Єдиний унікальний номер 185/5924/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з Харківського слідчого ізолятору та Дружківського міського суду Донецької області в зал суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000864, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Грабове Шахтарського району Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 260 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
17.10.2014 року обвинувачений ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, маючи намір на вступ до незаконного збройного військового формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки», прибув до штабу ДНР в м.Донецьк, який був розташований в приміщенні «Телецентру» по вул. Куйбишева, 61, - та надав свої особисті данні та контактний номер телефону. Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, обвинувачений ОСОБА_5 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанні його цілей і завдань. Для подальшої участі в незаконному збройному формуванні невстановленою особою в період з 20 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року на час несення служби по охороні захопленого збройним формуванням самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» телецентру, обвинуваченому ОСОБА_5 передавалось у використання засоби зв`язку та вогнепальна зброя: автомат «Калашникова», - та набої до нього. В період часу з 20 жовтня 2014 року по 20 листопада 2014 року обвинувачений ОСОБА_5 виконував накази свого безпосереднього командира по здійсненню визначених йому завдань по охороні незаконно захопленого «Телецентру», розташованого по вул. Куйбишева, 61 в м.Донецьк.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ст. 260 ч.2 КК України, як участь в діяльності не передбачених законом України збройних формувань.
15 травня 2015 року між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , в присутності захисника була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання.
Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався співпрацювати з органами досудового розслідування.
Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочині, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив суду, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання й затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі, просив затвердити зазначену угоду.
Прокурор просив затвердити угоду в підготовчому судовому засіданні.
Захисник також просив затвердити укладену між прокурором та обвинуваченим угоду про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.
Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 від 15.05.2015 року і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років зі звільненням обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності вимог ст. 75 КК України, та покладення на останнього обов`язків, передбачених п.2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 15 травня 2015 року укладену між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області та обвинуваченим ОСОБА_5 за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.260 ч.2 КК України.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 260 ч.2 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки: сповіщати органам кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Скасувати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з під варти негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, а саме:
- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1