Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами обвинуваченого (із змінами та доповненнями) та захисника обвинуваченого кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000833, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.125 КК України, на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
представників потерпілого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 200 /двісті/ годин.
Згідно вироку суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що 13 липня 2014 року близько 19 год. 00 хв. він, перебуваючи по вул.Рівненській в с.Городище Рівненського району Рівненської області, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно застосував фізичне насильство до ОСОБА_8 , завдавши останньому один удар передпліччям правої руки в ділянку правого ока, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на нижній повіці правого ока, садна в ділянці правої носо-губної складки, в ділянці правого кута рота. Після чого, відразу покинув місце події за кермом автомобіля марки "Форд Кур`єр" д.н.з. НОМЕР_1 .
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Також просить долучити до матеріалів провадження цивільно правовий договір від 02.07.2014 року та допитати в суді свідка ОСОБА_11 в режимі відеоконференції. Свою позицію мотивує тим, що суд не дав належної правової оцінки показам безпосередньо допитаних у суді свідків захисту, при цьому, на його думку, обґрунтував обвинувачення виключно на показах потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 які є його друзями. Також зазначає, що судом при розгляді справи було безпідставно відхилено клопотання його захисника про дослідження нового доказу цивільно правової угоди від 02.07.2014 року про виконання ним, ОСОБА_5 , роботи в період з 02.07.2014 року до 31.08.2014 року в містах Закарпатської області та про допит свідка ОСОБА_11 , який міг посвідчити його точне місце перебування в м.Мукачеве Закарпатської області, а не в с.Городище Рівненського району, як стверджує сторона обвинувачення;
- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити покликаючись на неповноту судового розгляду та порушення кримінально процесуального законодавства. Вважає, що без належної вмотивованості прийняв одні, й відхилив інші докази, зокрема докази сторони захисту. Просить дослідити в судовому засіданні цивільно правовий договір та допитати в режимі відеоконференції вказаного в апеляційній скарзі її підзахисного свідка ОСОБА_11 . Крім того, зазначає, що висновки суду про доведеність вини її підзахисного ОСОБА_5 у інкриміновано йому злочині також на підставі висновку експерта і протоколів проведення слідчих експериментів та протоколів одночасного допиту є необґрунтованими, оскільки: висновок експерта не містить вказівки на вину обвинуваченого ОСОБА_5 й в тому ж висновку зазначається, що виникнення тілесних ушкоджень не виключає їх отримання від самопадіння, а зазначені протоколи є неналежними, оскільки відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує покази безпосередньо й покази учасників судового провадження отримує усно.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, доводи прокурора та потерпілого і його представника, які заперечили проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення за наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 , висновок суду першої інстанції про доведеність його вини в умисному нанесенні ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, з пояснень потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що 13.07.2014 року він з друзями близько 18 год. приїхали на дачу в с.Городище Рівненського району й близько 19год. він, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 поїхали велосипедами в магазин. Рухаючись по вулиці та об`їжджаючи калюжу вони виїхали на середину дороги. Відразу ж за ними рухався автомобіль. Коли автомобіль порівнявся з ними, то вікно автомобіля відчинилось й з нього в їхню адресу нецензурно лаявся ОСОБА_15 . Обігнавши велосипедистів, автомобіль зупинився, з нього вийшов ОСОБА_5 і почав кричати й нецензурно висловлюватись в адресу хлопців. На його прохання ( ОСОБА_8 ) спокійно пояснити їм у чому проблема, ОСОБА_5 підійшов до нього ближче і наніс йому удар ліктем правої руки в ділянку правого ока. Вказує, що втримавшись на ногах, відійшов назад та взявся за голову. З машини вийшов також й батько ОСОБА_5 ОСОБА_15 і теж почав нецензурно лаятись та погрожувати. В цей час ОСОБА_13 записав номер автомобіля, на якому їхав ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_13 дав покази, аналогічні показам ОСОБА_8 , ствердивши час, місце та обставини заподіяння ОСОБА_8 умисних легких тілесних ушкоджень.

Аналогічні покази встановлено судом й з відтвореного у судовому засіданні аудіозапису показів на досудовому слідстві свідка ОСОБА_12 , останні повністю узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 .

Крім того, винність ОСОБА_5 у інкримінованому йому за ч.1 ст.125 КК України злочині стверджується й належно дослідженими, оглянутими та оголошеними у ході судового засідання іншими доказами.

Так, згідно довідки з травмпункта № 4054 від 14.07.2014 року у ОСОБА_8 зафіксовано забій м`яких тканин лиця, гематома повіки, осадження шкіри. (а.с.20-21);

З висновку судово медичного експерта № 690 від 14.07.2014 року вбачається, що у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді крововилива на нижній повіці правого ока, саден в ділянці правої носо-губної складки, в ділянці правого кута рота, які виникли від дії тупого предмета, могли утворитися у вказаний в обставинах справи термін (13.07.2014 року) й як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.19);

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.08.2014 року з фототаблицею вбачається, що потерпілий показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.29-30);

З протоколу проведення слідчого експерименту від 15.09.2014 року з фототаблицею вбачається, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (а.с.35, 36, 41, 42);

Отже, показання потерпілого та свідків узгоджуються з вищевказаними доказами (довідка з травмпункта №4054, висновок судово медичного експерта № 690).

