У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду
України в складі :

Пилипчука П.П. - головуючого, Волкова О.Ф., Пінчука М.Г.,

за участю прокурора Коломойцева В.Д. та засудженого
ОСОБА_1, розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
на вирок військового місцевого суду Одеського гарнізону від 15 лютого 2006 року
та ухвалу військового апеляційного суду Південного регіону від 17 серпня 2006
року в кримінальній справі стосовно колишніх військовослужбовців військової
частини ІНФОРМАЦІЯ_5

капітана ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Марксово Немирівського району
Вінницької області року, з вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, має
на утриманні неповнолітню дитину, на військовій службі в якості офіцера з 1993
року,

прапорщика ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, з
середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, на військовій службі в якості прапорщика з
1999 року,

підполковника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Улан-Баторі Республіки Монголія, з вищою освітою, раніше
не судимого, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, на військовій
службі в якості офіцера з 1988 по 2005 рік,

та службовця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Воронежі РРФСР, з вищою освітою, раніше не судимого,
розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а :

Вироком військового місцевого суду Одеського гарнізону
від 15 лютого 2006 року, залишеним без змін ухвалою військового апеляційного
суду Південного регіону від 17 серпня 2006 року, ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 425, ч. 1 ст. 423, ч. 1 ст. 366 КК
України; ОСОБА_2 - у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 410, ст. 15 ч. 2 ст. 410, ч. 1 ст. 423, ч. 1 ст. 366 КК
України; ОСОБА_4 - у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 27 ч. 2 ст. 410 КК України;ОСОБА_3- у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України.

На підставі зазначених статей за сукупністю злочинів
остаточне покарання у відповідності до ст. 70 КК України призначено: ОСОБА_1 -
в виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права займатися
діяльністю, пов'язаною з матеріальною відповідальністю строком на один рік;
ОСОБА_2 - у виді обмеження волі строком на три роки. ОСОБА_3 із застосуванням
ст. 69 КК України покарання призначено у виді позбавлення волі строком на 1 рік,ОСОБА_4 - у виді обмеження волі
строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 замість покарання у виді позбавлення волі
призначено покарання в виді службового обмеження на той самий строк.

На підставі п. “б” ст. 1 та ст. 14 Закону України “Про
амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_1 звільнено від призначеного основного
та додаткового покарання.

Судом, крім того, частково задоволено заявлений
прокурором Одеського гарнізону цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків,
завданих вчиненням злочину. З засудженого ОСОБА_1 на користь військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_6 присуджено стягнути 24 495
гривень.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 протягом 2001-2004 років,
перебуваючи на посаді командира військової частини ІНФОРМАЦІЯ_5, в порушення
вимог керівних документів не вжив належних заходів щодо збереження, підтримання кількісного і
якісного стану військового майна,
попередження його втрат, нестач та розкрадання, своєчасної перевірки наявності
та якості майна, організації зберігання
металічних аеродромних плит АСП-4. Внаслідок халатного ставлення ОСОБА_1 до
виконання службових обов'язків у військовій частині виникла нестача 680
аеродромних металічних плит АСП-4 та 273 металічних напівплит АСП-4 на загальну
суму 24 тисячі 495 гривень. Влітку 2004 року, ОСОБА_1. стало відомо про
виявлення нестачі аеродромних плит та напівплит в зазначеній кількості, однак
відповідних заходів для встановлення причин виникнення нестачі, винних
осіб ним вжито не було. Зловживаючи
службовим становищем, ОСОБА_1 вирішив приховати факт нестачі військового майна.
З цією метою затвердив звіт інженерно-аеродромної служби військової частини
ІНФОРМАЦІЯ_5 з неправдивими відомостями про передачу Петровській сільраді
аеродромних плит та напівплит у кількості відповідно 680 та 273 штук та подав
цей звіт в інженерно-аеродромну службу вищого командування. Зазначені дії
ОСОБА_1 завдали істотної шкоди, яка полягала у неправомірному списанні
військового майна, викривленні звітності, втраті можливості встановити осіб,
винних у виникненні нестачі.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на
істотне порушення судом кримінально-процесуального закону, просить постановлені
по справі судові рішення в частині вирішення цивільного позову скасувати, а в
іншій частині залишити без змін. Свої вимоги мотивує тим, що присуджена судом
сума відшкодування завищена, оскільки при визначенні вартості плит та
напівплит, експертом не було враховано їх
якісний стан та ступінь зносу. Крім того, на думку засудженого, суд в
порушення вимог кримінально-процесуального закону необґрунтовано поклав нього
обов'язок по відшкодуванню вартості всіх
аеродромних плит та напівплит, виявлених в нестачі.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України Волкова
О.Ф., пояснення засудженого ОСОБА_1, та думку прокурора, який вважав за
необхідне залишити вирок суду без змін, перевіривши доводи касаційної скарги та
матеріали справи, колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду
України дійшла висновку про необхідність задоволення касаційної скарги за
такими підставами.

