які вона надавали під час досудового слідства (в якості підозрюваної, обвинуваченої та при відтворенні обстановки та обставин події), та які були оголошені в судовому засіданні, згідно яких вона визнавала обставини при яких були нанесенні тілесні ушкодження ОСОБА_11 , однак вказувала, що не мала наміру вбивати останнього. Коли наносила удар чоловікові ножем в груди, то не допускала, що може заподіяти йому такі тілесні ушкодження від яких настане його смерть. Дійсно, згідно протоколу допиту в якості підозрюваної від 03.09.2012 р. а. с. 26-27 т.1 підсудна вказала, що удар нею був нанесений в кімнаті. Однак суд враховую, що дані покази підсудна давала близько 06.00 год. ранку 03.09.2012 р., тобто через декілька годин після вчиненого злочину, перебуваючи в збудженому стані, і таким чином не точна зазначила дану обставину, що вона і підтвердила при оголошенні даного протоколу. В подальшому (в т.ч. і в судовому засіданні) вона вказувала, що удар був нанесений в коридорі, коли вона намагалася втекти від ОСОБА_11 , що підтверджується протоколами допиту в якості обвинуваченої від 10.09.2012 р., 25.10.2012 р., протоколом відтворення обстановки та обставин події, згідно якого вона двічі вказала, що удар був нанесений в кухні. Ухвалою апеляційного суду Київської обл. від 31.07.2013 р. зазначено, «що як вбачається з протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 02.09.2012 р., удар потерпілому було нанесено в кімнаті, а не в коридорі, що спростовує версію засудженої, що удар ножем був нанесений при намаганні втекти від ОСОБА_11 » В ході дослідження даного протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце розташування трупа потерпілого в кімнаті без зазначення того, де саме був нанесений удар. Підсудна під час досудового та судового слідства послідовно вказувала, що після удару ножем ОСОБА_11 пішов до дивану, що знаходиться в кімнаті та впав на нього.
Таким чином, суд першої інстанції встановив, що 02 вересня 2012 року між підсудною ОСОБА_9 і її чоловіком ОСОБА_11 виникла конфліктна ситуація, спровокована потерпілим ОСОБА_11 , в ході якої потерпілий наносив підсудній удари руками і ногами, а ОСОБА_9 у відповідь також штовхала його і спричинила йому подряпини на обличчі та різних частинах тіла, після чого нанесла ОСОБА_11 один удар ножем. Безпосередньо після події ОСОБА_9 викликала швидку медичну допомогу і повідомила про подію родичам. Як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні підсудна ОСОБА_9 категорично заперечувала наявність в неї прямого чи непрямого умислу на вбивство чоловіка. Будь-які докази, які б вказували на такий умисел підсудної, судом не встановлені.
Оцінюючи ту обставину, що підсудна нанесла ОСОБА_11 тілесні ушкодження, застосовуючи колючо ріжучі властивості ножа, нанесла удар ножем у область життєво важливих органів, суд першої інстанції виходив з того, що як під час досудового слідства так і під час судового слідства підсудна послідовно вказувала, що вона відмахнулась ножем, умислу наносити шкоду здоров`ю чоловіка в неї не було, вона не бачила куди саме вдарила ножем. Суд вважав, що дії підсудної, які призвели до заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, а саме її ставлення до наслідків таких дій характеризується необережністю, і не може кваліфікуватися за ч.1 ст. 115 КК України.
Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та при наявності суперечливих доказів не надав їм належної оцінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 190 КПК України (в ред. 1960 року), з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обстановки злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, предметів та документів.
За результатами вищевказаної слідчої дії складається протокол, в якому фіксуються виявлені за результатами її проведення сліди злочину, обстановка злочину та інші обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, в ухвалі Апеляційного суду Київської області від від 31.07.2013 р. зазначено, «що як вбачається з протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 02.09.2012 р., удар потерпілому було нанесено в кімнаті, а не в коридорі, що спростовує версію засудженої, що удар ножем був нанесений при намаганні втекти від ОСОБА_11 »
При наданні оцінки вищевказаному протоколу, як доказу у справі, суд першої інстанції вказав, що в ньому зазначено місце розташування трупа потерпілого в кімнаті без зазначення того, де саме був нанесений удар. Підсудна під час досудового та судового слідства послідовно вказувала, що після удару ножем ОСОБА_11 пішов до дивану, що знаходиться в кімнаті та впав на нього.
Однак покази ОСОБА_9 суперечать вищевказаному протоколу, оскільки під час огляду місця події, яка відбулась 02.09.2014 року, при огляді кімнати на тюлевій занавісці було виявлено сліди бурого кольору, натомість в коридорі відсутні будь-які ознаки того, що ножове поранення ОСОБА_11 було нанесено саме в коридорі.
Суд першої інстанції при постановленні вироку не надав належної оцінки вказаним доказам, а тому вирок не можна вважати таким, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 слід скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів.

При новому судовому розгляді справи суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку, постановити законний та обґрунтований вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 та засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2014 року щодо ОСОБА_9 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Копія вірна: суддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2