Справа №487/7129/14-к 25.03.2015 25.03.2015 25.03.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2014р., яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Єденець Республіка Молдова, не судимого

обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

Учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

перекладач ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляції адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок районного суду скасувати, ухваливши новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати за ч. 2 ст. 121 КК України через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2014р. ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7-ми років позбавлення волі.

____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/125/15р. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь НДЄКЦ при УМВС України в Миколаївській області 614,90 грн. за проведення експертизи.

Узагальнені доводи апеляції.
На обґрунтування своєї апеляції апелянт вказав, що судом на його думку не здобуто доказів вини обвинуваченого, який оговорив себе під впливом психологічного та фізичного тиску працівників міліції.
Вважає, що суд незаконно поставився критично до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вказали, що обвинувачений даного злочину не вчиняв.
Крім того вказує, що його підзахисний являється громадянином Молдови, української мови не розуміє і при проведенні слідчого експерименту його не повідомили про його право мати перекладача, чим грубо порушили його право на захист.
Також вказує, що суд поклав в основу обвинувачення свідчення ОСОБА_6 , дані ним при розгляді клопотання про обрання йому запобіжного заходу, чим грубо порушили вимоги ч. 5 ст. 193 КПК України.
В запереченнях на апеляційну скаргу старший прокурор прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_12 просить апеляцію адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.
Вважає вирок законним і обґрунтованим, а доводи апелянта необґрунтованими.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.12.14р. ОСОБА_6 визнано винним в тому, що 29.04.2014р. у вечірній час, він, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар ногою область голови ОСОБА_13 від чого останній впав на землю. Після чого обвинувачений став наносити удари ногами по правій стороні тулубу та голові потерпілого, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12.15 годині помер в лікарні ШМД м. Миколаєва.

Згідно висновку експерта спричинені потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 в підтримку доводів апеляції, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 своєї вини в судовому засіданні його вина у вчиненні злочину за обставин викладених у вироку, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, в судовому засіданні він не заперечував, що під час досудового слідства давав показання про нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, але ці показання вимушений був дати під фізичним та психологічним тиском працівників міліції.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні також не заперечували, що давали показання про причетність ОСОБА_6 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, але також наполягали, що свідчення давали під психологічним тиском працівників міліції.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому засіданні дали аналогічні покази про те, що вони були понятими при проведенні слідчого експерименту, де свідок ОСОБА_15 детально розповів та показав при яких обставинах ОСОБА_6 спричиняв потерпілому тілесні ушкодження.
Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердили, що були присутні під час слідчого експерименту з ОСОБА_6 , де він розповідав і показував як завдавав потерпілому ударів.
Свідок ОСОБА_20 суду показав, що був понятим при пред`явленні свідкові ОСОБА_15 осіб для впізнання, де він впізнав ОСОБА_6 як особу, яка спричинила тілесні ушкодження потерпілому.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ці свідчення підтверджуються письмовими доказами дослідженими судом, а саме: даними протоколу огляду місця події від 29.04.2014 р., протоколів проведення слідчих експериментів з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 відповідно від 05.05. і 19.06.2014 року, висновку експерта № 567 від 18.06.2014 року відносно тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , висновку експерта № 292 від 13.06.2014 року стосовно дослідження речових доказів, на яких виявлена кров, висновку експерта №1265 від 19.06.2014 року про причину смерті ОСОБА_13 та акту судово-психіатрічної експертизи № 233 від 29.05.2014 року про психічний стан обвинуваченого ОСОБА_6 , де зазначено, що в період часу, який йому інкримінується він знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, міг керувати своїми діями.
З урахуванням сукупності досліджених доказів суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст. 121 ч.2 КК України, як спричинення умисних тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілому.
Доводи апелянта про те, що судом безпідставно не взяті до уваги показання ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 про невинуватість обвинуваченого у скоєнні злочину є безпідставними, так як суд дав цим свідченням правильну оцінку і обґрунтовано віднісся до них критично, так як ніхто ні обвинувачений, ні свідки про факт застосування до них недозволених методів ведення слідства не заявляв, з письмовими заявами з цього приводу до правоохоронних органів не зверталися.
Що стосується тверджень апелянта про безпідставність посилання суду як на доказ на дані слідчого експерименту з ОСОБА_6 , так як вважає, що цей доказ є недопустимим, так як протокол цієї слідчої дії складений українською мовою, якою обвинувачений не володіє, то вони також є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчий експеримент проводився за участю підозрюваного ОСОБА_6 з залученням його захисника, де він не тільки розповідав, а і показував на статисті за яких обставин були спричинені потерпілому тілесні ушкодження. Ні під час слідчого експерименту, ні після його закінчення, від підозрюваного та захисника ні клопотань, ні зауважень не поступило.
Як стверджували в судовому засіданні свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які були понятими під час слідчого експерименту, працівники міліції з ОСОБА_23 спілкувались російською мовою, задавали йому запитання російською мовою і ніхто з учасників слідчої дії ніяких зауважень не висловлював.
За таких обставин є безпідставним стверджувати про недопустимість даного доказу.
Окрім того, суд обґрунтував обвинувачення і іншими доказами, на які апелянт не посилається.
Судом також не порушені вимоги ч. 5 ст. 193 КПК України, на що послався апелянт, так як він не використовував твердження підозрюваного під час обрання йому міри запобіжного заходу для доведення його винуватості, а лише навів ці твердження для спростування пояснень підозрюваного про застосування не дозволених методів ведення слідства.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду, про що просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а для обвинуваченого в той же строк з дня отримання копії ухвали.

судді: