Номер провадження: 11-кп/785/236/15
Номер справи місцевого суду: 500/6924/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2014 року, яким

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області, є громадянином України, не одружений, не працює, проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 12.05.1999 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 140, 44 КК України 1960 року до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України умовно, з іспитовим строком на один рік та штрафом у розмірі 150 грн.;

- 15.02.2001 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2, 3 ст. 140, ч. 1 ст. 229-6, 42, 43 КК України 1960 року до трьох років і шести місяців позбавлення волі;

- 03.07.2002 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2, 3 ст. 185, 70, 71 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

- 19.03.2008 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання 13.03.2012 року,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у вигляді двох років позбавлення волі; на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки і встановленням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання або роботи,

встановив:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 28.06.2014 р., близько 13 год., знаходячись біля будинку №10 по проспекту Леніна у м. Ізмаїлі Одеської області, помітив ОСОБА_10 , яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спала на лавочці. З метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись становищем потерпілої, таємно викрав у неї золоті сережки та каблучку на загальну суму 1375 грн.

В апеляційних скаргах прокурори зазначили, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого, але призначив надто м`яке покарання. При цьому суд не врахував, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів і не обґрунтував посилання на активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції змінити, призначивши обвинуваченому покарання у вигляді двох років позбавлення волі, а заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 просила скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , і повністю апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти обох апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Вина обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена його показаннями, у яких він підтвердив факт та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, внаслідок чого, суд першої інстанції за погодженням зі сторонами судового розгляду, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України прийняв рішення про недоцільність дослідження інших доказів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка),вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся і активно сприяв розкриттю злочину, потерпіла не має до нього претензій у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому дійшов висновку про недоцільність реального відбування покарання обвинуваченим і, призначивши обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнив його від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції видно, що ОСОБА_7 раніше судимий чотири рази за вчинення аналогічних злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений не має бажання ставати на шлях виправлення, і навіть невідворотність покарання, не сприяє попередженню вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання, яке належить відбувати реально.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілої у зв`язку з повним відшкодуванням завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, з урахуванням того, що обвинувачений раніше був чотири рази судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суперечить приписам ст. 65 КК України.

Пунктом четвертим частини першої статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає також, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді двох років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є надто суворим і через це явно несправедливим.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності обставин, що пом`якшують покарання, а також розміру спричиненої шкоди (1375 грн.), обвинуваченому може бути призначене пропорційне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді арешту, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2014 року стосовно ОСОБА_7 , - скасувати та ухвалити новий вирок, яким:

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді трьох місяців арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому до виконання вироку не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4