Крім того, згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2014 року (а.с.78,79), від 15.08.2014 року (а.с.80, 81), від 19.08.2014 року (а.с.82, 83) свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_8 впевнено впізнали ОСОБА_5 , як особу що завдала удару ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, досліджені в ході апеляційного розгляду цивільно правовий договір надання послуг № 02/07/14, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ "ВПК Україна" від 02.07.2014 року та пояснення обвинуваченого щодо ненанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, не спростували вище зазначених доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Не визнання обвинуваченим вини у скоєному колегія суддів, як і суд першої інстанції розцінює як спосіб захисту останнього від інкримінованого йому злочинного діяння, з метою уникнення покарання за вчинене.

Колегія суддів розцінює критично доводи захисника обвинуваченого, що висновки суду про доведеність вини її підзахисного ОСОБА_5 у інкримінованому йому злочині встановлені на підставі протоколів проведення слідчих експериментів та протоколів одночасного допиту є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує покази безпосередньо й покази учасників судового провадження отримує усно.
Таке тлумачення захисником приписів ч.1 ст.23 КПК України є некоректними, оскільки безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону особисто дослідити в судовому засіданні всі зібрані у кримінальному провадженні докази шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису.
Між тим, судом встановлено, що протоколи проведення слідчих експериментів, протоколи одночасного допиту, як і інші докази по справі були безпосередньо оголошені судом першої інстанції у судовому засіданні, наведеним доказам була дана належна оцінка у ході розгляду кримінального провадження.
Тому, вказані докази, на думку колегії суддів, вірно взяті судом до уваги для встановлення істини у кримінальному провадженні.
Доводи захисника обвинуваченого, що висновки суду про доведеність вини її підзахисного ОСОБА_5 у інкриміновано йому злочині також на підставі висновку експерта є необґрунтованими, оскільки висновок експерта не містить вказівки на вину обвинуваченого ОСОБА_5 й в тому ж висновку зазначається, що виникнення тілесних ушкоджень не виключає їх отримання від самопадіння не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду кримінального провадження.
Висновок експерта є одним із засобів доказування, що сприяє повному, всебічному та неупередженому дослідженню обставин кримінального правопорушення, постановленню та ухваленню законних і обґрунтованих судових рішень.
В експертному висновку відповідно до приписів ч.3 ст.102 КПК України вказано, що експерта попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України. Об`єктивність та обґрунтованість висновків зазначеної експертизи сумнівів в колегії суддів не викликає.
Так, в ч.1 підсумків вказаної експертизи судово медичний експерт ОСОБА_16 вказує, що у гр. ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, наводячи перелік останніх, зазначає, що виникли вони від дії тупого предмету могли утворитися у вказаний в обставинах справи термін, а в ч.2 підсумків зазначає, що як кожне окремо, так і у своїй сукупності вказані тілесні ушкодження відносяться до легких, тобто покликання обвинуваченого та його захисника на відсутність у висновку експерта вказівок, які б стверджували вину ОСОБА_5 у заподіянні легких тілесних ушкоджень - свого підтвердження не знайшли.

Згідно з ч.2 ст.22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів, а також на реалізацію процесуальних прав.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений та його захисник під час розгляду справи судом першої інстанції не порушували питання про визнання зазначеного висновку експертизи неналежним доказом та призначення повторної судово - медичної експертизи.

Водночас в поданих апеляційних скаргах як обвинувачений так і його захисник питання визнання висновку судово медичної експертизи неналежним та недопустимим доказом не ставили, а апеляційний суд згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу також покликання обвинуваченого що суд не дав належної правової оцінки показам безпосередньо допитаних у суді свідків захисту, при цьому, на думку останнього, обґрунтував обвинувачення виключно на показах потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_12 й ОСОБА_13 які є його друзями.
Колегією суддів встановлено, що підстав оговорювати ОСОБА_5 у свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не було. Останні попереджувались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.
Щодо безпідставного неврахування, на думку обвинуваченого та його захисника, судом першої інстанції показів свідків захисту, то колегія суддів розцінює такі твердження критично. Так, суд дослідив покази свідків захисту зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та встановив, що вони очевидцями подій злочину 13.07.2014 року не були, а наведені ними доводи про перебування обвинуваченого ОСОБА_5 на Закарпатті на момент вчинення ним злочину свого підтвердження не знайшли та спростовуються сукупністю інших зібраних та проаналізованих як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, доказів.
Показання ОСОБА_15 (батька обвинуваченого) щодо перебування сина 13.07.2014 року у Закарпатті суд розцінює як спосіб надати можливість сину уникнути кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини в кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України.
Істотних порушень вимог кримінально процесуального законодавства, які б тягнули безумовне скасування вироку по справі не встановлено.
Відповідає вимогам ст.65 КК України і призначене ОСОБА_5 покарання, яке обране з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, який позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Виходячи з обставин вчинення злочину та даних про особу ОСОБА_5 , суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність застосування щодо особи обвинуваченого покарання у виді громадських робіт.
Враховуючи наведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 (із змінами та доповненнями) та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її повного тексту судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3