Військовим судом обставини вчинення засудженими злочинів
встановлені всебічно, повно і об'єктивно. Висновок про доведеність вини ОСОБА_1
у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на безпосередньо
досліджених в судовому засіданні доказах, яким надано належну оцінку. Судом
здійснено правильну юридичну кваліфікацію злочинних дій засуджених. Покарання
засудженому ОСОБА_1. призначене відповідно до передбачених ст. 65 КК України
засад і є таким, що відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Доводи касаційної скарги засудженого про помилковість
встановленої судом вартості аеродромних плит та напівплит, нестача яких виникла
внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до служби, спростовуються експертними
висновками Вінницької торгово-промислової палати від 20 вересня 2004 року. Як вбачається з
матеріалів звіту оцінки вказаного військового майна, визначення його ринкової
вартості проведено експертами у відповідності до діючих в Україні
нормативно-правових актів щодо оцінки майна, з урахуванням його технічного
стану, можливості використання за функціональним призначенням, та ін.
Обґрунтованість експертного висновку про вартість аеродромних плит та
напівплит, розраховану з вартості металобрухту 5-го класу, сумнівів не викликає.

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанції не
досліджено з належною повнотою обставини, пов'язані з розміром матеріальних
збитків від нестачі військового майна та особистою матеріальною
відповідальністю засудженого ОСОБА_1 Так, по справі встановлено факт нестачі
влітку 2004 року у військовій частині ІНФОРМАЦІЯ_5 680 аеродромних металічних
плит АСП-4 та 273 металічних напівплит АСП-4 на загальну суму 24 тисячі 495
гривень та факт викрадення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за пособництва ОСОБА_4 в липні
2002 року 120 аеродромних металічних плит АСП-4 на загальну суму 3600 гривень.
Однак, при вирішенні питання про задоволення цивільного позову прокурора
зазначені обставини досліджені не були, матеріальну відповідальність за
виявлену нестачу військового майна судом покладено на засудженого ОСОБА_1 без
урахування вини ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у виникненні частини цієї нестачі, у
зв'язку з чим вирок суду в цій частині неможливо вважати законним і
обгрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Військової судової колегії Верховного Суду України вважає за необхідне
касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
постановлені по справі судові рішення скасувати в часині вирішення
цивільного позову прокурора, а справу в цій частині направити на новий розгляд
в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 394, 395, 396, 398 КПК
України, колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1
задовольнити.

Вирок військового місцевого суду Одеського
гарнізону від 15 лютого 2006 року та ухвалу військового апеляційного суду
Південного регіону від 17 серпня 2006 року в частині вирішення цивільного
позову військового прокурора Одеського гарнізону до ОСОБА_1 скасувати, справу в
цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства
до суду першої інстанції за місцем проживання засудженого ОСОБА_1

В іншій частині вирок та ухвалу залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

П.П. Пилипчук
О.Ф. Волков М.Г.
Пінчук