Справа № 1/2506/173/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2011 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді - Самусь Л.В.

при секретарі - Сидорець Ю.В.

з участю прокурорів - Дробнохода І.М., Герасименко Т.М., Деркач Г.І.

потерпілої - ОСОБА_1

та захисника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, сторожа бази відпочинку Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південно-Західної залізниці, не одруженого, має на утриманні матір пенсіонерку, ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого 11.10.2002 р. Козелецьким районним судом Чернігівської області за ст. 187 ч.3 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого 05.10.2009 р. по відбуттю строку покарання, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в :

03.01.2011 р. близько 21.00 год. підсудний ОСОБА_3, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись поблизу будинку №14, розташованого по вул. Чайковського в м. Чернігові, з метою заволодіння чужим майном, здійснили напад на ОСОБА_1, якій ОСОБА_3 наніс один удар рукою в обличчя, від чого остання впала на землю та, після цього, наніс два удари ногою по тулубу, чим завдав потерпілій фізичного болю, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приставила до шиї ОСОБА_1 ніж та, пригрозивши застосувати насильство, небезпечне для її життя та здоровя, відкрито заволоділи гаманцем, вартістю 100 грн., з грошима в сумі 90 грн., мобільним телефоном «Моторола L 6», вартістю 153 грн., з сім-карткою оператора мобільного звязку «Київстар», вартістю 25 грн., із залишком грошей на рахунку в сумі 5 грн., мобільним телефоном «Моторола V 360», вартістю 165 грн. 20 коп., з сім-карткою оператора мобільного звязку «Лайф», вартістю 25 грн., із залишком грошей на рахунку в сумі 5 грн., каблучкою із золота 585 проби, вагою 4 г, вартістю 1200 грн., каблучкою із золота 585 проби, вагою 3 г, вартістю 900 грн., кредитною карткою банку "ОСОБА_4 ОСОБА_2», вартістю 120 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 50 грн., а також дисконтними картками на знижки в магазинах «Космо», «Союз»та «Екомаркет», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, а всього заволоділи майном на загальну суму 2928 грн. 20 коп., що належить потерпілій ОСОБА_1

Підсудний, допитаний у судовому засіданні, вину у пред'явленому обвинуваченні за ст. 187 ч.2 КК України не визнав, зазначивши, що визнає себе винним лише у вчиненні відносно потерпілої грабежу, не заперечуючи нанесення їй вказаних ударів, в звязку з чим завдану їй шкоду повністю відшкодував. Також пояснив, що 03.01.2011 р. в період з 19.00 год. до 20.00 год. у кафе познайомився з чоловіком на імя Володимир, поспілкувавшись, той запропонував заробити гроші шляхом пограбування когось із людей, на що він відразу погодився, після чого, вони довгий час, приблизно годину, ходили по вулицях, придивляючись, у пошуках людини, яку можна пограбувати. Побачивши потерпілу, Володимир сказав : «Делаем», на що він погодився і підійшов до тієї спереду, а Володимир ззаду, натягнувши капюшон на голову, утримував ту та почав вимагати гроші та золото, при цьому щось казав, коли тримав, але його слів він не чув. А він вдарив потерпілу рукою в обличчя, від чого та впала, а потім вдарив ногою по тулубу, з її сумки забрав речі, одну каблучку вона зняла сама, а другу він зірвав з її пальця. Потерпіла при цьому прохала її відпустити, казала, що у неї маленька дитина, думаючи, що вони її будуть вбивати. Забравши її речі, вони розбіглись, викрадене майно він продав. Також зазначив, що первинні пояснення він надавав, але про застосування ножа він нічого не вказував, а лише підписав свої пояснення, не читаючи, оскільки на нього здійснювали тиск співробітники міліції. Вказав, що він дійсно нападав на потерпілу і наносив їй удари, але ножа він не бачив, можливо, в руках у Володимира і був якійсь предмет, але про застосування ножа вони не домовлялись.

Разом з тим, незважаючи на такі свідчення підсудного, обставини скоєння ним вказаного злочину достовірно встановлені судом, стверджуються поясненнями потерпілої, свідків та іншими повністю перевіреними судом доказами.

