Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0005475 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця та мешканця

АДРЕСА_1, такого, що

судимості не мав,

за участю:

прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування таких вимог прокурор вказує на те, що судами залишено поза увагою ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, здійснення засудженим посягання на встановлений у державі порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, не враховано тривалість злочинної діяльності, наявність корисливого мотиву, те, що за відсутності роботи ним було обрано легкий шлях збагачення, а також помилкове віднесення даних про особу засудженого до пом'якшуючих йому покарання обставин.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за частиною 2 статті 307 КК України із застосуванням статті 69 цього Кодексу на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Згідно вироку, ОСОБА_1 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 18 липня 2014 року о 20 годині, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1, зустрівся з ОСОБА_3, котрий діяв на підставі статті 5 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" , і незаконно збув йому за 120 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який він незаконно зберігав при собі з метою збуту у згортку з газети, масою (у перерахунку на суху речовину) 2,79 г.

Крім того, 24 липня 2014 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_1, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1, зустрівся з ОСОБА_3, котрий діяв на підставі статті 5 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" , і повторно незаконно збув йому за 120 гривень особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який він повторно незаконно зберігав при собі з метою збуту у згортку з газети, масою (у перерахунку на суху речовину) 2,45 г.

Після чого, 24 липня 2014 року о 18 годині працівниками Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 було проведено обшук, під час якого було виявлено і вилучено грошові кошти, отримані за незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, та особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс у згортку з газети та поліетиленовому пакеті масою (в перерахунку на суху речовину) 3,40 г і 6,78 г, загальною масою 10,18 г, який ОСОБА_1 повторно незаконно зберігав з метою збуту.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 змінено. ОСОБА_1 пом'якшено основне покарання за частиною 2 статті 307 КК України із застосуванням частини 1 статті 69 КК України до обмеження волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Постановлено обчислювати строк відбуття ОСОБА_1 покарання з моменту приведення вироку до виконання.

Ні підставі статті 72 КК України у строк відбуття покарання зараховано час тримання ОСОБА_1 під вартою з 13 жовтня 2014 року по 22 січня 2015 року з розрахунку одному дню попереднього ув'язнення відповідають два дні обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_1 - тримання під вартою - скасовано та його звільнено з-під варти в залі суду.

В решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу та вважала за необхідне скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України, фактичні обставини щодо чого у відповідності до частини 3 статті 349 КПК України не досліджувалися, правова кваліфікація його дій та правила призначення додаткового покарання прокурором не заперечуються та не оскаржуються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що мало прояв у призначенні засудженому покарання із застосуванням статті 69 КК України, то колегія суддів визнає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м'якого покарання, як це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто, суд, при встановленні і визнанні декількох пом'якшуючих особі покарання обставин, повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або його призначення нижче від найнижчої межі.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому основне покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі строком на 3 роки, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його відношення до вчиненого, дані про його особу, зокрема, що він позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його сімейний стан, наявність матері пенсійного віку, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом'якшуючі покарання обставини, до яких віднесено щире каяття та відсутність попередніх судимостей.

Тоді як, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вказаний вирок суду, прийшов до висновку про можливість призначення засудженому покарання шляхом переходу до більш м'якого виду основного покарання, а саме до виду обмеження волі строком на 3 роки.

Зокрема, суд апеляційної інстанції визнав належно врахованими судом першої інстанції ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, як то позитивні характеристики, сімейний стан, наявність матері пенсійного віку та пом'якшуючі покарання обставини - щире каяття та відсутність попередніх судимостей.

Однак, ствердив про залишення поза увагою районного суду того, що засуджений після вчинення кримінального правопорушення працевлаштувався, працював експедитором у ТОВ «Кубера-2000» та позитивно характеризується за місцем роботи, проживає з матір`ю, котра є пенсіонером за віком і страждає на хронічні захворювання, змінив сімейний стан шляхом реєстрації шлюбу та його дружина є вагітною. А перебування матері та дружини на утриманні засудженого судом апеляційної інстанції визнано пом'якшуючими йому покарання обставинами, які разом зі ступенем тяжкості кримінального правопорушення, конкретними обставинами провадження, відсутністю тяжких наслідків та даними про особу засудженого, надали суду апеляційної інстанції підстави для переходу до більш м'якого виду основного покарання.

Проте, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів не може погодитися, оскільки визнані судами першої та апеляційної інстанцій пом'якшуючі покарання обставини з огляду на їх якісну та кількісну характеристики ніяким чином не применшує ступінь тяжкості кримінального правопорушення та не виключає посягання на встановлений порядок охорони здоров'я населення.

Тобто, судами першої та апеляційної інстанції фактично здійснено перелік обставин, які вони вважали пом'якшуючими покарання обставинами, без належного обґрунтування їх позитивної характеристики для досить істотного зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення, а відтак і призначення покарання нижче від найнижчої межі або ж переходу до покарання не зазначеного у санкції статті, за який його засуджено.

За наведених обставин, колегія суддів не може ствердити про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції з підстав, наведених прокурором.

Однак, у зв'язку з тим, що саме з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурором оскаржувався вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку та виключно суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями щодо погіршення становища особи, то колегія суддів вважає за необхідне скасувати саме ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відтак, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6