У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого
Косарєва В.І.,

суддів Глоса Л.Ф. і
Ковтюк Є.І.,

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 2 вересня 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами
захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на судові рішення щодо засудженого,

встановила:

вироком
Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2006 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та жителя м.
Полтава, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 3
ст. 305 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів,
психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю;

- за ч. 3
ст. 307 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_2 визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років і 6 місяців з конфіскацією наркотичних засобів,
психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

Ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2007 року вирок щодо ОСОБА_2 залишено
без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2
визнано винуватим та засуджено за вчинення за попередньою змовою з особою,
матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з розподілом ролей,
контрабанди наркотичних засобів у великих розмірах, психотропних речовин та їх
збут за таких обставин.

29 березня 2006 року ОСОБА_2 у ході
телефонної розмови з зазначеною
особою узгодили свої дії по вчиненню контрабанди з Німеччини в Україну наркотичних
засобів й психотропних речовин та їх збут. Відповідно з узгодженим ними планом,
особа, матеріали щодо якої
виділено в окреме провадження, заховавши в сумці з речами наркотичні засоби та
психотропні речовини, через водіїв рейсового автобуса переправила їх з м. Дюссельдорф до м. Києва,
де ОСОБА_2 їх зустрів 30 березня 2006 року. Здійснивши у такий спосіб
контрабанду наркотичного засобу - кокаїну вагою 9,389 г. та таблеток, які
містять у собі МДМА (3,4
метилендіоксиметамфетамін), що є особливо небезпечною психотропною речовиною і
за своєю вагою - 136,393 г. становлять особливо великий розмір, ОСОБА_2 перевіз
їх до місця свого проживання у квартиру АДРЕСА_1, де зберігав з метою збуту.

31 березня 2006 року близько 13 години ОСОБА_2, відповідно до
попередньої домовленості із зазначеною особою,
частину цього наркотичного засобу вагою 9,137 г. та особливо небезпечну
психотропну речовину, яка містить у собі 53,163 г. МДМА, збув за 3000 доларів
США невстановленій особі та громадянину ОСОБА_3, а решту із зазначених
наркотичних засобів і психотропних речовин, які він зберігав з метою збуту,
були вилучені в цей же день працівниками правоохоронних органів за місцем
проживання засудженого.

У касаційних скаргах:

- захисник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що
судом при постановленні вироку щодо ОСОБА_2 належним чином не враховані ступінь
тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, пом'якшуючі покарання
обставини, які могли вплинути на призначення більш м'якого покарання. Просить
судові рішення щодо засудженого змінити та
із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України пом'якшити покарання;

- засуджений вважає, що досудове
слідство та судовий розгляд справи проведено неповно, необ'єктивно, однобічно,
а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те,
що він не мав умислу на контрабанду та збут наркотичних засобів і у вчиненні
злочинів виконував другорядну роль. Зазначає, що на досудовому слідстві було
порушено право на захист. Просить судові рішення щодо нього змінити,
перекваліфікувати його дії із ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України на ст. 309
КК України та із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України пом'якшити йому
покарання.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи,
обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості
ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, за які його засуджено,
ґрунтуються на сукупності зібраних у справі доказів, і вони є правильними.

Як убачається із матеріалів справи, засуджений
ОСОБА_2 на досудовому слідстві та під час судового
розгляду справи визнав свою вину і дав докладні показання про свою участь у контрабанді
наркотичних засобів і психотропних речовин, їх зберіганні з метою збуту та збуті.

Винуватість
засудженого підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких
убачається, що в м. Дюссельдорфі від
незнайомої особи вони отримали сумку для передачі її у м. Київ, яку потім забрав ОСОБА_2

З даних, що
містяться у протоколах впізнання,
убачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 впізнали одну й ту ж особу, матеріали щодо якої виділено в окреме
провадження. У ході проведення цих слідчих дій ОСОБА_5 пояснив, що саме ця
особа передала сумку для її доставки в
м. Київ, а ОСОБА_2, - що це його знайомий, який передав з м.
Дюссельдорфа для нього сумку з прихованими в ній наркотичними засобами й психотропними
речовинами.

Також винуватість засудженого
підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 про обставини збуту йому ОСОБА_2
наркотичних засобів та психотропних речовин.

Показання цього свідка узгоджуються із
показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
31 березня 2006 року були присутні як поняті
при вилучені у ОСОБА_2 3000 доларів США, отриманих останнім від збуту
наркотичних засобів і психотропних речовин та їх вилученні за місцем проживання
засудженого.

Крім того, винуватість засудженого
підтверджується даними, що містяться у протоколах його явки з повинною, обшуку,
виявлення та вилучення грошей та наркотичного засобу і психотропних речовин та
іншими наведеними у судових рішеннях доказами, сумніву щодо достовірності
яких немає.

Доводи, наведені у скарзі, обґрунтованість
і законність висновків суду не спростовують.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України кваліфіковано правильно.

Твердження у касаційних скаргах про призначення засудженому надмірно
суворого покарання є безпідставними.

При призначенні покарання ОСОБА_2
суд урахував характер і ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної
відповідальності, позитивно характеризувався. Також ураховані як пом'якшуючі покарання обставини його щире
каяття та сприяння у розкритті вчинених ним злочинів та ті обставини, на які
захисник та засуджений посилаються у своїх касаційних скаргах, що дало підстави
для призначення покарання у мінімальних
межах санкцій ч.3 ст305 й ч.3 ст.307 КК України. Це покарання є справедливим,
необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових
злочинів. Підстав для його пом'якшення та зміни судових рішень не знайдено.

Не заслуговують на увагу і доводи
засудженого про порушення його права на захист, оскільки, як убачається із
матеріалів справи, зокрема, із протоколу затримання підозрюваного, клопотання
про призначення йому захисника він не заявляв. У протоколі роз'яснення йому
процесуальних прав як підозрюваного, на досудовому слідстві йому було
роз'яснено право мати захисника, але скористатися цим правом він відмовився,
про що власноручно зробив записи. У подальшому
клопотання про призначення адвоката ОСОБА_1 його захисником було задоволено.

Крім того, як видно із копій судових рішень,
такі ж, як і в касаційній скарзі, твердження засуджений висловлював у своїй апеляції.
Апеляційним судом при перевірці даної кримінальної
справи в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Свої висновки, із якими
погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином умотивував. Вони
підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним
чином оцінив.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у
задоволенні касаційних скарг
захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2

Судді:

Косарєв В.І. Ковтюк Є.І. Глос Л.Ф.