ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

ІМЕНЕМ України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі судового засідання ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

захисника ОСОБА_1,

розглянула 30 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за їхніми касаційними скаргами на вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 2 лютого 2015 року.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2014 року засуджено

ОСОБА_2, 1991 р. н., громадянина України, судимого 13.10.2010 за ч. 2 ст. 186 КК України на 2 роки обмеження волі, звільненого 26.01.2012 умовно-достроково на 7 місяців 16 днів, уродженця та мешканця міста Баштанка Миколаївської області,

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку та покладенням обов'язків, передбачених пп. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_3, 1995 р. н., громадянина України, який відповідно до положень ст. 89 КК України не має судимості, уродженця та мешканця міста Баштанка Миколаївської області,

- за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- на підставі ст. 70 КК України остаточно за сукупністю злочинів на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку та покладенням обов'язків, передбачених пп. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнані винуватими в тому, що в ніч на 09.09.2014 на різних вулицях м. Баштанка Харківської області вони незаконно, за попередньою змовою групою осіб, заволоділи автомобілями «ВАЗ» ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а перший із засуджених ще й самостійно викрав з двох останніх транспортних засобів автомагнітоли вартістю по 700 грн кожна.

Апеляційний суд Миколаївської області 02.02.2015 скасував цей вирок в частині призначення покарання та ухвалив новий, яким призначив обом засудженим такі ж покарання, як і суд першої інстанції, але без застосування положень ст. 75 КК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а ОСОБА_3, посилаючись на ті ж підстави, - скасувати обидва судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ч. 4 ст. 289 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1, який підтримав скаргу засуджених, та думку прокурора про законність й обґрунтованість оскаржених рішень, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають та в касаційних скаргах засуджених не оспорюються.

Довід засуджених про незаконність вироку через те, що мотивом їх злочинів було здобуття коштів для матері ОСОБА_2 на операцію необґрунтований, оскільки не стверджується дослідженими в суді доказами та не впливає на кваліфікацію їх дій.

Викрадення автомагнітоли не охоплюється складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як про це помилково стверджує в касаційній скарзі ОСОБА_3, отже кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 185 і ч. 2 ст. 289 КК України є правильною, а передбачених ч. 4 ст. 289 КК України підстав для звільнення засуджених від кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння транспортними засобами не встановлено, до того ж таких заволодінь було здійснено декілька, а не вперше.

Апеляційний суд, розглянувши доводи скарги прокурора щодо м'якості призначеного місцевим судом покарання, обґрунтовано задовольнив її, та врахувавши у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особи засуджених призначив кожному з них більш суворе покарання, яке колегією суддів касаційного суду визнається справедливим.

Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374, 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, при розгляді даної справи не було допущено.

Зважаючи на зазначене, керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 2 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без зміни, касаційні скарги останніх - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9