ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 19 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року щодо нього.

За вищевказаним вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у зв'язку з закінченням строків давності та провадження у справі закрито.

Ухвалою апеляційного суду вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 квітня 2010 року близько 23 год. 00 хв., знаходячись в будинку АДРЕСА_1, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_2, у ході якої завдав їй легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи свої доводи посилається на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та зазначає, що вирок не відповідає вимогам ст. 334 КПК України, оскільки не наведено мотивів неврахування доказів сторони захисту, у тому числі його пояснень, показань свідка ОСОБА_3, а також пояснення експерта, не наведено обґрунтувань про наявність у нього умислу на завдання тілесних ушкоджень, не конкретизовано форму вини. Також фактично посилається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що апеляційний суд на ці порушення уваги не звернув.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_2 зазначає про необґрунтованість доводів засудженого та просить судові рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку місцевого суду судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

У зв'язку з цим, перевірка доводів засудженого ОСОБА_1 про однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року, до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

При перевірці матеріалів справи касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним у їх сукупності із дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності.

Так, в основу вироку обґрунтовано покладено послідовні показання потерпілої ОСОБА_2, надані нею у судовому засіданні, яка зазначала, що у ході конфлікту ОСОБА_1 стискав їй руки, викручував передпліччя, здавлював шию, показання самого ОСОБА_1, який не заперечував сам факт конфлікту між ним та потерпілою, показання свідка ОСОБА_3, який підтвердив, що після події мати подзвонила йому та указувала, що засуджений наніс їй тілесні ушкодження, а коли він приїхав - побачив на її шиї та правій руці почервоніння, ОСОБА_4, який зазначав, що його батько повідомив йому про те, що між ним та ОСОБА_2 відбувся конфлікт. Також судом враховано письмові докази, а саме акт судово-медичного обстеження та висновок судового експерта, які підтверджують характер виявлених у потерпілої легких тілесних ушкоджень. При цьому судом обґрунтовано, що заперечення ОСОБА_1 своєї вини є способом його захисту від пред'явленого обвинувачення.

Оцінка доказів відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Висновки суду щодо оцінки доказів належним чином обґрунтовані, про що у вироку згідно зі ст. 334 КПК України 1960 року наведено докладні мотиви.

У зв'язку з викладеним сумнівів щодо об'єктивності оцінки покладених в основу вироку доказів і дотримання судом вимог ст. 67 КПК України 1960 року, у колегії суддів немає.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Переглядаючи справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції ретельно перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляції, дійшов висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженого у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій. Свої висновки про залишення апеляції без задоволення судом належним чином мотивовано, а ухвала суду апеляційної інстанції є достатньо обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, за матеріалами справи не встановлено.

У зв'язку з наведеним, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді :

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7