Справа № 466/2377/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2

у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004725 від 26.12.2013 року, щодо обвинувачення

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Улан-Уде Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з неповною середньою освітою, раніше судимого 11.11.2013 року Галицьким районним судом м.Львова за ст.185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 1 190, 00 грн. (штраф не сплачений), -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4

представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_3 , 25.12.2013 року маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в цілях особистого збагачення, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , таємно викрав у ОСОБА_7 ноутбук марки «Леново» сірого кольору, вартістю 3000 гривень, балонову куртку чорного кольору з синіми полосами вартістю 900 гривень, гаманець вартістю 250 гривень, в якому знаходились гроші в сумі 700 гривень, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4 850 гривень.

Отже, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчинено повторно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, 06.04.2014 близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_8 , повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном із корисливих мотивів, перебуваючи поблизу торгового центру "Арсен", що на проспекті Чорновола у м.Львові, шляхом ривка із рук потерпілого ОСОБА_9 , заволодів його мобільним телефоном, марки «Нокіа», моделі «5228», вартістю 400 гривень, із сім - картою «Київстар», на рахунку якої було 40 гривень, після чого, ігноруючи вимоги потерпілого про повернення телефону, покинув місце події. Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 440 гривень.

Отже, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що він знайомий з ОСОБА_7 майже два з половиною років, а ОСОБА_11 знає не більше як місяць. 25.12.2013 року він дійсно викрав речі у квартирі, де проживав ОСОБА_7 , однак в подальшому повенув потерпілому балонову курточку та гаманець.

06.04.2014 року він також поблизу супермаркету "Арсен", що на проспекті Чорновола у м.Львові викрав у ОСОБА_11 телефон, який в подальшому разом з ОСОБА_12 продали на радіоринку, що на вул.Б.Хмельницького у м.Львові.

У вчиненому щиро розкаюється, не може пояснити чому він це вчинив.

Будучи у суді потерпілий ОСОБА_7 підтвердив факт викрадення у нього майна та часткове повернення, а саме курточки та гаманця. Щодо призначеної міри покарання, то просив врахувати, що він з обвинуваченим прмирився і просить суворо не карати.

Будучи у суді потерпілий ОСОБА_6 зі згоди своїх батьків, які перебували у залі судового засідання, пояснив, що знає ОСОБА_3 2-3 тижні та бував у нього вдома. ОСОБА_7 бачив у той день вперше. 06.04.2014 року він їздив разом з обвинуваченим та потерпілим у транспорті та в обідню перерву відвідував маму на роботі на вул.Варшавській у м.Львові. Після цього вони пішли прогулятися до супермаркету "Арсен", що на пр.Чорновола та перед головним входом до магазину ОСОБА_3 вирвав у нього з рук модільний телефоні побіг у сторону "Арсену". Він також зайшов до "Арсену" та шукав його, але не знайшровши поїхав до ОСОБА_3 на квартиру. В той день він так і не дочекався ОСОБА_13 та не отримав назад мобільного телефону.

Представник малолітнього потерпілого ОСОБА_14 будучи у суді пояснила, що 06.04.2014 року син дійсно приходив на роботу до неї та просив гроші, але вона йому не дала. Десь після 15.00 год з сином телефонний звязок перервався та його відшукали на квартирі обвинуваченого ввечері і вже о 20.00 год син був удома.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, та потерпілих і законного представника малолітнього потерпілого.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч.2 ст.186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, оскільки обвинувачений своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, його посередню характеристику з місця проживання, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин, які б обтяжували покарання, суд не вбачає, вважає, що покарання слід обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, та остаточно визначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Із врахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, його виправлення, на думку суду, можливе тільки в ізоляції від суспільства.

Речовий доказ по справі баланова курточка чорного кольору

, гаманець чорного колоьору, які знаходиться на зберіганні у камері зберігання Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області - повернути потерпілому ОСОБА_12 .

Підлягає до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України у Львівській області № 4/49 від 15.02.2015 року у розмірі 293 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим та засудити:

за ч.2 ст.185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з 24 лютого 2015 року з моменту його затримання.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Речовий доказ по справі - баланова курточка чорного кольору, гаманець чорного колоьору, які знаходиться на зберіганні у камері зберігання Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області - повернути потерпілому ОСОБА_12 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України у Львівській області за № 4/49 від 15.02.2015 року у розмірі 293 грн. 40 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Львова.

СуддяОСОБА_1