Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
розглянула у судовому засіданні в
м. Києві 27 березня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2, а також
захисника ОСОБА_3 в інтересах засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на вирок колегії
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Луганської
області від 15 листопада 2006 року, яким
громадянина України, раніше п'ять
разів судимого,
останній раз - 18 жовтня 2004 року
міським судом Луганської області за
України (1960 року) і ст. 189 ч. 4
КК України (2001 року)
з урахуванням змін, внесених у
вирок ухвалою

Апеляційного суду Луганської
області від 14 січня

2005 року, на сім років шість
місяців позбавлення волі

з конфіскацією всього майна;

засуджено:

- за ч. 2 ст. 17, пунктами “е”, “і”
ст. 93 КК України (1960 року) на дев'ять років позбавлення волі.

На
підставі ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом
поглинення покарання, призначеного за вироком Лисичанського міського суду
Луганської області від 18 жовтня 2004 року, покаранням за цим вироком ОСОБА_4
визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на дев'ять років.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст.
17, пунктами “е”, “і” ст. 93 КК України (1960 року) на дев'ять років
позбавлення волі;

- за пунктами “г”, “е” ст. 93 КК України (1960 року) на десять років позбавлення
волі;

- за ч. 1 ст.
101 КК України (1960 року) на вісім років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.
263 КК України (2001 року) на два роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.
358 КК України (2001 року) на два роки обмеження волі.

На
підставі ч. 1 ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, судимого -

18 жовтня 2004 року Лисичанським
міським судом

Луганської області за ст. ст. 142
ч. 2 КК України (1960 року),

189 ч. 4 КК України (2001 року) на
сім років

позбавлення волі без конфіскації
майна

із застосуванням ст. 45 КК України
(1960 року)

умовно з іспитовим строком на три
роки,

засуджено:

- за ч. 2 ст.
17, пунктами “е”, “і” ст. 93 КК України (1960 року) на вісім років позбавлення
волі;

- за ч. 1 ст.
101 КК України (1960 року) на шість років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.
263 КК України (2001 року) на три роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено покарання у
виді позбавлення волі строком на вісім років.

На
підставі ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року) за сукупністю злочинів шляхом
поглинення покарання, призначеного за вироком Лисичанського міського суду
Луганської області від 18 жовтня 2004 року, покаранням за цим вироком ОСОБА_5
визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

До
ОСОБА_5 застосовано ст. 45 КК України (1960 року) і він вважається засудженим
до вищезазначеного покарання умовно з іспитовим строком на три роки.

Речові
докази у справі, в тому числі й карабін ОПСКС, НОМЕР_1, пістолет Токарєва (“ТТ”),
НОМЕР_2, рушницю гладкоствольну “ТОЗ 106”, НОМЕР_3, мисливський карабін
“ТОЗ-17”, НОМЕР_4 спортивно-мисливську гвинтівку “ТОЗ-8”, НОМЕР_5, самозарядний
карабін Симонова, НОМЕР_6, три пістолети-кулемети, автомати Калашникова
“АК-74”, за НОМЕР_7 і НОМЕР_8, постановлено знищити.

ОСОБА_4,
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 визнано винними і засуджено за злочини, які вони вчинили, як
установив суд першої інстанції, за таких обставин.

ОСОБА_4,
будучи неодноразово судимим, звільнившись із місць позбавлення волі, на шлях
виправлення не став і, володіючи організаторськими здібностями, а також, маючи
у кримінальних колах міст Сєверодонецька, Лисичанська і Рубіжне Луганської
області певні зв'язки, діючи умисно, з корисливих спонукань, із числа місцевих
жителів створив для здійснення злочинної діяльності на території Луганської
області стійку злочинну групу, діяльність якої було спрямовано на вчинення
злочинів проти власності, життя і здоров'я особистості.

У
період із 1994 року по 1997 рік ОСОБА_4 втягнув в організовану ним групу
ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які виконували
всі його вказівки та діяли з ним з єдиним умислом на заняття злочинною
діяльністю з метою одержання незаконної винагороди.

Для
вчинення злочинів ОСОБА_4 розробив спільний план їх здійснення, який
конкретизувався щодо вчинення кожного злочину. З цим планом він ознайомив усіх
членів організованої групи, які його схвалили.

У
період із 1997 по 1999 роки членами організованої злочинної групи під
керівництвом ОСОБА_4 було вчинено ряд тяжких злочинів, за які вищеназваних
осіб, в тому числі й самого ОСОБА_4, вироком Лисичанського міського суду від 18
жовтня 2004 року було засуджено до різних мір покарання.

