Справа № 643/7656/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.07.2015 року Московський районний суд м.Харкова у складі : головуючої судді - ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 03 квітня 2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, неодруженого, не судимого, з вищою освітою, 27 травня 2013 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, солдата, водія-стрільця взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 та ч. 3 ст. 404 КК України ,
ВСТАНОВИВ :
Згідно ст. 1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України , для запобігання злочинам, іншим правопорушення у Збройних Силах України, їх припинення.
27 травня 2013 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №79 від 27 травня 2013 року, солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №6-К від 27 травня 2013 року на посаду водія-стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 2003 року - особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) та охоплює час мобілізації.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року, який затверджено Законом України № 113- VIII від 15 січня 2015 року, оголошено проведення протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Відповідно до ст.ст. 199, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 №312 від 15 листопада 2013 року, для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.
Згідно з додатком 1 «Розпорядок дня роти ІНФОРМАЦІЯ_5 » до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №4/дск від 31 грудня 2014 року, робочий день для військовослужбовців роти ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено з 08 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин з перервою на обід.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону України.
Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем спеціального правоохоронного формування у складі Збройних Сил України, в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України 31 березня 2015 року, усвідомлюючи наявність особливого періоду, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на шлях злочинної діяльності та самовільно залишив військову частину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, близько 16 години 00 хвилин 31 березня 2015 року, в порушення вказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив ІНФОРМАЦІЯ_5 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та до 11 години 30 хвилин 04 квітня 2015 року до місця служби не з`являвся, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Своїми діями, солдат ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
О 11 годині 30 хвилин 04 квітня 2015 року солдат ОСОБА_4 за місцем свого мешкання був затриманий працівниками правоохоронного органу за адресою: АДРЕСА_1 .
Поряд із цим, згідно ст.ст. З, 7, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» основними завданнями Військової служби правопорядку є організація розшуку військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби та їх доставлення до органу досудового розслідування, виявлення причин, передумов і обставин злочинів та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; розшук осіб, які самовільно залишили військові частини (місця служби), а на військовослужбовців Військової служби правопорядку покладається здійснення розшуку і затримання військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини чи місця служби або не з`явилися в строк без поважних причин на військову службу.
Відповідно до ст. 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командир (начальник) в умовах особливого періоду, з метою затримання військовослужбовця, який вчиняє діяння, що підпадає під ознаки злочину, пов`язаного з непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням бойових позицій та визначених місць дислокації військових частин (підрозділів) у районах виконання бойових завдань, має право особисто застосовувати заходи фізичного впливу без спричинення припинення протиправних дій. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення злочину чи безпосередньо після вчинення злочину, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцеперебування особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками злочину.
04 квітня 2015 року під час проведення розшукових заходів ІНФОРМАЦІЯ_6 було встановлено місце знаходження солдата ОСОБА_4 , який в свою чергу перебував за місцем проживання: АДРЕСА_1 та використовував вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
У подальшому, о 11 годині 40 хвилин 04 квітня 2015 року, під час затримання солдата ОСОБА_4 поряд із місцем його проживання - біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , останній, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну здійснив опір із застосуванням фізичної сили щодо начальника - підполковника ОСОБА_5 та іншої особи, яка виконує покладені на неї обов`язки з військової служби - сержанта ОСОБА_6 , спрямований на те, щоб не дати зазначеним військовослужбовцям можливість, згідно покладених на них обов`язків з військової служби, передбачених ст.ст. 1, 3, 7, 8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», ст. 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України його затримати, а саме: солдат ОСОБА_7 висловлюючи своє незадоволення законною вимогою вказаних військовослужбовців Військової служби правопорядку припинити кримінальне правопорушення та вибути з ними до військової прокуратури Харківського гарнізону, з метою уникнення відповідальності, відштовхнув сержанта ОСОБА_6 шляхом здійснення різкого руху лівим плечем у бік останнього та, в подальшому, різкого руху правим плечем бік підполковника ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав на землю, а солдат ОСОБА_4 вирвався під час затримання, після чого почав тікати.
Однак, злочинні дії солдата ОСОБА_4 були припинені вищевказаними військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, показав, що дійсно сталося так, що він без дозволу залишив військову частину. Знаходився увесь час дома, оскільки у нього важко захворіли бабуся та батько. Коли за ним прийшли підполковник ОСОБА_8 та сержант ОСОБА_9 з метою затримати, він злякався та відштовхнув ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та став тікати. Через деякий час був затриманий.

Вказав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним злочину вірно відображені. У вчиненому щиро кається, обіцяє у майбутньому правопорушень не вчиняти. Просить врахувати , що правопорушення вчинив внаслідок збігу важких сімейних обставин та суворо не карати.
Оцінюючи показання обвинуваченого , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, пояснюють мотив вчиненого, підстав для самообмови судом не встановлено.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та інших учасників процесу. Тому, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, окрім письмових доказів та даних, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 доведена повність, його дії кваліфіковані вірно як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Крім того , вчинив опір начальникові, а також іншій особі, яка виконує, покладені на неї обов`язки з військової служби, вчинений в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 404 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законодавцем віднесений до тяжкого злочин; особу винного, який раніше судимий те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога, обставини , що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, молодий вік обвинуваченого, збіг важких сімейних обстивин , а саме : хвороба батька ОСОБА_10 , який є інвалідом 3 групи ( а.с.83), бабці ОСОБА_11 ішемічний інсульт, онкологічні хвороби ( а.с.84-85, 86 )
Обставин, що обтяжують покарання , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд відповідно до ст.69КК України вважає за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за цей злочин.
Суд враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому - визнання ним своєї вини, щире каяття обвинуваченого, наявність у його близьких родичів ряду хронічних захворювань, а також позицію потерпілих , які не наполягали на суворому покаранні, суд вважає, що є підстави для застосування до ОСОБА_4 ст.69 КК України та призначення більш м`якого покарання у виді позбавлення волі, ніж те, що передбачене санкцією інкримінованих статей .
При призначенні остаточної міри покарання для ОСОБА_4 , суд керується ч.1 ст.70 КК України та призначає остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, міркуючи, що таке покарання буде відповідатиме вчиненому обвинуваченим й достатнім для його виправлення.

З урахуванням обставин справи та особи засудженого , суд , у відповідності до ст.62 КК України , вважає за необхідне замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальоні на той самий строк.
Процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченого обирався - домашній арешт , який , на думку суду , слід замінити на тримання під вартою на гауптвахті.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів , передбачених ч.3 ст.404 КК України та ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання :

за ч.3 ст.404 КК України із застосування ст.69 КК України , у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців.

за ч.4 ст.407 КК України із застосування ст.69 КК України , у виді позбавлення волі строком на один рік

За сукупністю скоєних кримінальних правопорушень , у відповідності до ст.70 ч.1 КК України , остаточне покарання суд призначає шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців .

На підставі ст.62 КК України , замінити позбавлення волі строком на один рік шість місяців на тримання у дисциплінарному батальоні на той самий строк.
Запобіжний захід домашній арешт замінити на тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Строк покарання рахувати з часу затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя