Справа № 368/1905/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/71/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 14.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
14 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

секретаря судових засідань ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мирівка, Кагарлицького району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_11 та потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого просять вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 змінити, звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням відповідного іспитового строку. Обґрунтовуючи доводи апеляційних скарг щодо суворості ухваленого стосовно ОСОБА_7 вироку, апелянти посилаються на неврахування судом в повній мірі при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання даних про його особу, а саме його щире каяття у вчиненому злочині, похилий вік обвинуваченого, наявність тяжкого онкологічного захворювання. Крім того, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в своїх апеляційних скаргах звертають увагу на відсутність будь-яких претензій з їхнього боку до обвинуваченого та залишення поза увагою судом першої інстанції прохання потерпілих не позбавляти волі обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_8 вказує також на те, що в результаті дорожньо - транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого, загинули дружина ОСОБА_7 та її рідна сестра, що само по собі вже є покаранням для обвинуваченого.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за наступних обставин.

22 червня 2014 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Шевроле Авео» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі поблизу села Мирівка, Кагарлицького району, Київської області, перед виїздом на головну дорогу Стави Черняхів, в порушення вимог п.п. 2.3(б), 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та дорожньої розмітки 1.12 «Стоп-лінія» Правил дорожнього руху, не надав переваги транспортному засобу, що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з автомобілем «Пежо-4008» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Шевроле Авео» ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події, а інший пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень померла в лікарні. Порушення ОСОБА_7 зазначених вище вимог Правил дорожнього руху перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та загибеллю ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та потерпілих, які підтримали подані апеляційні скарги, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши апеляційні скарги та матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що подані потерпілими, обвинуваченим та його захисником апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель двох осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами в їх сукупності, та апелянтами в поданих апеляційних скаргах не оспорюються.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону, врахувавши при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має хворобливий стан здоров`я, обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 .

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з тим, правильно визначивши вид та розмір основного та додаткового покарання в межах санкції ч.3 ст.286 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою обставини, які давали йому підстави для вирішення питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням у відповідності до статті 75 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 має ряд тяжких захворювань в тому числі і онкологічне, що об`єктивно підтверджується медичними довідками( т.1, а.с. 224 - 228.) та в комплексі з його похилим віком, в умовах перебування в місцях позбавлення волі, може призвести до тяжких наслідків. Більш того, судом першої інстанції залишено поза увагою позицію потерпілих, які просили суд визначити ОСОБА_7 покарання без ізоляції його від суспільства, а також фактичні обставини справи, а саме загибель в результаті дорожньо-транспортної пригоди дружини обвинуваченого та її рідної сестри, що само по собі є покаранням для ОСОБА_7 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, скоїв тяжкий злочин з необережності, має виключно позитивну характеристику.

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому судом першої інстанції основного покарання, та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги перераховані вище докази, які могли істотно вплинути на його висновки та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який в даному випадку підлягав застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції необхідно змінити на підставі п.п. 2,4 ч.1 ст.409 КПК України, задовольнивши подані апеляційні скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судді:
_______________ _________________ ___________________
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5