Також
було встановлено, що приблизно навесні 1999 року, більш конкретної дати встановити
не вдалося, в ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин виник умисел на
умисне вбивство ОСОБА_12 організованою групою і способом, небезпечним для життя
багатьох осіб. До реалізації такого умислу він залучив члена організованої
злочинної групи ОСОБА_1, а також шляхом особистого переконання в безкарності
втягнув у діяльність цього злочинного угрупування ОСОБА_1

З
метою вчинення цього злочину ОСОБА_4 розробив план дій, який довів до відома
ОСОБА_1 і ОСОБА_1, які дали згоду на його виконання.

ОСОБА_4
як організатор злочинної групи повинен був вказати ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на час і
місце вчинення вбивства ОСОБА_12, установивши перед цим його точне місце
знаходження.

Відповідно
до розробленого плану ОСОБА_5 і ОСОБА_1 повинні були приїхати до місця зберігання
зброї, заздалегідь приготовленої для вбивства ОСОБА_12, отримати від ОСОБА_4
інформацію про його місце перебування, прибути туди і після вбивства зникнути з
місця події.

Реалізовуючи
єдиний злочинний умисел, направлений на убивство ОСОБА_12 організованою групою
і способом, небезпечним для життя багатьох осіб, ОСОБА_4, будучи організатором
злочину і знаючи, що той 16
травня 1999 року буде відмічати день народження свого знайомого ОСОБА_13 у кафе
“Шахматне”, о 22-ій годині цього ж дня разом із ОСОБА_14 і ОСОБА_15 прибув
туди, щоб переконатися в присутності потерпілого. Переконавшись у тому, що
ОСОБА_12 перебуває на вечірці в кафе, що на вулиці Енергетиків у м.
Сєверодонецьку, ОСОБА_4 з метою створення свого алібі прибув у кафе “ІНФОРМАЦІЯ_4”,
розташоване на вулиці Радянській, 70 у тому ж місті, куди прибули і ОСОБА_5 із
ОСОБА_1 Там ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 про місцезнаходження ОСОБА_12

Після
цього ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на автомобілі “ВАЗ-2109”, яким керував ОСОБА_16,
приїхали в гараж, розташований в районі вулиць Єгорова і Ломоносова в м.
Сєверодонецьку, де взяли вогнепальну зброю, а саме: автомат “АК-74” і пістолет
“ТТ” із набоями до них. На цьому ж автомобілі приблизно о 23 годині 16 травня
1999 року прибули до приміщення середньої школи № 3, розташованої в
безпосередній близькості від кафе “Шахматне”, де зайняли позиції для стрільби з
метою вбивства ОСОБА_12, чекаючи його появи з кафе.

17
травня того ж року приблизно о 3-ій годині з приміщення кафе одночасно вийшли
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_13, ОСОБА_12 з дружиною ОСОБА_30
Скориставшись цим, ОСОБА_5 почав стріляти в ОСОБА_12 із автомата “АК-74”, а
ОСОБА_1 - із пістолета “ТТ”, усвідомлюючи, що діють у спосіб, небезпечний для
життя багатьох осіб. Проте довести свій злочинний умисел до кінця їм не
вдалося, оскільки ОСОБА_12 сховався за бампер свого автомобіля “Ніссан Патрол”.

Пострілами
з пістолета “ТТ” ОСОБА_1 вбив ОСОБА_13 і спричинив ОСОБА_19 тяжкі тілесні
ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Пострілами
із автомата “АК-74”, які вчиняв ОСОБА_5, та з пістолета “ТТ”, які вчиняв
ОСОБА_1, було спричинено тяжкі тілесні ушкодження і ОСОБА_18, небезпечні для
його життя в момент заподіяння.

ОСОБА_1,
перебуваючи в розшуку і маючи умисел на використання підробленого паспорта
громадянина України, звернувся в невстановлений час до невстановленої особи,
якій передав свою фотографію і отримав від неї паспорт на ім'я ОСОБА_20, з яким
19 липня 2005 року його було затримано.

На вирок внесено касаційне подання
зі змінами та доповненнями і подані касаційні скарги, в яких:

- прокурор порушує питання про
скасування вироку щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_1 через м'якість призначеного їм
покарання. Посилається на те, що при його обранні судом не враховано ступінь
тяжкості скоєних ними злочинів та дані, що характеризують їх особи;

- захисник ОСОБА_3 просить вирок
щодо ОСОБА_4, а також щодо ОСОБА_1 в частині засудження останнього за пунктами
“г”, “е” ст. 93, ч. 1 101 КК України (1960 року) скасувати, а провадження
закрити за відсутністю в їх діяннях цих складів злочинів. Своє прохання
вмотивовує тим, що матеріали справи не містять достовірних доказів вини його підзахисних у вчиненні інкримінованих
цим вироком злочинів. Вважає, що суд безпідставно поклав в основу
обвинувального вироку показання ОСОБА_1, оскільки вони є неконкретними і
суперечливими. Стверджує, що мотив убивства ОСОБА_12,
наведений в обвинуваченні та вироку, не підтверджується матеріалами справи.
Крім того, посилається на те, що судове слідство у справі проведено однобічно і
неповно, оскільки не було допитано як свідків ОСОБА_16, офіціантів кафе
“ІНФОРМАЦІЯ_4” для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що суд у вироку послався
на показання свідка ОСОБА_14, яких той в
судовому засіданні не давав;

- захисник ОСОБА_2 ставить питання
про скасування вироку щодо її сина ОСОБА_1 в частині засудження за ч. 2 ст. 17,
пунктами “е”, “і” ст. 93,
пунктами “г”, “е” ст. 93, ч. 1 ст. 101 КК України (1960 року) і ч. 1 ст.
263 КК України (2001 року) та закриття
провадження у справі за недоведеністю його участі у вчиненні цих злочинів. На
обґрунтування прохання посилається на те, що матеріали справи не містять
достатніх доказів причетності її підзахисного до злочинів, за які його
засуджено. Також стверджує, що вирок у цій частині стосовно її сина ґрунтується
на суперечливих показаннях ОСОБА_1

- засуджений ОСОБА_1 просить вирок
у частині засудження за ч. 2 ст. 17, пунктами п. п. “е”, “і” ст. 93, пунктами
“г”, “е” ст. 93, ч. 1 ст. 101 КК України (1960 року) скасувати і провадження у
справі закрити за відсутністю в його діях складів злочинів. Своє прохання
вмотивовує тим, що даних злочинів не вчиняв. Стверджує, що ОСОБА_5 обмовив його
в причетності до події, яка мала місце в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5 біля кафе
“Шахматне”. Посилається на наявність алібі, яке судом достатньо не перевірено.
Вважає, що підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.
263, ч. 3 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку із
закінченням строків давності.

Заслухавши
суддю-доповідача, думку прокурора на підтримання касаційного подання і
заперечення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційних подання і скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони
підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст. 22 КПК України слідчий зобов'язаний вжити всіх передбачених
законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин
справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують
обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його
відповідальність.

Розслідуючи
дану кримінальну справу, слідчий вимог вищезазначеного закону в повному обсязі
не виконав і допустив однобічність та неповноту досудового слідства, внаслідок
чого залишилися недослідженими такі обставини, з'ясування яких могло мати
істотне значення для правильного вирішення справи.

Така
неповнота досудового слідства лишилася поза увагою суду, який, розглядаючи
справу, в свою чергу, не уникнув таких же недоліків при проведенні судового
слідства, про що свідчать наступні обставини.

Як
на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні ОСОБА_4 вини в
інкримінованому цим вироком злочині не визнав і давав показання, зміст яких
зводився до того, що матеріали справи є сфабрикованими працівниками УБОЗу в
Луганській області, з якими в нього існує давній конфлікт з приводу зайняття
ним підприємницькою діяльністю. У показаннях ОСОБА_4 стверджував, що ОСОБА_5,
показання якого лягли в основу пред'явленого йому обвинувачення в організації
замаху на вбивство ОСОБА_12, обмовив його в злочині, якого він не вчиняв.

Крім
того, заперечував наявність неприязних взаємовідносин між ним і ОСОБА_12, а
звідси - і відсутність мотиву для його вбивства.

Вважав,
що замах на вбивство ОСОБА_12 учинив ОСОБА_5 з ОСОБА_21, якого через це пізніше
було вбито (т. 8, а. с. 210; т. 11, а. с.
91 - 93, 126, 147).

ОСОБА_1
вини в інкримінованих йому злочинах (за винятком обвинувачення у використанні
завідомо підробленого документа) при провадженні досудового і судового слідства
також не визнав і заперечував свою причетність до подій, що мали місце в ніч на
ІНФОРМАЦІЯ_5 біля кафе “Шахматне” в м. Сєверодонецьку.

Стверджував,
що знаходився в неприязних відносинах із ОСОБА_5, який його обмовив у
причетності до злочинів, яких він не вчиняв (т. 6, а. с. 3 - 8; т. 11, а. с. 93
- 95).

Як
видно зі змісту вироку, винуватість засуджених у цій справі ОСОБА_4 і ОСОБА_1 суд фактично
обґрунтував показаннями засудженого в цій же справі ОСОБА_1, який показував, що
в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5 він з ОСОБА_1 за вказівкою ОСОБА_4 біля кафе “Шахматне” в
місті Сєверодонецьку вели прицільну стрільбу із вогнепальної зброї в напрямку
ОСОБА_12 з метою його вбивства. Зокрема, з показань ОСОБА_1, наведених у вироку, вбачається
(дослівно), що в травні - червні 1999 року він за вказівкою ОСОБА_4 виїхав із
м. Новомосковська Дніпропетровської області в м. Сєверодонецьк Луганської
області для вбивства ОСОБА_12

16
травня того ж року ввечері зустрівся з ОСОБА_1, який під'їхав до нього на
автомобілі “ВАЗ-2109”, яким керував ОСОБА_16, і повідомив, що ОСОБА_4 дав
указівку на вбивство ОСОБА_12 У гаражі, що в районі вулиць Єгорова і Лермонтова
в м. Сєверодонецьку, взяли зброю: він - автомат “Калашникова”, а ОСОБА_1 -
пістолет “ТТ”, а також набої до них, які поклали в сумку. Після 24-ої години
приїхали до кафе “Шахматне”, біля якого побачили автомобіль ОСОБА_12 Від'їхавши
від кафе вглиб житлового кварталу, він
із ОСОБА_1 вибрали місце на території школи № 3 біля огорожі, звідки добре було
видно приміщення кафе та територію біля нього. Там вони, знаходячись у засідці
упродовж двох - трьох годин, очікували появи з кафе ОСОБА_12 Побачили, як для
перегляду феєрверка вийшов ОСОБА_12 та інші особи. У момент, коли ОСОБА_12
підійшов до автомобіля, ОСОБА_1 наказав відкрити вогонь на його ураження.
Однак, він передумав убивати ОСОБА_12 і першу чергу із автомата вистрілив в
асфальт, а другу й третю - в повітря. Побачивши, що ОСОБА_12 від пострілів
пригнувся і закричав, він сказав ОСОБА_1, що потрібно втікати. Перебігши через
шкільне подвір'я, вони забігли на територію кварталу, сіли в машину, в якій їх
очікував ОСОБА_16, і поїхали до гаража. Там зброю прикопали, а потім поїхали до
ОСОБА_1 додому. Наступного дня на автомобілі, яким керував ОСОБА_1, вони зброю
вивезли до річки Сіверський Донець. Там він автомат і пістолет, який знаходився
в поліетиленовому пакеті, кинув у річку посеред Пролетарського мосту (т. 11, а.
с. 151 зв.).

Визнаючи
такі показання ОСОБА_1 послідовними, предметними і достовірними, суд послався
на те, що вони об'єктивно узгоджуються з даними його явок з повинною,
протоколів відтворення обстановки і обставин події за його участю, протоколів
огляду місця події, допитів потерпілих, свідків, висновків судово-медичних та
криміналістичних експертиз, тощо.

Такий
висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи і зроблено без ретельного
аналізу показань ОСОБА_1, більш предметне дослідження змісту яких дає підстави
вважати їх непослідовними і суперечливими, про що обґрунтовано стверджується в
касаційних скаргах.

Із
матеріалів справи вбачається, що її було порушено ІНФОРМАЦІЯ_5 за фактом
умисного вбивства ОСОБА_13 і заподіяння вогнепальних поранень (дослівно)
“суспільно небезпечним способом” ОСОБА_19, ОСОБА_18 і ОСОБА_17 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 93 п. “і” КК України (т. 1, а. с. 1).

Постановою
слідчого від 6 грудня 1999 року досудове слідство у справі було призупинено з
причини невстановлення осіб, які вчинили цей злочин (т. 2, а. с. 109).

Приводом
для поновлення слідчих дій 16 серпня 2000 року стала явка з повинною ОСОБА_1,
яку він зробив 28 серпня 2000 року (т. 2, а. с. 110, 151 - 154).

У
явці з повинною і при допиті як підозрюваного, він вказував, що подія, пов'язана
із замахом на вбивство ОСОБА_12, мала місце в червні (17) 1999 року, і, крім
того, у ній брав участь невідомий йому хлопець по імені “ІНФОРМАЦІЯ_6”, який
приїхав до нього після 24-ї години на автомобілі “ВАЗ-2109”, у багажнику якого
в мішку була зброя - автомат Калашникова без приклада і пістолет “ТТ” з
набоями. Він стріляв у ОСОБА_12 із автомата, а “ІНФОРМАЦІЯ_6” - з пістолета.
Після стрільби зброю в мішку присипав на одній із куп будівельного сміття, а
наступної ночі викинув її в річку, попередньо вийнявши з пакетів, в яких вона
знаходилася. Стверджував, що решту
ночі провів удома (т. 2, а. с. 151 - 154, 160 - 163).

При
перевірці та уточненні результатів допиту ОСОБА_1 як підозрюваного на місці
шляхом відтворення обстановки та обставин події він вже показував, що перед
тим, як викинути в річку автомат, від'єднав від нього ствольну коробку (т. 2,
а.с. 164-166).

У
явці з повинною від 31 серпня 2000 року та на додатковому допиті як
підозрюваного 2 вересня 2000 року ОСОБА_5 показав, що в ніч на 17 червня 1999
року стріляв у ОСОБА_12 з ОСОБА_1, який приїхав до нього на автомобілі, яким
керував хлопець по імені «ІНФОРМАЦІЯ_7». При цьому він стверджував, що зі слів
ОСОБА_1 йому стало відомо, що той заїжджав у кафе «ІНФОРМАЦІЯ_4» і зустрічався
там з ОСОБА_4, який повідомив, що
ОСОБА_12 перебуває в кафе «Шахматне», і дав вказівку на його ліквідацію. Зброю,
за показаннями ОСОБА_1, у річку він викидав наступної ночі не сам, а з ОСОБА_1,
прикопавши її в ніч скоєння злочину не в купі будівельного сміття, про що він
стверджував раніше, а біля гаража, розташованого поблизу шкірвендиспансеру.
Конкретизуючи спосіб стрільби, ОСОБА_5 показував, що з автомата, який він
держав напереваги, він випустив три черги. Оскільки автомат був без приклада,
то не було упору, і тому він «гуляв». Показував, що водій автомобіля
«ІНФОРМАЦІЯ_7» бачив, як він з ОСОБА_1 виходили з машини зі зброєю (т. 2, а.с.
167, 170-172).

У
явці з повинною (без дати) ОСОБА_5 вказав, що на зустрічі з ОСОБА_1 і ОСОБА_4,
яка відбулася навесні 1999 року в лісі біля озера Чисте, той натякнув на
необхідність ліквідації (вбивства) когось із конкурентів по бізнесу. Як пояснив
йому пізніше ОСОБА_1, ліквідувати необхідно було ОСОБА_12

За
твердженням ОСОБА_1 в цій явці з повинною, зброї в машині, про що він показував
раніше, не було, а взяли вони її в гаражі, який орендував ОСОБА_1 і в якому
вона зберігалась. Після цього виявили автомобіль ОСОБА_12, який знаходився біля кафе «Шахматне». ОСОБА_1 з ОСОБА_16 поїхали в кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_4», де був ОСОБА_4, який дав «добро» на ліквідацію ОСОБА_12 Після
стрільби він пішов не додому, як стверджував раніше, а на квартиру до ОСОБА_1,
де переховувався два тижні (т. 2, а.с. 174-187).

На
допиті ОСОБА_5 як обвинувачений 9 вересня 2005 року, підтверджуючи свою участь
у стрілянині, яка відбувалася біля кафе «Шахматне» в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5, вже
показував, що передумав стріляти в ОСОБА_12, тому лише раз випустив чергу вище
його голови та належного йому автомобіля по приміщенню кафе. Стверджував, що
ОСОБА_12 знайшли без допомоги ОСОБА_4 Після стрільби, за його показаннями, він
із автоматом, а ОСОБА_1 із пістолетом сіли в автомобіль, яким керував ОСОБА_16
(прізвище водія назвав уперше), і поїхали в бік автовокзалу м. Сєверодонецька.
Зброю в ту ніч з ОСОБА_1 прикопали біля гаража, в якому вона зберігалась, а
наступної ночі викинули в річку, попередньо розібравши автомат на частини і
помістивши пістолет в поліетиленовий пакет, хоча раніше таких показань він не
давав (т. 6, а.с. 15-33).

На
очній ставці з ОСОБА_4 23 грудня 2005 року ОСОБА_5 на запитання слідчого
відповідав, що йому невідомо, чи висував ОСОБА_4 вимогу ОСОБА_1 ліквідувати
ОСОБА_12, а на запитання захисника відповів, що ОСОБА_4 не говорив, яким
способом необхідно вбити потерпілого. При проведенні цієї слідчої дії ОСОБА_5
вже стверджував, що з автомата випустив дві черги: одну в асфальт, а другу -
поверх голови ОСОБА_12 (т. 7, а. с. 59-71).

На
відтворенні обстановки і обставин події 10 січня 2006 року ОСОБА_5 знову ж таким
стверджував, що з автомата стріляв три рази, але не прицільно, оскільки не мав умислу на
вбивство ОСОБА_12 (т. 7, а. с.
161-168).

Як
вбачається із даних постанови про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого від 13
січня 2006 року, йому було пред'явлено обвинувачення у злочинах, передбачених
ч. 2 ст. 15, пунктами 5, 12 ч. 2
ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України (2001 р.), а саме: в
замаху на умисне вбивство ОСОБА_12, учиненому способом, небезпечним для життя
багатьох осіб, та за попередньою змовою групою осіб, в умисному спричиненні
ОСОБА_18 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент
заподіяння, та в незаконному поводженні зі зброєю. Проте слідчим конкретно з
приводу такого обвинувачення ОСОБА_1 не було допитано (т. 7, а.с. 186-190,
195).

Не
допитувався ОСОБА_5 і при пред'явленні йому обвинувачення за ч. 2 ст. 17,
пунктами «е», «і» ст. 93, ч. 1 ст. 101 КК України (1960 р.), ч. 1 ст. 263 КК України (2001 р.), після
повернення справи на додаткове розслідування судом першої інстанції (т. 8, а.
с. 195-199, 207).

Із
показань ОСОБА_1 на досудовому слідстві та в суді вбачається, що до кафе
«Шахматне» він з ОСОБА_1 приїхали після 24-ої години і в період очікування
появи ОСОБА_12 бачили, як відпочиваючі запускали феєрверк (т. 2, а. с. 160-163;
т. 6, а. с. 15-33; т. 11, а. с. 10-19).

Однак,
як видно із показань свідка ОСОБА_22, який запускав феєрверк, ця подія мала
місце в період між 22 та 23 годинами 16 травня 1999 року (т. 1, а. с. 141-144).

Із
даних протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_5 і під час судового
слідства давав суперечливі показання. Так, поясняючи свої відносини з ОСОБА_4,
він спочатку стверджував, що вони були нормальними до початку 1999 року, а
потім зіпсувались. У ході допиту почав стверджувати, що підтримував з ним стосунки
до 2000 року. В суді він знову ж таки показував, що стріляв три рази: раз - в
асфальт, а решту пострілів зробив у повітря; то стверджував, що цілився у
ОСОБА_12, то заперечував цю обставину.

Зміст
показань ОСОБА_1 у судовому засіданні свідчить про те, що як план так і спосіб
вбивства потерпілого не обговорювався. За його показаннями, пістолет у річку
викинув без участі ОСОБА_1 через тиждень чи два після вчинення злочину, а на
запитання захисника, яким чином йому вдалося розібрати автомат, бо навичок
поводження з такою зброєю, згідно з його показаннями на досудовому слідстві,
він не мав, дати відповідь відмовився (т. 11, а. с. 10-19, 110, 117).

Аналіз
вищенаведених показань ОСОБА_1 (у т.ч. і даних явок з повинною) дає підстави
для висновку, що вони є неконкретними і суперечливими. Суперечливість даного
джерела доказу полягає, насамперед, в тому, що ОСОБА_5 упродовж досудового і
судового слідства давав неконкретні, а іноді взаємовиключні показання щодо
існуючих взаємовідносин між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_1, періоду часу, коли
ОСОБА_4 дав йому вказівку взяти участь у злочині щодо ОСОБА_12, дати і
конкретних обставин вчинення цього злочину та часу прибуття до місця, з якого
велась стрільба, кола осіб, які брали участь у ній, походження зброї та подальші
її долі, тощо.

Суперечності
в показаннях ОСОБА_1 про обставини втоплення ним зброї, які полягають у тому,
що в одних показаннях він стверджував, що автомат викинув у річку в зібраному
стані, а пістолет - без будь-якої упаковки, в інших, - що зняв з автомата
ствольну коробку і затворну раму, які разом з упакованим у поліетиленовий пакет
пістолетом кинув у воду, з урахуванням того, що при огляді піщаного дна річки
було виявлено лише затвор від автомата і упакований аж у два поліетиленові
пакети пістолет, породжують сумнів у достовірності даних, одержаних при оглядах
місць події 13 і 15 вересня 2000 року (т. 2, а. с. 188, 191).

Як
убачається із даних протоколу огляду місця події від 4 вересня 2000 року в гаражі, на який вказав
ОСОБА_5 у явці з повинною без зазначення дати, було виявлено велику кількість
зброї різних видів (т. 2, а. с. 197-199).

Дослідження
даних, викладених у цій явці з повинною, і співставлення їх з датою проведення
огляду місця події дають підстави вважати, що останню явку з повинною ОСОБА_5
написав до 4 вересня 2000 року або ж саме в цей день.

У
зв'язку з цим та з метою спростування показань ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про
фальсифікацію матеріалів справи суд мав з'ясувати обставини написання цієї явки
на предмет допустимості як доказу та встановити походження в ній підпису
слідчого прокуратури Курінного О., який на той час до складу слідчо-оперативної
групи, що розслідувала цю справу, не входив, а був включений в її списки лише
28 вересня 2000 року (т. 2, а. с.
174-187, 222-224, 226).

Аналогічно
мав суд вчинити і з явками з повинною ОСОБА_1 від 28 та 31 серпня, а також від 03 вересня 2000
року, які підписані заступником начальника Сєверодонецького МВ УМВС України у
Луганській області Шоріковим І., який до складу слідчо-оперативної групи також
не входив, урахувавши при цьому ту обставину, що дві перші явки з повинною
ОСОБА_5 давав в умовах перебування в ізоляторі тимчасового тримання, хоча в
матеріалах справи процесуальних документів про його поміщення в цю установу
немає (т. 2, а. с. 151-154, 167, 193-194, 222-224, 226).

Проте
і ці обставини залишились поза увагою суду та належним чином з'ясовані не були.

Як
убачається із явки з повинною ОСОБА_1 та його показань на допиті як
підозрюваного, він стверджував, що стріляв із автомата, тримаючи його
напереваги (т. 2, а. с. 167, 170-172).

Дані
протоколу відтворення обстановки і обставин події від 10 січня 2006 року
свідчать, що при демонстрації способу стрільби ОСОБА_5 використовував макет автомата з
прикладом, якого при вчиненні обстрілу ОСОБА_12 не мав, та показував, що
стріляв від плеча (т. 7, а. с. 161-168).

Таких
розбіжностей в показаннях щодо способу ведення стрільби ОСОБА_5 на допиті в
судовому засіданні пояснити не зміг (т. 11, а. с. 104).

На
цю обставину суд також не звернув увагу, обґрунтувавши свій висновок про
неможливість заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень при стрільбі із автомата
даними судово-медичної експертизи, які ґрунтувалися на матеріалах відтворення
обстановки і обставин події від 10 січня 2006 року (т. 7, а. с.
132-133).

З
цієї ж причини сумнівними є і висновки балістичної експертизи від 12 січня 2006
року № 39/218, бо вони також ґрунтуються на даних, одержаних на тому ж
відтворенні обстановки і обставин події (т. 7, а. с. 142-146).

Разом
з тим, як убачається із даних цієї експертизи, заподіяння вогнепальних поранень
ОСОБА_13 унаслідок ведення вогню із автомата було можливим за умови наскрізного
пробивання кулями автомобіля «Ніссан Патрол», що зумовило б їх рикошет чи зміну
напрямку польоту (там же).

Дані
протоколів оглядів зазначеного автомобіля свідчать, що на ньому мали місце
чотирнадцять кульових пробоїн, в т.ч. і в ділянці правих передніх дверей та
правої середньої стійки, в безпосередній близькості від яких, як установлено
матеріалами справи, перебував ОСОБА_13, а з автомобіля було вилучено чотири
кулі (т. 1, а. с. 84-85, 86-87).

Останній
доказ суд не використав для більш повного з'ясування питання про те, від чиїх
конкретно дій (ОСОБА_1 чи ОСОБА_1) настали наслідки після обстрілу потерпілих у
ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно
до даних протоколу огляду місця події від 15 вересня 2000 року з дна річки було вилучено
затвор автомата Калашнікова. Проте, предметом дослідження балістичної
експертизи від 10 жовтня 2000 року
№ 500/1839, даними якої суд обґрунтував вину осіб, засуджених у
справі, стала затворна рама з газовим
поршнем, яку, як вбачається із установчої частини цієї експертизи, також було
вилучено з дна тієї ж річки, хоча відповідного процесуального документа про це
матеріали справи не містять (т. 2, а. с. 191; т. 4, а. с. 107-111).

Що
стосується показань допитаного в порядку ст. 52-3 КПК України свідка ОСОБА_23,
то вони є неконкретними і не узгоджуються з іншими доказами, на що знову ж таки
не звернув уваги суд, покладаючи їх в основу вироку. Зокрема, цей свідок
показував, що був очевидцем того, як ОСОБА_4
навесні 1999 року почав розробляти в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_4» план убивства ОСОБА_12, і з цього приводу
неодноразово інструктував ОСОБА_1 та ОСОБА_1
(т. 8, а. с. 84-86).

Такі
показання свідка ОСОБА_23 вступають у суперечність з показаннями самого
ОСОБА_1, який, визнаючи вину і викриваючи ОСОБА_4 з ОСОБА_1 у злочинах,
зазначеного факту на досудовому слідстві і в суді не підтверджував, а, навпаки,
стверджував, що план вбивства з ним ніколи не обговорювався.

Крім
того, цей свідок у суді стверджував, що коли 16 травня 1999 року ОСОБА_4 давав
ОСОБА_1 вказівку на вбивство ОСОБА_12, то ОСОБА_5 також був присутнім і
сидів за столиком (т. 11, а. с. 53, 56).

Цієї обставини ніхто із допитаних у
справі свідків, а також і сам ОСОБА_5 не підтвердили.

Суттєві
суперечності містяться і в показаннях свідка ОСОБА_16 і засудженого ОСОБА_1
щодо обставин їх зустрічі ввечері 16 травня 1999 року.

Так,
із показань цього свідка, які суд визнав достовірними, видно, що ініціатором
зустрічі в той вечір був ОСОБА_5, який надіслав йому на пейджер повідомлення, в
якому просив забрати його в районі телеграфу в м. Сєвєродонецьку. Там у машину
сіли ОСОБА_5 з незнайомим йому хлопцем (т. 6, а. с. 227-232).

Показання
ОСОБА_1, які суд також визнав достовірними, свідчать, що ОСОБА_1 ввечері 16
травня 1999 року зателефонував йому на домашній телефон, після чого він
зустрівся з ним і ОСОБА_16 (т. 2, а. с. 151-154, 160-163, 167, 170-172; т. 6, а. с.
15-33, 36-39, 40-48, 50-68; т. 7, а. с. 59-71; т. 11, а.с. 10-19).

Установлюючи
мотив убивства ОСОБА_12, досудове слідство виходило з того, що між ним та
ОСОБА_4 існували неприязні відносини. З таким висновком погодився суд, хоча він
ґрунтується на неповно досліджених
доказах.

Так,
сам ОСОБА_12 на допиті не стверджував про наявність конфліктної ситуації між
ним і ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 145-147).

ОСОБА_4
показував, що з ОСОБА_12 не конфліктував і в нього з ним неприязних відносин,
як до події, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_5, так і після неї не було (т. 11, а. с.
91-93).

Про відсутність конфліктних
відносин між ОСОБА_12 і ОСОБА_4 дали показання в суді свідки ОСОБА_26,
ОСОБА_25, ОСОБА_24, ОСОБА_22
(т. 11, а.с. 32, 40, 41, 49).

Проте і цим доказам оцінки у вироку
судом не дано.

Між
тим, із показань засудженого ОСОБА_1 убачається, що ОСОБА_12 був конкурентом з
ОСОБА_4 у бізнесі, у зв'язку з чим останній вирішив його вбити. Така версія не
була предметом перевірки органом досудового слідства і їй належної правової
оцінки не дано.

Підсумовуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у справі докази, які
мають істотне значення для висновків суду для вирішення питання про винуватість
засуджених, містять суттєві суперечності, яких при провадженні досудового і
судового слідства усунуто не було, а тому постановлений щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 на таких доказах вирок, відповідно до положень ст. 369 КПК України, підлягає
скасуванню, а справа - направленню на нове розслідування.

При
новому розслідуванні необхідно шляхом відповідних слідчих дій усунути зазначені
в ухвалі недоліки, з урахуванням того, що як вбачається із показань потерпілої
ОСОБА_30 (т. 11, а.с. 56), до ІНФОРМАЦІЯ_5 було вчинено два замахи на життя її
чоловіка із заподіянням йому поранень, а також тієї обставини, що 21 вересня
2002 року (т. 5, а.с. 175) ОСОБА_12 було убито з вогнепальної зброї, і за даним
фактом, за показаннями свідка ОСОБА_27, порушено кримінальну справу,
розслідування якої триває (т. 11,
а. с. 69); більш повно перевірити висунуту в судовому засіданні версію
про причетність до події, що мала місце у ніч на ІНФОРМАЦІЯ_5 біля кафе
«Шахматне», ОСОБА_1 і ОСОБА_21, а також версії про причетність до неї інших
осіб; витребувати із Лисичанського міського суду Луганської області копію
протоколу судового засідання у справі ОСОБА_4 та інших від 18 жовтня 2004 року і
дослідити показання ОСОБА_1 щодо кількості вчинених злочинів організованою
ОСОБА_4 злочинною групою, перевірити показання останнього про те, що йому в
2000 році було пред'явлено обвинувачення за організацію замаху на вбивство
ОСОБА_12, але справу було закрито. Встановити місце знаходження свідка ОСОБА_16
і шляхом проведення очної ставки з ОСОБА_5 усунути суперечності щодо обставин
зустрічі між ними, яка відбулась увечері 16 травня 1999 року, встановити місце
знаходження ОСОБА_28 і ОСОБА_29, які, як вбачається із матеріалів справи,
працювали ввечері 16 травня 1999 року офіціантами в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_4», та
допитати їх як свідків про обставини зустрічі в цьому кафе ОСОБА_4 з ОСОБА_1,
виконати інші слідчі дії з метою всебічного, повного і об'єктивного дослідження
обставин справи з метою прийняття в ній обґрунтованого на законі рішення.

Колегія
суддів вважає також обґрунтованими доводи касаційного подання про м'якість
призначеного ОСОБА_4 і ОСОБА_1 покарання, оскільки їх визнано винними у
вчиненні особливо тяжких злочинів.

Якщо
після нового розслідування справи і при новому її судовому розгляді
підтвердиться винуватість цих осіб у тому ж обсязі обвинувачення, то покарання
їм має бути призначено відповідно до ст. 65 КК України, бо покарання за цим
вироком не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та даним про
особи засуджених, унаслідок чого є м'яким.

Керуючись
статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 і його захисника ОСОБА_2, а також
захисника ОСОБА_3 в інтересах засуджених ОСОБА_4 і ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Вирок
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Луганської області від 15 листопада 2006 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5
скасувати, а справу направити прокурору Луганської області на нове
розслідування.

Запобіжними
заходами ОСОБА_4 і ОСОБА_1. залишити тримання під вартою, а ОСОБА_5 - підписку
про невиїзд з постійного місця проживання.

Судді:

В.М. Філатов
М.І. Гриців Ю.М. Кармазін