У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кармазіна
Ю.М. і Коротких О.А.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.,

захисників

ОСОБА_1 і
ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в місті Києві 13 травня 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи в суді першої інстанції, касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_3 та в його інтересах захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Херсонської
області від 21 грудня 2008 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Миколаєва, жителя села Леніне Баштанського району Миколаївської області, такого, що не має
судимості, -

засуджено за:

- ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки;

- ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч. 2 п. п. 6, 12 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання - позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією всього
майна, яке є його власністю.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця Миколаївської області, жителя смт Братське Миколаївської області, такого, що не має судимості, -

засуджено за:

- ч. 4 ст. 187 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч. 2 п. п. 6, 12 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з
конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів ОСОБА_7 визначено остаточне покарання позбавлення волі на
строк дванадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя міста Генічеська Херсонської
області, такого, що не має
судимості, -

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки зі
звільненням на підставі ст. 75 КК України
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та з
покладенням на нього у відповідності до вимог ст. 76 КК України обов'язків не виїжджати за межі України без дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти про зміну місця
проживання та періодично з'являтися до цих органів на реєстрацію.

За вироком суду стягнуто:

- з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_9 4400 гривень на покриття заподіяної
злочинами матеріальної шкоди;

- на користь потерпілої ОСОБА_9 на покриття моральної шкоди одноособово: з ОСОБА_3 - 10800 гривень, з ОСОБА_7 -
10800 гривень, з ОСОБА_8 - 4000
гривень;

- з ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 також стягнуто
судові витрати у відповідних розмірах на користь
експертних установ.

ОСОБА_3, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 засуджено за злочини, вчинені ними за таких обставин.

5 квітня
2007 року близько 24-ї години ОСОБА_3,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8, будучи в стані
алкогольного сп'яніння та перебуваючи біля магазину «Струмок», розташованого по проспекту 200
років Херсону, 9 в місті
Херсоні, побачили на руці ОСОБА_10 перстень-печатку і домовилися між собою шляхом грабежу заволодіти цим
перснем. За домовленістю між ними ОСОБА_8 залишився на
вулиці для того, щоб повідомити
співучасників про появу потерпілого. Коли ОСОБА_10 вийшов на вулицю, ОСОБА_8 повідомив про це по
телефону ОСОБА_7 і ОСОБА_3, а ті зустріли потерпілого біля розташованого
неподалік магазину «Ритуальні послуги», вийшовши за межі домовленості, за
попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад на ОСОБА_10, збили його з ніг й почали бити його - ОСОБА_7 завдавав численних
ударів ногами по голові, а ОСОБА_3
вдарив по голові скляною пляшкою, що
розбилася. Після того вони перетягли ОСОБА_10 за магазин, де з метою умисного
вбивства із корисливих мотивів продовжували завдавати ногами удари по голові. Вважаючи, що всі дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_10 вони
виконали, ОСОБА_3 і ОСОБА_7 заволоділи належним потерпілому
перснем-печаткою, срібним ланцюжком з хрестиком, мобільним телефоном «Сіменс»,
годинником «Орієнт» та гаманцем з грішми, а всього на загальну суму 5000 гривень. Потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у виді переломів
кісток носа та черепа з ураженням головного
мозку, від яких він 12 квітня 2007 року помер.

Крім того, ОСОБА_3 в
серпні 2006 року в зруйнованому приміщенні насосної станції в селі Леніне Баштанського району
Миколаївської області знайшов
бойові припаси - сім патронів до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,6 мм,
які перевіз до міста Херсона та незаконно, без передбаченого законом дозволу зберігав в кімнаті будинку АДРЕСА_1 за місцем свого тимчасового
проживання.

У
касаційному поданні прокурор, який брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, порушує питання про скасування вироку
апеляційного суду внаслідок м'якості призначеного
ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання. Прокурор вважає, що покарання всім засудженим визначено невірно, без урахування тяжкості
вчиненого злочину, наслідків, які настали, невизнання ОСОБА_8 своєї
провини. Не враховано також думки потерпілого
щодо покарання засуджених, а також того, що шкоду не відшкодовано.

Захисник ОСОБА_11 у своїй
касаційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_3, просить вирок апеляційного суду змінити - перекваліфікувати
дії його підзахисного з ч. 2 п. п. 6, 12 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України з визначенням йому більш
м'якого покарання, ніж те, що призначено судом першої
інстанції. На його думку, при обранні покарання
слід врахувати всі обставини, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_3 Крім того, захисник
вважає, що з обвинувачення слід виключити заволодіння мобільним телефоном та годинником, оскільки ці обставини не
доведені, та прийняти рішення про відповідне зменшення розміру
відшкодування. Вважає, що наявними у справі доказами не доведено умислу ОСОБА_3 на умисне вбивство ОСОБА_10 та на попередню змову з ОСОБА_7 на вчинення цього злочину, що має враховуватися при кваліфікації дій засуджених.
Посилається на те, що в справі також
немає доказів про заволодіння ОСОБА_3 мобільним телефоном і годинником.

У касаційній скарзі
захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також порушується
питання про зміну вироку щодо їх сина ОСОБА_3 і виключення рішення про вчинення умисного
вбивства ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_7 Посилаються на
відсутність доказів, які б
підтверджували вказані обставини.

У касаційній скарзі захисники
ОСОБА_7 і ОСОБА_2 просять скасувати вирок
апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_7 з направленням справи на новий
судовий розгляд у зв'язку з тим, що під час судового розгляду не було повно і
всебічно досліджені всі обставини справи, в зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку про кваліфікацію дій засуджених, і як наслідок - невірного призначення
покарання. Зокрема, не встановлено
причинного зв'язку між діями засудженого та причинами настання смерті потерпілого, не з'ясовано, чи
своєчасну і необхідну медичну допомогу
було надано останньому. На їх думку, дії ОСОБА_7 були спрямовані на заволодіння золотою каблучкою, а не
на умисне вбивство. При обранні
покарання не враховано пом'якшуючих відповідальність обставин, зокрема, молодий вік ОСОБА_7, дачі на досудовому
слідстві правдивих показань, часткове покриття заподіяних збитків.

Засуджений ОСОБА_3 у своїй
касаційній скарзі просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати з
направленням справи на новий судовий розгляд
з метою ретельного розгляду справи та перегляду кваліфікації його дій.
Він не заперечує своєї винності у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263
і ч. 4 ст. 187 КК України, але вважає, що за умисне вбивство з корисливою метою його засуджено незаконно. На його думку, ніяких доказів, які б свідчили про домовленість
між ним і ОСОБА_7 про намір вчинити
умисне вбивство, у справі немає. Просить прийняти рішення з урахуванням його щирого каяття,
часткового відшкодування шкоди та наявності батьків, які потребують його
допомоги.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, прокурора
Казнадзея В.В., який підтримав касаційне подання, пояснення захисників ОСОБА_1
і ОСОБА_2, які підтримали касаційній скарги, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційних скарг і подання, колегія суддів вважає,
що вони задоволенню не підлягають.

Судом
правильно встановлено фактичні обставини справи та зроблений обґрунтований
висновок про доведеність винності ОСОБА_3,
ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні
злочинів. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом
порядку та перевірених судом доказах.

