Номер провадження: 11-кп/785/224/15
Номер справи місцевого суду: 500/6881/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року яким:

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Виноградне Белградського району Одеської області, громадянин України, працюючий торговим представником в ПП Добуш, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права

керування транспортними засобами строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання строком 2 роки.

Стягнуто зі ОСОБА_10 :

- на користь ОСОБА_8 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_11 , 140 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 1000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди в розмірі франшизи, встановленої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а всього стягнути 141 000 грн.

- на користь держави в особі Ізмаїльської міської ради для перерахування комунальному закладу Ізмаїльська міська центральна лікарня 22 856,36 грн.

- на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальній сумі 3 390,66 грн.
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку районного суду 27 лютого 2014 року, приблизно о 07:50 годині, в м. Ізмаїлі Одеської області водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21099, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по просп. Суворова з боку вул. Репіна в напрямку вул. Короленко та в порушення вимог п. п. 13.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, навпроти будинку № 184 по просп. Суворова в м. Ізмаїлі Одеської області скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину просп. Суворова по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право по ходу руху транспортного засобу.

В результаті ДТП потерпілий пішохід ОСОБА_11 отримав закриту внутрішньочерепну

травму у вигляді важкого забою головного мозку в області зорового бугра правої півкулі з

порушенням зору - гемианоопсії, осередкового підшкірного крововиливу тім`яно-потиличної області та травму правої ноги у вигляді закритого перелому стегнової кістки у середній третині, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості тілесних

ушкоджень.

В апеляції захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_12 вважає, що вирок районного суду в частині цивільного позову ОСОБА_8 про стягнення 140 000 грн. моральної шкоди і 1000 грн. матеріальної та в частині стягнення на користь держави в особі Ізмаїльської міської ради для перерахування комунальному закладу Ізмаїльська міська центральна лікарня 22 856,36 грн. за лікування потерпілого незаконний та необґрунтований у зв`язку з порушенням закону та невідповідністю фактичним обставинам кримінального правопорушення. Просить вирок в частині цивільного позову змінити, а саме, відмовити в задоволені цивільного позову заявленого прокурором про відшкодування 22 856,36 грн. та зменшити суму стягнення моральної шкоди за позовом ОСОБА_8 .

Заслухавши виступ доповідача, захисника ОСОБА_9 , потерпілої Кох та її захисника, які просять не задовольняти апеляційні скарги, виступ прокурора, який заперечував у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Вина засудженого ОСОБА_10 в тому обсязі як це визнав суд, встановлена доказами, приведеними у вироку, яким дана належна оцінка.

Вирок у відношенні ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, оскільки судом прийнято мотивоване рішення по справі.

Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ст. 286 ч. 2 КК України правильна, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Міра покарання йому призначена у відповідності до вимог Закону, з урахуванням ступені тяжкості скоєного злочину, суспільної небезпеки , даних про особу підсудного.

Судом при призначені покарання ОСОБА_10 було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, що він раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується, пом`якшуючи покарання обставини, а саме щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, і з урахуванням викладеного суд правильно прийшов до висновку про призначення покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки і з застосуванням ст. 75 та 76 КК України до основного покарання.

Правильно суд першої інстанції задовольнив цивільний позов прокуратури в інтересах держави та стягнув витрати з ОСОБА_10 витрати за лікування потерпілого у розмірі 22 856,36 грн. та витрати на залучення експертів 3 390,66 грн.

Також правильно суд першої інстанції задовольнив цивільні позови потерпілої ОСОБА_13 до ОСОБА_10 і стягнув 140 000 грн. моральної шкоди і 1000 грн. матеріальну шкоду.

Твердження захисника в апеляційних скаргах про те, що, вирок необхідно змінити в частині позову та стягнути менший розмір моральної шкоди на користь потерпілої., що суд не врахував вимоги розумності та справедливості й значно завищив розмір відшкодування моральної шкоди, що суд не врахував всі обставини та докази по позову, що суд необґрунтовано залишив позов без розгляду до страхової компанії, що обвинувачений має батьків, які находяться на його утримання,що заробіток його складає 800 грн. і він не спроможний виплатити таку суму, колегія суддів не приймає до уваги оскільки суд першої інстанції при стягненні моральної шкоди врахував в достатній мірі моральну шкоду яку було завдано злочином і обставини події та лікування дитини та душевні страждання які зазнав син та потерпіла у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Крім того, дитина стала інвалідом та потребує дальшого лікування та затрат

Цивільні позови про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції задовольнив і колегія суддів вважає, що суд задовольнив позови правильно виходячи з обставин події і представлених доказів по позову.

Твердження захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_12 про те, що суд першої інстанції в порушення вимог діючого законодавства належним чином не обґрунтував та не вмотивував своє рішення в частині стягнення на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 150000 грн. спростовуються матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції стягнув компенсацію моральної шкоди в сумі 140 000 тисяч грн., оскільки доводи, наведені представником потерпілого в судовому засіданні суду першої інстанції заподіяння йому моральної шкоди, знайшли своє підтвердження. Суд першої інстанції при стягненні моральної шкоди врахував характер злочину, глибину душевних страждань потерпілого, часткове відшкодованої моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., також керувався принципами розумності та справедливості, суд врахував також фізичну біль та страждання, які потерпілий зазнав, у зв`язку з пошкодженням здоров`я внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 , те що він зараз лічиться та в подальшому потребує лікування

Приймаючи рішення про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, районний суд суд врахував представлені потерпілим докази. Крім того, суд взяв до уваги матеріальне становище обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом на правовій основі.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження захисника Янковської про те, що суд першої інстанції не правильно стягнув зі ОСОБА_14 22.856 грн 36 коп. матеріальну шкоду, витрати на лікуванням потерпілого, що цю шкоду повинна виплатити страхова компанія. Згідно вироку, обвинувачений цей позов, про стягнення 22.856 грн 36 коп., витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_11 визнав повністю.

Потерпілий та прокурор вправі ставити позов до виних осіб і вимагати повернути кошти витрачені на лікування. В судовому засідані представник малолітнього потерпілого та цивільний позивач відмовились від позову до страхової компанії про стягнення шкоди і заявили позов до обвинуваченого.

На підставі викладеного, будь-яких нових обставин, що дають підставу для скасування чи зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404-406, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 9 грудня 2014 року без змін.

Судді апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2

/підписи/ ОСОБА_4

ОСОБА_3

Копія вірна

Суддя ОСОБА_2