Справа № 341/252/15-к
Провадження № 11-кп/779/137/2015
Категорія ст. 420 ч. 2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні доповнену апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду від 19 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя АР Крим від 26 грудня 2012 року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2014 року, ОСОБА_7 засуджена за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 420 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати адміністративно-господарські посади, пов`язані з фінансово-економічною діяльністю строком на 3 роки.

ОСОБА_7 звернулась до суду з клопотанням про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме: громадськими роботами, штрафом, виправними роботами покладаючись на розсуд суду, а також просила звільнити її від додаткового виду покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з фінансово-господарською діяльністю на 3 роки, мотивуючи його тим, що відбула більше ? частини призначеного судом покарання та стала на шлях виправлення.

Ухвалою Галицького районного суду від 19 лютого 2015 року у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно вимог ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, яке призначається в межах строків, установлених в Загальній частині КК України для даного виду покарання, однак штраф, про який просила засуджена, до таких покарань не відноситься, оскільки не носить строковий характер. Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що в матеріалах особової справи відсутні будь які дані про відшкодування засудженою збитків.

Що стосується заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання виправними роботами, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки контроль за виконанням вказаного покарання здійснюється за місцем проживання засудженого, а з матеріалів особової справи вбачається, що засуджена проживала у АР Крим, з якою у зв`язку з її тимчасовою окупацією, на сьогоднішній день не врегульовані на законодавчому рівні правовідносини, тому органи виконання покарання України не зможуть контролювати відбування засудженою покарання.

В доповненій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить ухвалу Галицького районного суду від 19 лютого 2015 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що при винесенні рішення судом не було враховано, що вона своєю поведінкою повністю довела своє виправлення, намірів повертатись до АРК немає, тому на її думку невідбута частина покарання може бути змінена на виправні роботи.

Крім того, засуджена вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву її матері, із змісту якої вбачається, що вона зобов`язується сплатити за засуджену матеріальні збитки за вироком суду в сумі від 5000, 00 грн. до 10000, 00 грн., а тому необгрнутовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання на штраф.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині Кодексу для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Отже, законодавцем визначено, що застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є не обов`язком, а правом і така заміна може бути застосована за певних умов.

Заміна невідбутої частини покарання більш мяким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Суду під час розгляду зазначених клопотань слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодільних організаціях, а також наміри засудженого щодо залучення до суспільно корисної праці.

Відповідні роз`яснення містяться і у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року №2, де зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та становлення засудженого на шлях виправлення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 була засуджена вироком Гагарінського районного суду м. Севастополя АР Крим від 26 грудня 2012 року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 квітня 2014 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 420 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати адміністративно-господарські посади, пов`язані з фінансово-економічною діяльністю строком на 3 роки.

Станом на 19.02.2015 р. ОСОБА_7 відбула більше 1/2 строку призначеного судом покарання.

За час відбування покарання в СІЗО м. Сімферополь за вищевказаним вироком засуджена характеризувалась посередньо, порушувала режим тримання, за що притягувалась до дисциплінарної відповідальності. В СІЗО м. Львів також притягувалась до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму тримання. Крім того, за час відбування покарання в Галицькій виправній колонії №128 накладалось два стягнення за зберігання заборонених предметів. Оголошувалось одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_7 на безпідставну відмову у задоволенні її клопотання про заміну їй невідбутої частини покарання на штраф не заслуговують на увагу, так як не ґрунтуються на вимогах закону. Так, зокрема, передумовою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, є фактичне відбування засудженим одного з двох основних, строкових, загальних видів покарань: обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, тобто заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може поширюватись тільки на строкові види покарань, оскільки такий вид покарання як штраф виконується одноактно та не може бути поділений на чітко позначені частини, тому і замінити якусь невідбуту частину такого покарання не уявляється можливим.

Доводи апеляційної скарги про необхідність заміни ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки згідно вимог ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Контроль за виконанням покарання здійснюється за місцем проживання засудженого. З матеріалів особової справи вбачається, що засуджена до ухвалення вироку проживала у м. Севастополі, АР Крим, територія якої на сьогоднішній день є окупованою, а тому, відповідно контролювати відбування засудженою покарання органами виконання покарань України є неможливим.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 537 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
доповнену апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Галицького районного суду від 19 лютого 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну їй невідбутої частини покарання більш м`яким без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2