Пр-ня по справі № 1кп/521/146/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красні Окна Одеської області, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
21 липня 2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, гр. ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою м. Одеса, вул. Болгарська, біля будинку № 76 вступив у конфлікт з ОСОБА_6 . Під час конфлікту ОСОБА_10 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_6 , підійшов до останнього та наніс один удар правою ногою в область лівої скроневої долі ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ в формі струсу головного мозку, закриті переломи латеральної стінки лівої верхньої пазухи, латеральної стінки лівої орбіти, лівої акулової дуги, крововилив в окружності лівого ока, лівої виличної області. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії ушкоджень середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав та показав, що 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він знаходився у подвір`ї за адресою АДРЕСА_2 , де зустрів свого сусіда ОСОБА_6 . Він попросив його убрати загорожу від сараю, який знаходився у дворі загального користування. Розмова спочатку відбувалась нормально. Потім коли вони закінчили розмову і почали розходитись з вікна квартири ОСОБА_6 почала кричати дружина потерпілого, при цьому висказувалась нецензурною лайкою. ОСОБА_10 також відповів їй в образливій формі, як він вважав тоді адекватно її поведінці. ОСОБА_6 вирішив заступитись за свою дружину, для чого підійшов до ОСОБА_10 , однією рукою схопив його за шию та вдарив його головою в перенісся, потім почав крутити йому руки. Коли ОСОБА_10 намагався його відштовхнути від себе, він спотикнувся та впав на землю, разом з ОСОБА_6 . Коли вони піднялись, то ОСОБА_6 почав кидатись камінням у ОСОБА_10 . Жодного удару ОСОБА_10 не наніс потерпілому ОСОБА_6 . Травму можливо він отримав в результаті падіння, або раніше від дорожньо-транспортної пригоди. Також обвинувачений повідомив суду, що на протязі трьох років професійно займався тайським боксом.

Незважаючи на повне не визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що ОСОБА_10 він знає з п`ятилітнього віку. Може охарактеризувати його тільки позитивно. До цього інциденту ніяких конфліктів між ними та між членами їх сімей ніколи не було. Підстав обмовляти обвинуваченого у нього не має. 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він повернувся додому з роботи. Знаходячись у дворі його окликнув ОСОБА_10 , який повідомив, що збирається перестроювати місце біля сараю, в зв`язку з чим йому перешкоджає паркан який встановив ОСОБА_6 . Під час розмови ОСОБА_6 повідомив йому що для переобладнання йому потрібні певні дозвільні документи, в тому числі дозвіл сусідів на таку перестройку. Не погоджуючись з його думкою ОСОБА_10 одразу ж змінив тон та поведінку спілкування, почав вести себе дуже агресивно, при цьому кричав на весь двір, що він все одно свого доб`ється. В цей час дружина ОСОБА_6 , через вікно звернулась до ОСОБА_10 з проханням піти до свого будинку і не кричати на все подвір`я. ОСОБА_10 образливо їй відповів. Потерпілий обурившись поведінкою ОСОБА_10 підійшов до нього та не сильно штовхнув, даючи зрозуміти, щоб він перестав ображати його дружину та повертався до себе. Однак ОСОБА_10 , скинувши сумку з плеча та знявши тапки різко наніс один потужний удар ногою в обличчя. Потерпілий ледве втримався на ногах, після цього, ОСОБА_10 ще два рази намагався його вдарити ногою, однак потерпілий вже захищався рукою. Потім з метою захисту він хотів кинути в нього каміння (гальку) яка наявна була у дворі, однак жодне каміння не влучило в обвинуваченого. Весь конфлікт відбувся на протязі приблизно 30 секунд. За цей період потерпілий не наніс обвинуваченому жодного удару. Після побиття, потерпілому стало зле і він з дружиною викликали швидку допомогу. В той же день вони звернулись до відділку міліції. Безпосередньо з Хмельницького ВМ його забрала швидка допомога.

Показами свідка ОСОБА_11 яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що є дружиною потерпілого ОСОБА_6 , з яким разом проживають в квартирі АДРЕСА_3 . З показів свідка вбачається, що 21.07.2014 року приблизно о 14 годині її чоловік повернувся до дому з роботи. Коли чоловік знаходився біля парадної будинку його зустрів сусід ОСОБА_10 . Всі події свідок спостерігала з вікна своєї квартири, вікна якої виходять на парадну будинку. Розмова почалась на тему перенесення забору, який знаходився біля сараю у подвір`ї. ОСОБА_10 розмовляв з ОСОБА_6 дуже агресивним, неповажним і навіть ображаючим тоном, не враховуючи вік останнього та те що її чоловік дуже толерантний та спокійний у спілкуванні з будь-якими людьми. Коли ОСОБА_10 в ультимативній формі сказав її чоловіку, щоб він негайно убрав загорожу, оскільки вона йому перешкоджає у користуванні сараєм, ОСОБА_11 зробила ОСОБА_10 зауваження, однак при цьому нецензурною лайкою не виражалась. ОСОБА_10 одразу ж почав ображати її. Тоді ОСОБА_6 заступаючись за дружину запропонував ОСОБА_10 піти до своєї парадної, при цьому злегка штовхнув останнього. ОСОБА_10 одразу ж зняв з плеча сумку та наніс один удар правою ногою в ліву частину обличчя ОСОБА_6 . Від удару чоловік не впав, однак схопився за обличчя і похитнувся. ОСОБА_11 одразу ж вирішила бігти чоловіку на допомогу, однак через декілька хвилин чоловік вже піднявся самостійно додому. Коли вона його побачила, то одразу вирішили їхати до лікарні та міліції. В подальшому його госпіталізували до лікарні.

Показами свідка ОСОБА_12 яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що мешкає в будинку АДРЕСА_2 . Її сусідами є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин вона поверталась з роботи додому. Була дуже заклопотана, тому не пам`ятає, хто в той час знаходився у подвір`ї, лише біля парадної будинку знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які розмовляли між собою голосно. Коли ОСОБА_12 піднімалась на третій поверх до ОСОБА_11 з метою віддати листа, вона почула крики ОСОБА_11 , яка робила зауваження ОСОБА_10 . Виглянувши з вікна парадної, свідок побачила, що ОСОБА_10 підстрибнув і махнув ногою. В подальшому вона побачила, що ОСОБА_6 тримався за голову лівою рукою. Як саме був нанесений удар свідок пояснити не змогла. Через декілька хвилин на сходах вона зустріла ОСОБА_6 який тримався за ліву частину обличчя та повідомив, що його вдарив ОСОБА_10 .

Показами свідка ОСОБА_13 , яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що мешкає в будинку АДРЕСА_2 . ЇЇ сусідами по подвір`ю та будинку є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин вона вийшла з парадної будинку разом з двома дітьми, направляючись до своєї машини. У подвір`ї вона побачила своїх сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які розмовляли між собою голосно. Розмова відбувалась щодо сараю, який знаходився у подвір`ї та загорожі яка була поруч. ОСОБА_10 вів розмову з ОСОБА_6 дуже некоректно, хамські та образливо. Що відбувалось в подальшому у подвір`ї вона не бачила, оскільки уїхала з подвір`я.

Крім того, вина ОСОБА_10 повністю підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст. 358 КПК України.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.07.2014 року (час: 17 година 00 хвилин), відповідно до якого черговий Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_14 прийняв усну заяву від гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скоєний злочин. Відповідно до заяви ОСОБА_6 повідомив, що 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин у подвір`ї будинку сусід з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наніс йому тілесні ушкодження, а саме вдарив ногою по голові.

Фотографіями обличчя потерпілого ОСОБА_6 , які підтверджують його тілесні ушкодження, саме після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Висновком судово-медичної експертизи № 2130 від 27.08.2014 року, відповідно до якої у гр. ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку, закриті переломи латеральної стінки лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої орбіти, лівої виличної дуги, крововиливу в окружності лівого ока, лівої виличної області. Зазначені ушкодження заподіяні ударною дією тупого, твердого предмета, яким могла бути нога у взутті. Наявні пошкодження виникли незадовго до звернення громадянина ОСОБА_6 в лікувальний заклад, і таким чином, могли бути заподіяні 21.07.14 р. З наявними тілесними ушкодженнями гр. ОСОБА_6 міг здійснювати активні цілеспрямовані дії. Дані ушкодження оцінюються в комплексі вони не були небезпечними для життя гр. ОСОБА_6 викликали тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995), відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тілесні ушкодження гр. ОСОБА_6 знаходяться в межах анатомічної доступності дії власної руки потерпілого, однак не характерні для самостійного заподіяння. Можливість утворення вказаних пошкоджень внаслідок самовільного падіння виключається.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_10 не спричиняв ніяких тілесних ушкоджень потерпілому, що він спочатку захищався від нападу потерпілого і лише відштовхнув його від себе, а останній під час боротьби впав та спричинив собі вказані тілесні ушкодження, на думку суду є виключно способом захисту від обвинувачення. Суд оцінює всі покази обвинуваченого критично, в тому числі щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим під час дорожньо-транспортної пригоди.

