Провадження №11-кп/772/501/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2015 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003991 від 03.06.2014р., за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля, Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого: 28.09.1999р. вироком Ленінського райсуду м. Черкаси за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України до 2 років позбавлення волі; 04.09.2000р. вироком Ленінського райсуду м. Чернівці за ч. 2 ст. 143, ст. 43 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення; 15.08.2007р. вироком Заліщівського райсуду Тернопільської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі рішення апеляційного суду перекваліфіковано на ч. 1 ст. 186 КК України та замінено покарання на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 04.04.2011р. вироком Шевченківського райсуду м. Чернівці за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 01.09.2014р. вироком Першотравневого райсуду м. Чернівців на 2 роки позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 09.12.2014р. вирок змінено, призначено 1 рік позбавлення волі;

визнано винним та призначено покарання за ст. 190 ч. 2 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 визначено покарання з урахуванням невідбутої частини покарання за ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 09.12.2014р., шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого та призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами.
За участю прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду, 03.06.2014 року близько 15:30 год. ОСОБА_7 з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_10 , матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебували біля будинку № 62 по вул. Островського в м. Вінниці. Там вони зустріли незнайомого їм раніше хлопця ОСОБА_9 , в руках якого була сумка з ноутбуком. В цей час у них виник злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном. Реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків, ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, повідомили ОСОБА_9 про те, що вони приїхали з Донбасу, перевіряють осіб на причетність до сепаратизму та попросили дати їм перевірити ноутбук на наявність заборонених програм. При цьому ОСОБА_7 та особа на ім`я ОСОБА_10 , відкрито пригрозили ОСОБА_9 застосувати до нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме, усно пригрозили, розбити даний ноутбук на голові ОСОБА_9 в разі, якщо останній добровільно його не віддасть. Потерпілий ОСОБА_9 дуже злякався за своє здоров`я, так як він не мав можливості протистояти їм, оскільки дані особи фізично більші, старші за віком і кількісно переважали над ним, тому ОСОБА_9 передав невстановленій особі на ім`я ОСОБА_10 на його вимогу ноутбук марки «НР 255G1» разом із сумкою. Заволодівши таким чином майном потерпілого, ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном на власний розсуд.
Згідно висновку експерта № 758 від 22.09.2014 р., ринкова вартість ноутбука марки «НР 255G1» на момент проведення експертизи могла становити 3724 грн.
Своїми діями ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 завдали потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 3724 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність 15.06.2014 року близько 13:30 год. ОСОБА_7 разом з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_10 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, перебували біля будинку № 2, по вул. Гагаріна в м. Вінниці. Там вони побачили раніше незнайомого їм хлопця ОСОБА_11 . ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, підійшли до ОСОБА_11 та під приводом необхідності подзвонити попросили в нього його мобільний телефон. ОСОБА_11 , будучи впевнений в порядності ОСОБА_7 та невстановленої особи на ім`я ОСОБА_10 передав їм свій мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Core», ринкова вартість якого, згідно висновку експерта № 795 від 22.09.2014 року на момент проведення експертизи могла становити 1806,48 грн. В той час, коли ОСОБА_7 відволікав увагу ОСОБА_11 , невстановлений слідством чоловік на ім`я ОСОБА_10 здійснював телефонний дзвінок по вище вказаному мобільному телефону, а потім пішов. Після цього, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_11 , що йому час йти та з місця вчинення кримінального правопорушення зник. В подальшому ОСОБА_7 зустрівся з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_10 та вони спільно розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_7 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1806,48 грн.
В діях ОСОБА_7 міститься склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 2 КК України за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 змінити, перекваліфікувавши його дії на ч. 2 ст. 190 КК України та визначивши мінімальну міру покарання в межах санкції цієї статі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що під час судового слідства були змінені покази потерпілого ОСОБА_9 , який на досудовому слідстві давав інші покази, з яких органами досудового слідства ґрунтувалось обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки ОСОБА_7 намагався ввійти в довіру до потерпілого, розповідав про події на Донбасі, потім просив пройти в прозорий офіс та дати перевірити ноутбук, крім того, попросив телефон у потерпілого для дзвінка і потелефонувавши повернув його назад, а також ОСОБА_7 залишив біля прозорого офісу заставу за ноутбук свою картку «Приватбанку», що свідчить про намагання ввійти в довіру та заволодіти майном шляхом обману.

Також захисник зазначає, що в судовому засіданні не було доведено факту попередньої змови на вчинення злочину, а також ОСОБА_7 не знав та не передбачав, що невстановлена особа на ім`я ОСОБА_10 буде погрожувати потерпілому розбити ноутбук на голові, оскільки про будь-які дії та погрози з ним не домовлявся, а тому не мав прямого та непрямого умислу на грабіж.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та просить перекваліфікувати дії обвинуваченого з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, потерпілого ОСОБА_9 , який не заперечує проти апеляції та пояснив, що він в суді першої інстанції розповів за яких обставин у нього забрали ноутбук, підтвердив, що дійсно особа на ім`я ОСОБА_10 йому говорила, що розіб`є ноутбук в разі відмови віддати його на перевірку, в ході розмови з обвинуваченим ОСОБА_7 почав розуміти, що у нього хочуть забрати ноутбук, був зляканий та переживав, хоча йому ОСОБА_7 і дав картку з «Приватбанку», але як тільки обвинувачені відійшли з ноутбуком, він не став чекати їх повернення, а зразу ж зателефонував брату і пішов до міліції, прокурора, який заперечує проти апеляційної скарги, оскільки вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 з невстановленою особою не змогли ввести в оману потерпілого, хоча і намагалися це зробити і потерпілий віддав свій ноутбук, розуміючи, що його викрадають, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за попередньою змовою є вірною, оскільки це вбачається з їх узгоджених дій по заволодінню майном потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема пояснення потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового слідства в суді першої інстанції, потерпілий ОСОБА_9 дав покази, які дали підстави прокурору внести зміни до обвинувального акту і просити суд перекваліфікувати дії ОСОБА_7 замість ч. 2 ст. 190 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки потерпілий пояснював, що не хотів йти з обвинуваченими щоб вони перевірили його ноутбук, але оскільки вони наполягали, то він злякався, а після того як йому сказали, що розіб`ють ноутбук на голові, він злякався за своє здоров`я, зважаючи на те, що невідомі були старшими нього, переважали фізично та кількісно, а тому він і не чинив опір, одразу як вони відійшли від нього, подзвонив до брата і, взявши документи, пішов у міліцію.

Дані пояснення свідчать про те, що обвинувачені ОСОБА_7 і невідома особа намагалися ввести в оману потерпілого, але потерпілий не погоджувався зразу ж віддати ноутбук, тоді невідома особа пригрозила потерпілому розбити ноутбук на голові, якщо він не віддасть його, залишення ОСОБА_7 картки потерпілому та повернення телефона ОСОБА_7 також не викликало довіру у потерпілого, оскільки на час передачі ноутбука він зрозумів протиправність дій обвинувачених і не став чекати обіцяного повернення ноутбука після перевірки, а одразу ж звернувся до міліції.

Суд апеляційної інстанції оцінює критично пояснення захисника ОСОБА_6 щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 не знав та не передбачав, що невстановлена особа буде погрожувати потерпілому, оскільки вони не домовлялись про погрози.

Обвинувачений ОСОБА_7 знаходився поруч з потерпілим, а тому немає підстав стверджувати категорично, що він не чув погрози, висловлені невстановленою особою, після яких потерпілий віддав ноутбук, хоча до цього не хотів його віддавати, крім того сам обвинувачений в своїх поясненнях не вказував, що у них з невстановленою особою була домовленість на скоєння лише шахрайських дій щодо потерпілого, оскільки він не пояснював, що намагався ввійти в довіру до потерпілого, а стверджував, що невстановлена особа взяла ноутбук у потерпілого після чого вони розпорядились ноутбуком на власний розсуд.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, навівши належні докази та зробивши у вироку обґрунтовані висновки щодо пояснень як потерпілого так і обвинуваченого.

Хоча потерпілий і не заперечив щодо задоволення апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого, але дана обставина не виключає відповідальність за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки його покази свідчать про правильність кваліфікації його дій за що обвинувачений ОСОБА_7 засуджений і підстав для пом`якшення покарання немає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду від 19.03.2015 р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
З оригіналом вірно: