Справа №1-33/2007
ВИРОК ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

22 січня 2007 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Ільченка О.І., при секретарі -
Волошиній А.В., з участю прокурора - Луценка М.В, адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
як представника потерпілої, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Прилуки кримінальну справу про обвинуваченняОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
с Полова Прилуцького
району, АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, не одруженого, працюючого ІНФОРМАЦІЯ_2, з середньою
освітою, раніше не судимого, за ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2006 року
близько 19 год. 20 хв.
підсудний ОСОБА_3,
керуючи автомобілем ВАЗ-2101 д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі зі сторони м. Прилуки в сторону с. Замістя
Прилуцького району, перед в'їздом в с.
Замістя, в умовах обмеження видимості ввімкненим світлом фар стоячого в
зустрічному напрямку автомобіля Деу-Сенс, не врахував дорожньої обстановки, в
темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечної
швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати його і безпечно
управляти ним, внаслідок чого не зміг своєчасно виявити на своєму шляху
перешкоду, чим порушив п.п. 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху в
результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_4, який лежав на проїжджій частині
дороги і який в результаті ДТП
загинув.

Підсудний ОСОБА_3 в судовому
засіданні свою вину за пред'явленим обвинуваченням визнав повністю та пояснив,
що 07.10.2006 року близько 19 год.
30 хв. він керував належним йому автомобілем ВАЗ-2101 та їхав в с. Замістя зі
сторони м. Прилуки. Разом з ним їхав ОСОБА_5. Швидкість руху автомобіля була
близько 70 км/год. Наближаючись до с.
Замістя він побачив стоячий автомобіль в зустрічному напрямку з увімкненим
дальнім світлом фар. Він увімкнув ближнє світло фар, та коли у стоячому
автомобілі увімкнулося також ближнє світло, то на своїй смузі руху побачив
лежаче тіло. Виконувати маневр не було можливості, а гальмуванням не вдалося
уникнути наїзду на лежаче тіло. Автомобіль зупинився на потерпілому. Спроби
надати потерпілому допомогу позитивних
результатів не дали, бо він помер на місці. Пізніше експертизою встановлено, що
потерпілий знаходився в стані тяжкого алкогольного отруєння. Решетник повністю
відшкодував матеріальну та моральну шкоду матері загиблого, сплативши 7000
грн., в скоєному кається, просить не
позбавляти його волі та водійських прав.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_2. в судовому засіданні вважає, що
вина підсудного в ненавмисно скоєному ним злочині повністю доведена, але
просить врахувати безпосередню позицію потерпілої яка не має до підсудного
будь-яких претензій та просить суворо його не карати.

Після
роз'яснення судом вимог ст. 299 КПК України підсудний заявив клопотання, проти чого не заперечували прокурор та інші
учасники процесу не досліджувати матеріали справи, а тому суд визнав
недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин, так як такі ніким
не оспорюються.

Оцінюючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як
порушення правил безпеки дорожнього руху або
експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть
потерпілого.

Щире каяття в скоєному, сприяння розкриттю злочину, добровільне
відшкодування заподіяної шкоди суд визнає
обставинами, що пом»якшують покарання підсудного.

Обставин, які б обтяжували покарання
ОСОБА_3судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є
тяжким злочином; особу винного, як таку, що займається суспільно-корисною працею та виключно позитивно характеризується за місцем
роботи, проживання і проходження служби
(а.с. 74, 97, 105-106), вперше притягується до кримінальної відповідальності
та має молодий вік (а.с. 65, 73).

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що для виправлення
підсудного та попередження скоєння ним нових
злочинів міра покарання повинна бути обрана у вигляді позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами з випробуванням.

Питання про речовий доказ повинно бути вирішено в порядку ст. 81 КПК
України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК
України та призначити йому покарання у вигляді
4-х (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування
призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з
іспитовим строком на 1 рік 6 місяців якщо він протягом
визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України засудженого зобов'язати періодично з»являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ по справі - автомобіль ВАЗ-2101, д.н.з. НОМЕР_1, залишити в законному володінні та розпорядженні
ОСОБА_3 (а.с.37-38).

Міру запобіжного заходу засудженому залишити попередню - підписка про
невиїзд до вступу вироку в законну силу.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький міськрайонний суд
протягом 15 діб з моменту проголошення даного вироку.

Головуючий О.Ільченко