АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/7297/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/403/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0007925 від 27.10.2013 р. на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого СТ «Трубник» зварювальником, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, який визнаний винним та засуджений за ст.286 ч.1 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання на підставі п. в) ч.1 ст. 1, ст.. 9, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, 6509 (шість тис. п`ятсот дев`ять) грн. 62 коп., у відшкодування моральної шкоди 50000 (п`ятдесят) тис. грн., а усього 56509 (п`ятдесят шість тис. п`ятсот дев`ять) грн. 62 коп., у задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат за залучення експерта-автотехніка 589 (п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 68 коп.

Речові докази по справі відсутні.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок суду від 13.05.2015р. відносно ОСОБА_7 змінити, вказавши в його резолютивній частині рішення щодо автомобілю марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 . В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить вирок суду від 13.05.2015р. відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України КК Україниза наступних обставин.
Так, 27 жовтня 2013 року приблизно о 10-00 годині ОСОБА_7 керував автомобілем марки «Фольцваген транспортер» д/з НОМЕР_1 , який рухався по вул. Вчительська у бік вул. Херсонська в м. Нікополь Дніпропетровської області, де, під`їхавши до перехрестя з вул.. Херсонська, не проявивши належної уваги, обережності, проігнорувавши вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу», поновив рух свого автомобіля, унаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом марки «Мустанг MT50-QT-22» д/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вул. Херсонській з боку с. Олексіївка Нікопольського району у напрямку вул. Ломоносова в м. Нікополь. Внаслідок ДТП пасажир мопеда марки «Мустанг MT50-QT-22» д/з НОМЕР_2 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійного перелому тіла 12-го грудного хребця зі стійким больовим м`язово-тонічним синдромом без порушення функцій тазових органів, яке згідно додаткового висновку судово-медичної експертизи № 783 від 23.01.2015 року відноситься до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Керуючи автомобілем марки «Фольцваген транспортер» д/з НОМЕР_1 , ОСОБА_7 грубо порушив Правила дорожнього руху України, а саме:

п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.16.11 - на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перетинання проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» - водій повинен звільнити дорогу трансопртним засобам, що під`їжджають до нерегульованного перехрестя по головній дорозі, а при наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Вказані порушення ОСОБА_7 вимог п.10.1, 16.11 і дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Яких-небудь перешкод технічного характеру для водія ОСОБА_7 не було. Згідно з висновком автотехнічної експертизи № 70/27- 160 від 25.04.2014 року при виконанні п. п.10.1, 16.11 і дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.286 ч.1 КК України, просить оскаржений вирок суду від 13.05.2015р. відносно ОСОБА_7 змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в його резолютивній частині рішення щодо автомобілю марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , що не було вирішено судом першої інстанції при його ухваленні. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з незастосуванням судом першої інстанції закону, який підлягає застосуванню, а також м`якістю обраного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання. Так, дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування та судом кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Вказана кваліфікація базована на результатах проведених судових експертиз. В ході судового слідства потерпілою стороною заявлялись клопотання про проведення комплексної судово медичної експертизи для встановлення тяжкості завданих потерпілій тілесних ушкоджень. При цьому, в задоволенні зазначеного потерпілою клопотання судом було відмовлено, чим порушено права потерпілої та невірно кваліфіковано дії обвинуваченого. Крім того, на думку потерпілої призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким та таким що не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі винного. Більш того, суд неправомірно звільнив обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», не взявши до уваги, що ОСОБА_7 не відшкодував завдані злочином збитки.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді просив колегію суддів вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015р. змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України, зазначивши в його резолютивній частині рішення щодо речового доказу у кримінальному провадженні - автомобілю марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , проти доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 заперечував.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 , кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , вважаючи їх безпідставними, при цьому вважали правомірними вимоги апеляційної скарги прокурора щодо вирішення питання стосовно речового доказу автомобілю «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , який належить йому та був переданий йому під розписку працівниками міліції, перебуває у нього на даний час.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повністю обґрунтовані наявними у проваджені доказами, які були у судовому засіданні дослідженні всебічно та у повному обсязі, котрим суд надав належну оцінку, у відповідності з вимогами ст.374 КПК України.
При цьому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що саме порушення ОСОБА_7 «Правил дорожнього руху України» перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням потерпілою стороною тілесних ушкоджень.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні даного правопорушення крім пояснень самого обвинуваченого, який свою вину визнав у повному обсязі, також підтверджується показами потерпілої ОСОБА_6 , поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; висновками судово-медичної експертизи № 894 від 30.12.2013 року та № 783 від 23.01.2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 були завдані тілесні пошкодження які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень; висновком судової автотехнічної експертизи №70/27-160 від 25.04.2014 року, з якого вбачається, що дії водія автомобіля «Фольцваген транспортер» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1, 16.11 і дорожнього знака 2.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням події даної ДТП та іншими доказами по справі.
Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 про те що судом першої інстанції невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на те, що ОСОБА_6 фактично завдано більш тяжкі тілесні ушкодження, ніж середнього ступеню тяжкості.
Так, ухвалюючи вирок та вирішуючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції правомірно поклав в його основу висновки судово-медичної експертизи № 894 від 30.12.2013 року, після проведення якої, з огляду на тривалий час лікування потерпілої ОСОБА_6 , за клопотанням останньої судом призначено додаткову судово-медичну експертизу № 783 від 23.01.2015 року, з наданням експерту документів, які не досліджувались ним при проведенні експертизи від 30.12.2013 року.
При цьому, висновки обох експертиз містять аналогічні результати відносно тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої ОСОБА_6 , які носять ознаки середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_15 підтвердив надані їм висновки, надавши відповідні пояснення.
Таким чином, судом першої інстанції належним чином перевірялись доводи потерпілої про спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Колегія суддів погоджується і з висновками суду про відсутність підстав для призначення та проведення комплексної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні з огляду на відсутність суперечностей у висновках основної та додаткової судово-медичних експертиз, які містять аналогічні результати з приводу тяжкості спричинених потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , у повному обсязі з`ясував усі обставини скоєного кримінального правопорушення та дав належну оцінку висновкам судово-медичних експертиз, визнавши, що ОСОБА_6 були завдані тілесні пошкодження які відносяться саме до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд керувався вимогами ст.65 КК України та у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює, має дружину і неповнолітнього сина; наявність пом`якшуючої покарання обставини визнання вини та відсутність обтяжуючих покарання обставин і обрав покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у вигляді обмеження волі, із позбавленням обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог закону, врахував всі обставини справи і призначив обвинуваченому справедливе та достатнє для його виправлення покарання.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього акту амністії підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що він має на утриманні малолітню дитину, а отже вбачаються підстави для застосування до обвинуваченого положень п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.
При цьому ст. 8 Закону України Про амністію у 2014 році та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" не містять заборон щодо застосування акту амністії до осіб, які не відшкодували завдані злочином збитки, а тому доводи потерпілої про неправомірне застосування до ОСОБА_7 Закону України Про амністію у 2014 році колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги прокурора про зміну вироку суду відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з не зазначенням в його резолютивній частині, що необхідно вирішити долю речового доказу у кримінальному провадженні автомобілю «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , що не було вирішено судом першої інстанції при його ухваленні, є слушними.

Так, відповідно до вимог ст.368 ч.1 п.12 КПК України суд при ухваленні вироку вирішує питання про майно, на яке накладено арешт, речові докази і документи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою старшого слідчого СВ Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, майором міліції ОСОБА_16 (а.к.п.46 Т.2), в якості речового доказу, в тому числі було визнано і автомобіль марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України та який належить йому відповідно до довідки Центра надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського району Державтоінспекції Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30.10.2014р. №14/1208-2539 (а.к.п.51 оборот Т.1).

Вказаний автомобіль було передано на зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 під розписку, під час досудового розслідування (а.к.п.18 Т.2).

Як вбачається з оскарженого рішення суду, долю вказаного речового доказу автомобіля марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , суд першої інстанції не вирішив при ухваленні вироку. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні, в частині вирішення долі речового доказу у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , а саме залишення власнику автомобіля марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у відношенні ОСОБА_7 , засудженого за ст.286 ч.1 КК України змінити, зазначивши в його резолютивній частині, що речовий доказ автомобіль марки «Фольцваген транспортер», д/з НОМЕР_1 , підлягає залишенню його власнику гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно даних Центра надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Нікополь, Орджонікідзе, Марганець, Нікопольського та Томаківського району Державтоінспекції Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30.10.2014р. №14/1208-2539 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3