Справа № 534/173/14-к
№ 1-в/534/36/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю:прокурораОСОБА_3
представника КВІОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
засудженогоОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську подання Кримінально-виконавчої інспекції м.Комсомольська в Полтавській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробування стосовно засудженого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:

20 лютого 2015 року до суду надійшло подання кримінально-виконавчої інспекції м.Комсомольська про відміну засудженому ОСОБА_6 іспитового строку та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком суду.

Подання вмотивоване тим, що в період випробування засуджений ОСОБА_6 обов`язки, покладені на нього судом не виконував, не з`являвся за викликами КВІ для постановки на облік без поважних причин, виїхав за межі м.Комсомольська, про що орган кримінально-виконавчої системи не повідомив. До адміністративної та кримінальної відповідальності в період іспитового строку не притягувався.

В судовому засіданні представник КВІ м.Комсомольська наполягав на задоволенні подання КВІ та направленні засудженого ОСОБА_6 для відбування призначеного вироком суду покарання. Представник КВІ ОСОБА_4 пояснила, що засудженого ОСОБА_6 не було поставлено на облік у зв`язку із тим, що він до набрання вироком законної сили виїхав на заробітки до Російської Федерації і тому не з`являвся до інспекції.

Засуджений ОСОБА_6 , заперечуючи проти задоволення подання, пояснив, що 31 жовтня 2014 року, тобто після постановлення відносно нього обвинувального вироку, він залишив постійне місце проживання та виїхав до Російської Федерації на заробітки, а також допомагати своїй матері доглядати хвору бабусю. Повернувся у лютому 2015 року. Пізніше дізнався, що в суді розглядається згадане подання.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_6 виїхав за межі України ще до набрання вироком суду законної сили, тому, на його думку, він не зобов`язаний виконувати обов`язки, покладені на нього цим вироком.

Захисник ОСОБА_5 пояснила в суді, що позиція прокурора ОСОБА_3 повністю узгоджена із позицією захисту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого, суд вважає подання обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.2 ст.78 КК України суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

29 серпня 2014 року між представником потерпілого ТОВ «АТБ «Маркет» ОСОБА_7 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_6 , з іншого, було укладено угоду про примирення, відповідно до умов якої обвинувачений визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та погодився на узгоджене сторонами угоди покарання у виді двох років позбавлення волі та на звільнення від цього покарання з випробуванням на один рік (а.с.7).

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 жовтня 2014 року згадану угоду про примирення з потерпілим було затверджено. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_6 було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_6 судом було покладеного наступні зобов`язання: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично з`являтись до органів кримінально-виконавчої системи на реєстрацію, повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

Після проголошення вироку, в суді, засуджений ОСОБА_6 особисто під підпис отримав копію вироку суду (а.с.36), був ознайомлений з умовами його звільнення від призначеного судом покарання з випробуванням та правовими наслідками невиконання покладених на нього обов`язків, що він також підтвердив в судовому засіданні під час розгляду подання КВІ.

Згідно розпорядження суду згаданий вирок набрав чинності 02 грудня 2014 року та його було звернуто до виконання 08 грудня 2014 року, що підтверджується повідомленням КВІ м.Комсомольська (а.с.42).

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що за час його перебування на обліку КВІ м.Комсомольська вживалися всі необхідні заходи щодо виклику ОСОБА_6 до інспекції, в тому числі надавалися доручення органам внутрішніх справ про його примусовий привід. В ході проведення цих заходів було встановлено, що ОСОБА_6 змінив своє місце проживання та виїхав за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції. Це він підтвердив також в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що місце знаходження засудженого ОСОБА_6 було встановлено в ході виконання ухвали суду про його примусовий привід, він з`явився до суду лише 29 квітня 2015 року, що підтверджується його заявкою про отримання судової повістки в електронній формі (а.с.63).

Таким чином, під час розгляду подання КВІ судом встановлено, що погодившись на укладення угоди про примирення з потерпілим та після її затвердження судом, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на ухилення від виконання обов`язків, покладених на нього судом, ще до набрання вироком від 31 жовтня 2014 року законної сили, змінив своє місце проживання, виїхав за межі України, і як наслідок не з`являвся для реєстрації до органів кримінально-виконавчої системи без поважних причин.

Суд критично відноситься до тверджень засудженого про те, що на території Російської Федерації він нібито допомагав матері доглядати бабусю, так як ця обставина будь-якими доказами не підтверджується.

Також не заслуговують на увагу та є неспроможними, пояснення представника КВІ ОСОБА_4 , в яких вона зазначила, що в суді пригадала як до надходження вироку стосовно ОСОБА_6 на виконання, їй хтось з працівників міліції нібито розповідав, що ОСОБА_6 усно повідомляв когось, що виїхав з міста. Ці «спогади» представника КВІ ніякими доказами не підтверджено, а навпаки спростовуються всіма матеріалами особової справи засудженого, з яких вбачається, що саме п. ОСОБА_4 , як інспектор КВІ, вживала активних заходів щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_6 , у тому числі направляла відповідні запити до закладів охорони здоров`я, моргів, розташованих на територій України. Тим більше, що вирок суду від 31 жовтня 2014 року набрав законної сили та є обов`язком до виконання.

Суд вважає хибними також узгоджені між собою думки прокурора ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 про те, що в діях засудженого не вбачається невиконання покладених на нього обов`язків з тих причин, що він став їх порушувати ще до набрання вироком законної сили, так як вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В ході судового розгляду справи захисник ОСОБА_5 разом із прокурором ОСОБА_3 , посилаючись на усні повідомлення представника КВІ, зазначили, що після повернення з Російської Федерації засуджений ОСОБА_6 став на облік до КВІ та з`являється на реєстрацію. Представник КВІ. Однак згадані твердження спростовуються матеріалами особової справи засудженого, яку направлено кримінально-виконавчою інспекцією до суду разом із поданням, що розглядається. Повторно вирок суду від 31 жовтня 2014 року до виконання не звертався і тому в КВІ м.Комсомольська відсутнє відповідне провадження стосовно ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурор ОСОБА_3 безпідставно погоджується з доводами захисника засудженого, посилаючись на хибні повідомленнями представника КВІ, без фактичної перевірки та документального підтвердження, тому не приймає їх до уваги.

Засуджений ОСОБА_6 має вісім непогашених судимостей за вчинення умисних злочинів, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, а також судимість за ухилення від адміністративного нагляду за ст.395 КК України, що характеризує його з негативного боку та у відповідності до ч.3 ст.88 КПК України є доказом певної звички засудженого ухилятися від виконання покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку і ставлення до покладених на нього судом обов`язків, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, суд доходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 умисно, без поважних причин, проігнорував і не виконав покладені на нього судом обов`язки щодо реєстрації в органах кримінально-виконавчої системи, повідомлення про зміну місця проживання, тому він підлягає направленню для відбування призначеного судом покарання.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.78 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Клопотання Кримінально-виконавчої інспекції м.Комсомольська в Полтавській області задовольнити повністю.
Скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 жовтня 2014 року та направити засудженого ОСОБА_6 для відбування призначеного за цим вироком покарання у виді двох років позбавлення волі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1