Так, судом встановлено, що дійсно 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин у подвір`ї по АДРЕСА_2 між сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виник конфлікт на побутовому ґрунті. Судом також встановлено, що фактично причиною конфлікту стало не тільки непорозуміння між потерпілим та обвинуваченим, а й нестриманість у висловлюваннях, грубість та неповага один до одного, а також відсутність елементарних людських цінностей при спілкуванні між собою. Зі слів обвинуваченого загострення ситуація набула в зв`язку з поведінкою дружини потерпілого, яка висказувалось на його адресу нецензурною лайкою та ображала його. При допиті в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 , остання імпульсивно переказуючи обставини події дозволяла собі ображати обвинуваченого. На думку суду поведінка свідка в судовому засіданні може свідчити на корись обвинуваченого в частині образливих висловлювань по відношенню до ОСОБА_10 .

Разом з тим, суд вважає, що у будь-якому разі поведінка потерпілого, який старший за віком, та свідка не може бути підставою для спричинення тілесних ушкоджень будь-якої тяжкості, оскільки це виходить не тільки за рамки Законних дій, але й не може бути адекватною мірою відповіді на вказану словесну образу, якщо така і мала місце.

Під час судового розгляду достеменно встановити хто саме перетнув межу у словесних образах не надалось можливим, оскільки покази кожної сторони є суб`єктивними. Однак обвинувачений будучи молодшим за віком від потерпілого дозволив собі поведінку та висловлювання, які на думку суду не можуть мати місце в громадянському суспільстві. В подальшому вказані образи слугували підставою для скоєння більш тяжкого правопорушення. На думку суду в судовому засіданні були достеменно встановлені обставини передбачені в ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Наслідки у вигляді вчинення кримінального правопорушення середнього ступеня тяжкості були діями однієї особи, а саме обвинуваченого, про що свідчать докази та їх аналіз які викладені у вироку суду.

Так, дійсно потерпілий ОСОБА_6 першим штовхнув обвинуваченого ОСОБА_10 , однак вказана дія була викликана словесною образою останнім його дружини. Розуміючи вказаний поштовх як виклик, ОСОБА_10 будучи молодшим за віком, особою спортивної статури, маючи навики тайського боксу, спонтанно наніс один удар ногою в обличчя потерпілому, якого виявилось достатньо для середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Подальші дії потерпілого ОСОБА_6 , під час яких він намагався кидати камінням, були наслідком отриманої травми та не мали будь-якого результату, оскільки жоден камінь не влучив у обвинуваченого.

Вказані обставини злочину, об`єктивно підтверджуються не лише показами потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 але й висновком судово-медичної експертизи № 2130 від 27.08.2014 року. Вказані тілесні ушкодження в тому числі закриті переломи латеральної стінки лівої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої орбіти, лівої виличної дуги, крововиливу в окружності лівого ока, лівої виличної області, однозначно свідчать про те, що вони не могли утворитись лише від падіння і тим більше від дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд також враховує, що перед самим конфліктом у ОСОБА_11 були відсутні будь-які тілесні ушкодження, про що повідомив в тому числі і сам обвинувачений.

Закон надає право обвинуваченому не свідчити проти себе. Це пов`язано з тим, що обвинуваченому в силу людської природи вельми природно і властиво, навмисно або ненавмисно, надавати фактам, не те значення, яке вони мають. Даючи аналіз показам обвинуваченого, суд вважає, що обвинувачений не був щирим при викладені обставин події правопорушення і повідомив їх з власною інтерпретацією.

Підстав ставити під сумнів покази потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суду не має.

Даючи оцінку вказаним показам, суд вважає, що вони є достовірними. При цьому суд виходить з того, що покази судом отримані в порядку ст. ст. 65, 66, 95, 96, 352 КПК України тобто в установленому законом процесуальному порядку з дотриманням прав потерпілого та свідка. Потерпілий та свідки були допитані в судовому засіданні з додержанням принципу змагальності сторін та свободи в подані суду своїх доказів. Тобто п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини порушено не було. Покази дані потерпілим та свідками добровільно, без будь-якого тиску або примусу, однак під присягою та застереженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Що стосується логічних ознак достовірності вказаних показань, то суд вважає, що покази потерпілого та свідків є ґрунтовними, послідовними та гармонічними, обдуманими, - однак не заготовленими заздалегідь, та які чітко виражають свій зміст. Суд вважає їх узгоджуваними по всіх фактах які ними були повідомлені суду і такими, що не мають будь-яких протиріч. Вони також узгоджуються між собою як докази, за предметом та обставинами відомих їм фактів. При цьому судом враховано, що потерпілий критично оцінював себе, коли говорив про поштовх обвинуваченого першим за подіями. Обвинувачений заперечував будь-які незаконні дії по відношенню до потерпілого.

Будь-яка оцінка показань, безумовно є суб`єктивною діяльністю кожного суб`єкта кримінального процесу. Однак безпосереднє сприйняття в судовому засіданні показів потерпілого та вказаних свідків, їх поведінка, інтонація голосу, твердження про певні факти і події, відповіді при перехресному допиті, дають беззастережне право суду на висновок про належність, допустимість та достовірність вказаних показань як доказів вини обвинуваченого.

Висновок суду підкріплюється тим, що вказані покази не є ізольованими доказами, а об`єктивно підтверджуються даними, що не засновані на показах людини, а саме іншими доказами які викладені вище у вироку суду, в тому числі і наявним фактом тілесних ушкоджень лише у потерпілого. Відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчить про хибність версії сторони захисту.

Окрім того, під час допиту потерпілого і свідків та дослідження доказів в судовому засіданні, судом не встановлено, та стороною захисту не представлено, які підстави у потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обмовляти обвинуваченого ОСОБА_10 .

Даючи оцінку показам свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є близькими друзями обвинуваченого, судом встановлено наступне.

Так, допитаний під час судового розгляду у якості свідка ОСОБА_15 , показав, що є близьким другом обвинуваченого ОСОБА_10 . Потерпілого до вказаних подій він не знав. 21.07.2014 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він під час конфлікту між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_6 знаходився поряд з ними та був очевидцем конфлікту. Свідок дав аналогічні покази, що і обвинувачений в частині обставин очевидцем яких він був, підтвердивши, що причиною конфлікту був сарай та огорожа біля нього. Розмова на вказану тему між потерпілим та ОСОБА_10 спочатку відбувалась спокійно. Після того, як з вікна виглянула дружина потерпілого та образила ОСОБА_10 , між ними виникла сварка. Разом з тим, свідок показав, що першим конфлікт почав ОСОБА_6 , який підійшов до ОСОБА_10 та схопив його за руки та за шию. В процесі боротьби вони обидва впали на землю, ОСОБА_10 правою стороною, ОСОБА_6 відповідно лівою. Після ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_10 правою рукою в обличчя, у відповідь ОСОБА_10 його вдарив також правою рукою в обличчя. В подальшому ОСОБА_6 почав кидати в ОСОБА_10 тротуарну плитку.

Допитаний під час судового розгляду у якості свідка ОСОБА_16 , показав, що є близьким другом обвинуваченого ОСОБА_10 . Потерпілого до вказаних подій не знав. 21.07.2014 року приблизно в обідній час він знаходився в квартирі АДРЕСА_5 , де допомагав своєму знайомому в ремонті квартири. В той же час почув жіночі крики на вулиці. Коли вийшов то побачив, що ОСОБА_10 разом з раніше незнайомим йому чоловіком, як в подальшому з`ясувалось потерпілим ОСОБА_6 впали на плитку подвір`я. Після цього потерпілий схопив частини плитки та почав її кидати в ОСОБА_10 . Жодний кусок плитки не попав в ОСОБА_10 . Свідок не бачив щоб ОСОБА_10 та ОСОБА_6 наносили один одному будь-які удари, як руками так і ногами.

Суд сприймає покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 критично, вважаючи, що вони неправдиві та такі що не відповідають іншим доказам у кримінальному провадженні. Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_15 є намаганням останнього будь-яким способом вплинути на певний розгляд вказаного кримінального провадження, а саме на можливість уникнути обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальної відповідальності. Оскільки ОСОБА_15 є близьким товаришем обвинуваченого, його покази, щодо викриття у скоєному саме потерпілого повністю відповідають загальній позиції сторони захисту, основною метою якої є максимальне викриття протиправних дій потерпілого і його дружини.

Що стосується показів свідка ОСОБА_16 , то вони взагалі суперечать як доказам у кримінальному провадженні так і версії сторони захисту.

Суд під час постановлення вироку не враховує у якості доказів по вказаному кримінальному провадженню пояснення та покази свідків, потерпілого, обвинуваченого, які викладені в протоколах допитах, дані ними під час досудового розслідування слідчому та оперативним співробітникам, оскільки відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Суд вважає, що органом досудового розслідування у повному обсязі проведено досудове слідство, внаслідок якого, зібрані усі докази які викривають обвинуваченого у вчиненому злочині.

За місцем мешкання ОСОБА_10 характеризується позитивно.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого: є притягнення до кримінальної відповідальності у перше.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом під час судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок повинен також відповідати загальним засадам кримінального провадження, одне з яких верховенство права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /Steven Willcox/ та Скотт Херфорд /Scott Hurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто у даному випадку при призначені покарання ОСОБА_10 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини. При цьому суд виходить з того, що ОСОБА_10 є молодою особою, яка не є суспільно небезпечною. Народився в Одеській області та тривалий час проживає разом зі сім`єю в м. Одесі. Як зазначено вище до кримінальної відповідальності не притягувався. Не визнання своє вини та не відшкодування шкоди по кримінальному провадженню, до постановлення вироку суду, є правом обвинуваченого, яке на думку суду не може свідчити про необхідність позбавлення останнього свободи. У даному випадку застосування такого тяжкого покарання як позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, а вирок суду не буде не тільки Законним, але й справедливим.

Таким чином, суд враховуючи викладені обставини які пом`якшують покарання, та відсутність обставин які обтяжують покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі. Однак, відповідно до ст. 75 КК України, також приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для призначення найбільш суворого покарання у вигляді позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, суд не находить.

При вирішенні цивільного позову суд керується вимогами ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. 11 ЦПК України і ст. ст. 1166, 1167, 1168 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що шкода немайновим правам потерпілого ОСОБА_6 заподіяна обвинуваченим ОСОБА_10 , у зв`язку з чим позов заявлений потерпілим виключно до ОСОБА_10 , як до особи що заподіяла його.

Заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_6 окрім вказаного висновку судово-медичної експертизи № 2130 від 27.08.2014 року, також підтверджується копіями чеків і квитанцій про придбання медичних препаратів та надання медичних послуг на загальну суму 14 952 гривні.

Згідно ч. 1 ст. 11 ГПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Документально потерпілим підтверджено придбання медикаментів та надання медичних послуг на суму 14 952 гривні. Сума в 66 гривень 80 копійок на думку суду не підтверджується документально, оскільки за деякими чеками купувались продукти харчування. Підтверджень придбання вказаних продуктів харчування саме для потерпілого матеріали позову не містять.

Таким чином, стягнення майнової шкоди на користь ОСОБА_6 підлягає лише сума 14 952 гривні. В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення майнової шкоди у сумі 66 гривень 80 копійок необхідно відмовити, оскільки вказана сума не підтверджена документально на користь потерпілого.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду, заподіяну потерпілому на підставі вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України і загальних принципів цивільного законодавства справедливості і розумності. При цьому суд виходить з того, що потерпілий ОСОБА_6 знаходячись у молодому віці - 47 років (на момент заподіяння ушкодження) переніс певні страждання і болі, у тому числі і у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього. В подальшому в зв`язку з отриманою травмою достатньо тривалий час проходив лікування з оперативним втручанням (проведена операція на голові з імплантацією трьох титанових пластин). Післяопераційний період лікування для потерпілого не менш складний та болісний, а можливо ще і більш проблемний та складний, оскільки включає комплекс медичних заходів та процедур які необхідні для повної реабілітації та видужання, які також пов`язані з хірургічним втручанням. Станом на сьогодні наслідки травми для потерпілого виражаються у системних болях голови, порушення сну та швидкої втомлюваності. Він повинен дотримуватись певного ритму життя, який повністю не відповідає його життю до травми, а саме дотримуватись певного харчування, виключити носіння будь-якого вантажу, обмежити свою фізичну активність, що також позначається на його трудовій діяльності.

Таким чином, при стягненні моральної шкоди, суд враховує характер злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину і після нього, в зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення 100 000 гривен моральної шкоди суд задовольняє частково в сумі 50 000 гривень, вважаючи, що дана сума може в повній мірі заповнити моральні страждання які зазнав потерпілий. Суд вважає, що заявлена сума потерпілим є занадто великою та об`єктивно не обґрунтованою, яка не тільки не відповідає характеру тілесного ушкодження та вчиненого злочину, але є проявом емоційних дій і таким чином не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374-376 КПК України,

СУД, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_10 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України:

-попросити публічно пробачення у потерпілого;

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 14 952 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні майнової шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог потерпілого відмовити, з підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд, який ухвалив вирок. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: