Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
09 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.121 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 14716 грн. 01 коп. майнової шкоди, 80000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 947 грн. 61 коп.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 07 липня 2014 року близько 01 години 00 хвилин, перебуваючи біля приміщення кафе «Казка», що в смт.Томашгород провулок Шкільний, 2, Рокитнівського району Рівненської області, на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, в ході суперечки, яка склалася на той момент, умисно наніс один удар головою в область щелепи. Після чого, через незначний проміжок, ОСОБА_6 умисно наніс ще один удар рукою у обличчя ОСОБА_11 . В результаті ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами у речовину під оболонки головного мозку; синця та крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки голови, синця повік лівого ока, синця та рани шкіри нижньої губи з крововиливом на слизовій оболонці нижньої губи в їх проекції, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Рокитнівській ЦРЛ,.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вважає вирок суду стосовно ОСОБА_6 незаконним і необґрунтованим, оскільки мають місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом порушено вимоги ч.3 п.2 ст.374 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не в повній мірі відповідає об`єктивним обставинам подій, викладене однобоко, не повно, не об`єктивно, не зрозуміло, що не дає жодних підстав кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України. Вказує, що посилаючись у вироку на показання свідків, як на докази по справі, суд підійшов до цього вибірково, не об`єктивно та однобоко, а, подекуди, виклав їх взагалі не вірно, що призвело до невірних висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а, відтак, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що також під час розгляду справи мало місце грубе порушення вимог КПК України та фальсифікація доказів оскільки, в ході судових засідань захистом неодноразово подавалися клопотання про визнання оглядів місця події від 07 липня 2014 року та 24 липня 2014 року, як неналежних і недопустимих, що повністю узгоджується з вимогами ст.86 КПК України, однак, суд оцінивши односторонньо та не об`єктивно показання свідків - понятих і слідчого, доводи захисту до уваги не взяв і відмовив в задоволенні клопотання. Доводить, що судом порушено процедуру судового розгляду в частині визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, як визначено ст.3 48 КПК України, а також позбавлено права на захист обвинуваченого, а саме, подавати заяви та клопотання. Просить вирок суду скасувати у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та закрити кримінальне провадження. В доповненнях, поданих до апеляційного суду захисник просить призначити повторну судово-медичну експертизу та визнати недопустимим протокол огляду місця події від 7.07.2014 року та від 24.07.2014 року і виключити їх з числа доказів.

В поданому на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 запереченні потерпіла ОСОБА_12 вказує, що покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження. Просить залишити без змін вирок Рокитнівського районного суду.
Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи захисника ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_13 про часткове задоволення скарги захисника та про визнання його лише у нанесенні удару рукою в обличчя потерпілого; думку прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 та її представника ОСОБА_9 про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтується на достатніх та достовірних доказах, яким судом дана належна оцінка.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України є вірною.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що саме ОСОБА_13 07 липня 2014 року умисно наніс один удар головою в область щелепи та один удар в обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Зокрема, допитаний в ході судового засідання свідок ОСОБА_14 стверджував, що 7 липня 2014 року він з друзями відпочивав у кафе «Казка», де між ОСОБА_6 і ОСОБА_10 виник конфлікт. Зазначав, що потерпілий ОСОБА_10 йому говорив, що ОСОБА_6 вдарив його головою у голову. Особисто бачив, як біля кафе «Казка» ОСОБА_6 вдарив один раз в обличчя ОСОБА_10 , після чого відійшов у сторону, сів на ганок. Бачив, як ОСОБА_10 впав на землю й втратив свідомість, у нього став западати язик /т.1, а.с.160; 252-253/.

Показання вказаного свідка стверджуються показаннями свідка ОСОБА_15 ,який також показав, що в той вечір, 7 липня 2014 року, бачив, як в приміщенні кафе «Казка» ОСОБА_6 вдарив головою у щелепу ОСОБА_10 /т.1, а.с.167; 253/.
Той факт, що ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження підтвердили в суді допитані як свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 /т.1, а.с.252-253/.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , щодо того, що посилаючись у вироку на показання свідків, як на докази по справі, суд підійшов до цього вибірково, не об`єктивно та однобоко, а, подекуди, виклав їх взагалі не вірно, що призвело до невірних висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а, відтак, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів визнає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження свідки в судовому засіданні надавали суду показання щодо обставин які їм були відомі. Їх покази логічні, послідовні, і у сукупності з іншими доказами, в тому числі показами обвинуваченого, даними висновку експертизи були оцінені судом, як такі, що не викликають сумніву у їх достовірності.
Не заслуговують на увагу покликання захисника в апеляційній скарзі щодо невірності та незаконності висновку судово-медичної експертизи №127 від 15.07.2014 року трупа ОСОБА_10 .

Як вбачається із матеріалів справи, із запису судового засідання, який міститься на технічному носії, суд в ході судового розгляду належним чином дослідив висновок судово-медичного експерта та допитав експерта, як передбачено вимогами ст.356 КПК України..

За висновком судово-медичної експертизи №127 від 15.07.2014 року трупа ОСОБА_10 у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами у речовину під оболонки головного мозку; синця та крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки голови, синця повік лівого ока, синця та рани шкіри нижньої губи з крововиливом на слизовій оболонці нижньої губи в їх проекції. Травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень.
Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 , як зазначено у висновку експерта, є черепномозкова травма з крововиливом у речовину та під оболонки головного мозку, котра ускладнилася набряком, набубнявінням та компресією головного мозку. Травма голови ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті (т.1 а.с.127-130).

Під час допиту в ході судового слідства судово-медичний експерт зазначив, що в голову ОСОБА_10 було спричинено не менше трьох травмуючи дій, кожна наступна посилювала дію попередньої. Травма голови відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Зовнішньо на обличчі ОСОБА_10 були наглядні тілесні ушкодження, пошкодження нижньої губи, синець лівого ока. Такі ушкодження не характерні для таких, що утворилися при наданні першої медичної допомоги. При такій травмі голови, як правило, наступають різного ступеня вираженості та тривалості порушення свідомості аж до її втрати. В період між отриманням травми голови та розвитком без свідомого стану існує так званий «світлий проміжок часу», тривалість якого може вимірюватися годинами. Не виключено, що ОСОБА_10 з такими тілесними ушкодженнями міг рухатись, говорити. При самопадінні ОСОБА_10 не міг отримати зазначених вище тілесних ушкоджень. Ймовірність залишитися живим при виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкодженнях мала /т.1 а.с.254 /.
Висновок експертизи науково обґрунтований, мотивований та такий, який узгоджується із добутими у справі доказами і сумнівів у судової колегії не викликає.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно, з дотриманням вимог закону, відмовлено захисту у клопотанні про призначення повторної судово-медичної експертизи.

Не заслуговує на увагу також викладене в апеляційній скарзі захисника прохання про проведення повторної судово-медичної експертизи

Відповідно до вимог ст.243 КПК України сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та в порядку, передбачених ст.244 КПК України.

Із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що сторона захисту зверталась до слідчого, прокурора з клопотанням про залучення експерта та отримала відмову в задоволенні клопотання, що давало б підставу для звернення з даним клопотанням до слідчого судді.

Верховний Суд України в рішенні від 28 травня 2015 року у справі за №5-25кс15 підкреслив, що в тому разі, коли особа, яка має навички у конфліктних ситуаціях завдавати сильного удару кулаком, несподівано (підступно) для потерпілого, саме кулаком цілеспрямовано і з великою силою наносить йому удар у життєво важливий орган голову (щелепу), спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, від яких той на місці помирає, то вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар у щелепу, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то у разі її настання на боці винуватої особи мається лише необережна форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

В ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_10 удар в голову не лише лівою рукою, а й своєю головою.

Колегія суддів вважає, що покликання захисника ОСОБА_5 на те, що судом порушено вимоги ч.3 п.2 ст.374 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не в повній мірі відповідає об`єктивним обставинам подій, викладено однобоко, не повно, не об`єктивно, не зрозуміло, що не дає жодних підстав кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, не заслуговують на увагу і спростовуються встановленими у справі доказами.

Із змісту вироку вбачається, що зазначені в мотивувальній частині вироку (фабула обвинувачення / тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_6 . ОСОБА_10 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_5 про грубе порушення вимог КПК України та фальсифікацію доказів та заявлення клопотання про визнання оглядів місця події від 07 липня 2014 року та 24 липня 2014 року, як неналежних і недопустимих, то судом першої інстанції та колегією суддів при розгляді в апеляційній інстанції вірно не взято дане клопотання до уваги.

Суд першої інстанції належним чином мотивував у вироку про визнання зазначених вище протоколів огляду місця події належними та допустимими доказами.

Так, суд відмовляючи у задоволені вказаних клопотань послався на покази слідчого ОСОБА_22 та свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які були понятими при оглядах місця подій та під час судового провадження давали послідовні показання, з аналізу яких вбачається відповідність оглядів місця події вимогам ст.86 КПК України /т.1, а.с.253/.
В ході розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 колегія суддів не встановила порушення судом першої інстанції вимог ст.349 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України . Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з мотивів, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, не вбачається.
Що стосується покарання, то суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, тобто з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, і визнав за можливе призначити обвинуваченому покарання максимально наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України , колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 стосовно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3