Так, потерпіла у судовому засіданні пояснила, що 03.01.2011 р. близько 21.00 год. вона йшла додому, побачивши двох чоловіків, почала їх обходити, але, один з них надів їй на голову капюшон, сказавши : «Тихо, тихо». Коли вона намагалась подивитись, хто це зробив, то підсудний вдарив її рукою по обличчю, удар був сильний і вона впала, після цього, коли вона вже лежала на землі, підсудний ще вдарив її два рази ногою в ліву частину тулуба. Вона намагалась підвестися, але другий чоловік придушував її рукою за шию, коли їй стало важко дихати, вона намагалась забрати його руку і відчула лезо ножа, дуже злякалась і почала просити не вбивати її, плакала, казала, що у неї маленька дитина, щоб усе забирали, тільки її відпустили. Підсудний при цьому стояв навпроти і дивився на неї, вважає, що він міг бачити ніж, оскільки вони знаходились під ліхтарем і було достатньо видно. Підсудний з її сумки забрав два мобільних телефони, гроші, кредитну картку, картки на знижки та посвідчення, яке потів викинув. Коли другий чоловік, який весь час тримав її за шию рукою, в якій був ніж, наказав віддати золото, вона зняла одну золоту каблучку, яку забрав підсудний, а другу підсудний сам зірвав з пальця, хоча вона і намагалась сховати руку, щоб той не побачив. Вона почала просити відпустити її, плакала і тоді другий чоловік крикнув : «Не кричи, заріжу», причому такі погрози на її адресу лунали не один раз. Вона злякалась, у неї почалась істерика, на що другий чоловік, тримаючи ніж біля шиї, сказав : «Тихо-тихо, заріжу». Підсудний весь час стояв поряд, обличчям до неї і чув всі погрози. Після того, як все забрали, ті побігли, а вона пішла додому. Зазначила, що вона відчула реальну погрозу для свого життя і сприймала її як таку, що дійсно могла бути реалізована. Тілесні ушкодження їй завдані не були, лише фізичний біль. Спочатку у первинних поясненнях про застосування ножа не зазначала, оскільки була в шоковому стані, в якому перебуває і по цей час, тому відразу все не згадала. Завдану матеріальну та моральну шкоду батьки підсудного відшкодували їй у повному обсязі, матеріальних претензій до підсудного не має, щодо призначення покарання поклалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_5, допитана в судовому засіданні, пояснила, що взимку 2011 р. у ОСОБА_6 та його знайомого, який запевнив, що телефон належить йому, придбала мобільний телефон марки «Моторола»за 300 грн., у подальшому, 05.01.2011 р. працівники міліції, у присутності понятих, вилучили цей телефон, пояснивши, що той був викрадений під час нападу на жінку.

Свідок ОСОБА_7, допитаний в судовому засіданні, пояснив, що взимку 2011 р. зустрів свого знайомого підсудного по справі, який запропонував придбати у нього мобільний телефон марки «Моторола»за 200 грн., на що він погодився і віддав 100 грн., а решту пообіцяв віддати пізніше. Підсудний не пояснював звідки у нього телефон, а він не питав, оскільки не міг припустити, що той викрадений. Наступного дня телефон видав працівникам міліції.

Із перевірених свідчень свідка ОСОБА_6 (а.с.56) слідує, що 04.01.2011 р. він зустрів підсудного, який попросив допомогти йому продати мобільний телефон марки «Моторола», запевнивши, що той належить йому, а продає, оскільки потрібні гроші. Вони пішли до його знайомої ОСОБА_5, яка працює у магазині «Сантехніка», яка погодилась купити телефон за 300 грн., при цьому підсудний її запевнив, що телефон належить йому. Після цього він підсудного не бачив, а у подальшому дізнався, що того затримали за вчинення пограбування.

Обставини скоєного також стверджуються і іншими доказами, перевіреними судом: протоколом усної заяви потерпілої про злочин від 05.01.2011 р. (а.с.3), її первинними поясненнями від 05.01.2011 р. (а.с.4-5) та протоколом її допиту (а.с.57); явкою з повинною підсудного від 05.01.2011 р. (а.с.8), де він зазначив про скоєння ним разом з хлопцем на імя Володимир розбійного нападу на особу жіночої статі; первинними поясненнями підсудного від 05.01.2011 р. (а.с.9), в яких той зазначав про обставини вчинення злочину та вказував, що бачив, як «Вова вихватив ніж і приставив до горла жінки, а він в цей час схопив її сумочку», протоколами допитів ОСОБА_3 в якості підозрюваного від 06.01.2011 р. (а.с.29-30) та в якості обвинуваченого (а.с.41), де той також пояснював, що бачив, як Вова схопив жінку ззаду та приставив їй до горла ніж, який у Вови був при собі; протоколом очної ставки від 18.02.2011 р. між підсудним та потерпілою (а.с.59-62), в ході якої потерпіла пояснювала, що, коли почала відштовхувати руку чоловіка від шиї, оскільки їй ставало тяжко дихати, і коли трохи відсунула її від шиї, побачила в руці чоловіка ніж, а підсудний вказав, що особисто він ножа не бачив, але якийсь предмет у Вови в руках був; актами добровільної видачі мобільних телефонів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 05.01.2011 р. (а.с.11,12), висновок судово-товарознавчої експертизи №102к-105к від 14.02.2011 р. (а.с.68-69).

Аналіз пояснень потерпілої, свідків, свідчень підсудного і зібраних та досліджених в повному обсязі доказів по справі, які повністю узгоджуються між собою, вказує на скоєння саме підсудним умисних протиправних дій щодо потерпілої, тобто, предявлене йому обвинувачення, знайшло своє підтвердження в повному обсязі.

Суд критично оцінює свідчення підсудного ОСОБА_3, дані ним в судовому засіданні, щодо обставин злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище обєктивним доказами у справі та власними первинними письмовими поясненнями ОСОБА_3 та показаннями в якості підозрюваного та обвинуваченого, де він в деталях, які могли бути відомі лише йому, вказував на обставини вчинення зазначеного злочину, які в своїй сукупності повністю узгоджуються між собою, з поясненнями потерпілої, свідків, із зазначеними та дослідженими у судовому засіданні доказами, що свідчить про достовірність цих пояснень, а також про узгодженість їх дій, оскільки і в судовому засіданні підсудний підтвердив, що вони тривалий час приблизно годину ходили по вулицях у пошуках людини для заволодіння її майном, потім, він весь час, з моменту самого нападу і до того, як вони розбіглись, знаходився поряд, наносив потерпілій удари, а також бачив в руках невстановленої особи на імя Володимир, якійсь предмет і, більш того, не перешкоджав його діям. Тобто, твердження підсудного про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, посилаючись на те, що йому не було відомо про застосування ножа іншою особою, є безпідставним, розглядається судом лише як версія захисту, котра беззаперечно спростовується дослідженими судом доказами.

Так, в своїх письмових поясненнях та показаннях на досудовому слідстві підсудний в деталях вказував на обставини, за якими 03.01.2011 р. він, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном, здійснили напад на потерпілу, домовившись про це, і саме він наніс удари потерпілій, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приставила до її шиї ніж та пригрозивши застосувати насильство, небезпечне для її життя та здоровя, вони відкрито заволоділи її майном. Зокрема, такі свідчення містяться в його первинних письмових поясненнях, у протоколах допитів в якості підозрюваного та обвинуваченого, а також і у його явці з повинною, зазначається про скоєння саме розбійного нападу на потерпілу, де він повністю визнавав свою вину, докладно розповідав про обставини вчиненого злочину, про тиск з боку працівників міліції не вказував, а навпаки, зазначав, що ніякого фізичного та психологічного примусу з боку працівників міліції до нього не застосовувалось, під названими процесуальними документами стоять його підписи та власноручно ним зазначено : «з моїх слів записано вірно, мною прочитано». Тобто, це спростовує свідчення підсудного в частині того, що пояснення, які знаходяться в матеріалах справи, він не надавав, а лише підписав, не читаючи ті, оскільки був наляканий діями працівників міліції, не заперечуючи при цьому, що можливість ознайомитись йому надавалась.

Проте, такі твердження підсудного є безпідставними, спростовуються дослідженими судом доказами. У першу чергу, сам підсудний ніяким чином до жодного правоохоронного органу не звертався із заявами чи скаргами, щодо скоєння відносно нього протягом розслідування цієї кримінальної справи будь-яких протиправних дій з боку працівників міліції. Більш того, саме органом досудового слідства з своєї ініціативи були здійснені заходи щодо перевірки можливих неправомірних дій працівників міліції по даній справі відносно підсудного психологічного тиску, за наслідками такої перевірки помічником прокурора м. Чернігова винесена постанова від 18.05.2011 р. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області та співробітників Козелецького районного відділу УМВС України в Чернігівській області за відсутністю в їх діях ознак складу злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365 КК України. Вказана постанова у встановленому порядку оскаржена не була і є чинною.

У подальшому, у судовому засіданні, лише 01.06.2011 р., підсудний вперше послався на застосування щодо нього фізичного тиску з боку працівників міліції.

Твердження підсудного ОСОБА_3 щодо застосування працівниками міліції недозволених методів слідства, зокрема те, що під час досудового слідства працівники міліції здійснювали і фізичний тиск, чим змусили його підписати явку з повинною та пояснення, які він не читав, обмовивши себе в частині вчинення розбійного нападу на потерпілу із застосуванням ножа, підтвердивши свої показання на допиті в якості підозрюваного, обвинуваченого, є безпідставними і спростовуються матеріалами перевірки прокуратури м. Чернігова №250пр-11. За наслідками цієї перевірки винесена постанова від 13.06.2011 р. про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників Чернігівського міськвідділу УМВС України в Чернігівській області та Козелецького районного відділу УМВС України в Чернігівській області у звязку з відсутністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ст. ст. 364, 365 КК України, яка у встановленому порядку оскаржена не була і є чинною. Будь-яких доказів, які б свідчили про упереджене ставлення до підсудного з боку співробітників міліції та застосування до нього в ході досудового слідства психологічного чи фізичного тиску, в судовому засіданні не здобуто.

Тобто, всі надані учасниками процесу докази, жодним чином не спростували обвинувачення, предявлене підсудному ОСОБА_3 за ст. 187 ч.2 КК України.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи обвинувачення, суд розглядає показання та доводи підсудного, наведені ним на свій захист, лише, як версію захисту, спрямовану на уникнення від кримінальної відповідальності та покарання за вчинення ним більш тяжкого злочину, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, враховуючи весь обсяг наданих суду й перевірених доказів.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази, суд знаходить, що умисні дії підсудного правильно кваліфіковані за ст.187 ч.2 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій, а вина його у скоєному доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до категорії тяжких, його наслідки, відношення підсудного до вчиненого, його роль та ступінь вини у скоєному, думку потерпілої щодо призначення підсудному покарання, особу винного його вік, сімейний, матеріальний стан та стан здоровя, наявність одного утриманця, наявність постійного місця проживання та відсутність негативних характеристик за таким, позитивну характеристику з місця роботи, відсутність попередніх притягнень до адміністративної відповідальності, обставину, яка помякшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди, за відсутністю обставин, які обтяжують покарання, та зважаючи на те, що підсудний після попередньої судимості не став на шлях виправлення, вчинивши аналогічний злочин в період непогашеної та не знятої у встановленому порядку судимості, у звязку з чим доходить висновку, що відсутні підстави для обрання стосовно нього покарання, не повязаного з позбавленням волі, але обираючи таке, є підстави обрати його в межах мінімальної санкції ст. 187 ч.2 КК України, якою передбачене покарання за вчинений підсудним злочин, із застосуванням додаткової міри покарання у вигляді конфіскації майна, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає можливим прийняти відмову потерпілої ОСОБА_1 від позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в звязку з його добровільним відшкодуванням.

Речові докази, які були передані на зберігання потерпілій, належить залишити у тієї.

Судові витрати, повязані з проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи, підлягають стягненню з підсудного.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_3 визнати винним за ст. 187 ч.2 КК України і призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк покарання обчислювати з 06.01.2011 р., тобто з часу фактичного затримання, залишивши запобіжним заходом до набрання вироком законної сили взяття під варту.

Закрити провадження по справі в частині позову потерпілої ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Речові докази : мобільні телефони «Моторола L 6»та «Моторола V 360»- залишити потерпілій ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_3 516 грн. судових витрат на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи.

На вирок можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівської області протягом 15 діб із моменту його проголошення, а засудженим в той же строк із моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Л.В. Самусь