У
судовому засіданні ОСОБА_3 і ОСОБА_7 винним себе у вчиненні злочинів визнали
частково, а ОСОБА_8 своєї вини не визнав. Так, ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно
в серпні 2006 року в селі Леніне знайшов патрони, які перевіз до міста Херсона
і зберігав за місцем свого проживання. 5 квітня 2007 року він разом з ОСОБА_8
та ОСОБА_7 уживали алкогольні напої, а коли пішли до магазину, то побачили там
чоловіка, як в подальшому стало відомо це був ОСОБА_10, звернувши увагу на його
перстень. Він разом з ОСОБА_7 вирішили заволодіти перснем того чоловіка, однак
ОСОБА_8 про це не повідомили. Вони попросили ОСОБА_8 повідомити їх телефоном,
коли ОСОБА_10 вийде з приміщення. Через деякий час ОСОБА_8 зателефонував і
повідомив, що чоловік вийшов на вулицю, тоді вони разом з ОСОБА_7 напали на
потерпілого, збили з ніг, стали наносити удари ногами у голову, він також
спричинив удар порожньою пляшкою по голові. Потім зняли з пальця перстень,
забрали гаманець із куртки потерпілого. Згодом розпорядилися майном на власний
розсуд.

ОСОБА_7 у
судовому засіданні дав по суті аналогічні показання.

Із
показань ОСОБА_8 у судовому засіданні вбачається, що він бачив у кімнаті
ОСОБА_3 патрони. Про подію 5 квітня 2007 року він повідомив, що він не знав про
наміри ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на заволодіння майном ОСОБА_10 ОСОБА_7 спитав його, чи
бачив він чоловіка, який зайшов до приміщення гральних автоматів і попросив
зателефонувати і повідомити, коли останній вийде з цього приміщення. Він
погодився на прохання ОСОБА_7 і повідомив, що той чоловік вийшов на вулицю.
Після того ОСОБА_7 сказав йти йому додому. Потім бачив у ОСОБА_3 і ОСОБА_7
ланцюжок з хрестиком та перстень, а також банківські картки.

Однак,
винність ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні злочинів підтверджена наявними у
справі доказами.

Так, у
ході досудового слідства, зокрема при проведенні слідчих дій за участі
захисника, ОСОБА_12 показав, що вони втрьох з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 перебували неподалік магазину, де
побачили потерпілого і звернули увагу на наявний у нього перстень, тоді у них
виник умисел на його заволодіння. Він спостерігав, коли ОСОБА_10 вийде з
приміщення залу гральних автоматів і повідомив про це ОСОБА_7, а після того
пішов до будинку останнього. Через кілька хвилин він зустрівся з ОСОБА_3 і
ОСОБА_7, вони показали йому речі, якими вони заволоділи, і дали 50 гривень.

ОСОБА_3 на
досудовому слідстві пояснював, що вони разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пили на вулиці
пиво й побачили ОСОБА_10 Після того вони вирішили заволодіти перснем цього
потерпілого. ОСОБА_8, якому доручили слідкувати за ним, зателефонував ОСОБА_7 і
повідомив, що ОСОБА_10 йде у їх сторону. Коли потерпілий підійшов до них, вони
напали на нього, збили з ніг, стали наносити удари ногами по голові, також він
ударив ОСОБА_10 порожньою пляшкою по голові, заволоділи його майном. Із грошей,
які відібрали у ОСОБА_10, вони дали ОСОБА_8 50 гривень, а рештою майна
розпорядилися на власний розсуд, в тому числі здійснили того ж вечора покупки у
магазині, розрахувавшись за допомогою платіжних карток. Ці показання ОСОБА_3
підтвердив у ході відтворення обстановки та обставин події і детально
розповівпро обставини вчинення злочину.

Із
показань потерпілої ОСОБА_9 убачається, що її чоловік ОСОБА_10 був інвалідом,
оскільки у нього була відсутня рука. Останній раз він їй телефонував 5 квітня 2007 року близько 23-ої години, а
наступного дня вона розшукала його у лікарні з важкими тілесними ушкодженнями.
У чоловіка було викрадено матеріальні цінності на загальну суму 5 000 гривень.

Свідок
ОСОБА_13 повідомив, що він навчався разом з ОСОБА_3, у якого бачив перстень і
попросив його продати йому. Згодом цього персня у нього було вилучено
працівниками міліції, що підтверджено даними протоколу виїмки. Потерпіла
ОСОБА_9 впізнала вилучений у ОСОБА_13 перстень як такий, що належав її чоловіку
ОСОБА_10.

Наявними
у справі даними встановлено, що зазначений перстень виготовлено із сплаву
золота і срібла, його вага становить 13, 56 грами, вартість 3000 гривень.

Згідно з
даними висновку судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_10 було виявлено
відкриту черепно-мозкову травму, ці ушкодження віднесено до категорії тяжких
тілесних, небезпечних для життя.
Причиною смерті ОСОБА_10 став відкритий перелом кісток черепа з
ураженням головного мозку.

Під час
огляду місця проживання ОСОБА_3 було виявлено та вилучено сім патронів, які
відповідно до висновку судово-балістичної експертизи визнано боєприпасами до
нарізної вогнестрільної зброї.

Також під
час огляду місця проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_8 було виявлено порожню пляшку
з-під коньяку, гаманець та джинси
ОСОБА_3 із слідами бурого
кольору. Під час проведення впізнання ОСОБА_9 впізнала вилучений гаманець як
такий, що належав її чоловіку ОСОБА_10. Висновком судово-імунологічної
експертизи було встановлено, що виявлена на джинсах ОСОБА_3 кров походить від
ОСОБА_10 Крім того, було встановлено, що пляшку коньяку купляв у ніч події
ОСОБА_8, розрахунок за цей товар було проведено відібраною у потерпілого
платіжною карткою, що встановлено із показань свідка ОСОБА_14, а також із даних
письмових доказів. На вилученій пляшці було виявлено відбитки слідів пальців
рук ОСОБА_8

Судово-психіатричною
експертизою встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 хронічними психічними
захворюваннями не страждали і не страждають, тому суд правильно визнав їх
осудними.

Сукупність
цих та інших наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_7 вчинили розбійний напад за
попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних
ушкоджень, та умисне вбивство з корисливих мотивів за попередньою змовою групою
осіб, а ОСОБА_8 вчинив грабіж за попередньою
змовою групою осіб. Тому викладені у скаргах доводи про незаконність засудження
ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на
увагу й суперечать матеріалам кримінальної справи.

Наведені
у скаргах доводи про те, що винність
ОСОБА_3 і ОСОБА_7 у вчиненні з корисливих мотивів за попередньою змовою
умисного вбивства не підтверджена зібраними у справі доказами, а також те, що в
їх діях був відсутній умисел на вчинення цього злочину, колегія суддів оцінює
критично. У вироку суду проаналізовано аналогічні за змістом доводи, їх
спростовано з наведенням ґрунтовних мотивів. У даному випадку колегія суддів
погоджується з такими висновками суду першої інстанції про те, що про умисел
ОСОБА_3 і ОСОБА_7 на вбивство
ОСОБА_10 свідчить характер застосованого насильства до особи похилого
віку, яка мала фізичні вади - відсутність руки, заподіяння ними ударів протягом
тривалого часу ногами у життєво важливий орган людини - голову. Також про передню змовою цих засуджених
свідчить узгодженість їх дій, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень,
локалізація тілесних ушкоджень.

Викладені
у скаргах доводи про те, що зібраними у справі доказами не підтверджено
заволодіння годинником та мобільним телефоном ОСОБА_10 колегія суддів також вважає
необґрунтованими. Дані про кількість та вартість викраденого у потерпілого
майна було встановлено із показань його дружини ОСОБА_9, у суду не було підстав
сумніватися у її показаннях. Тому їх правильно було визнано достовірним
джерелом доказів і покладено в основу
вироку.

Кваліфікація
дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст.
187, ч. 2 п. п. 6, 12 ст. 155 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 п. п.
6, 12 ст. 155 КК України і ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.
Міра покарання цим засудженим обрана з дотримання вимог ст. 65 КК України з
урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності вчинених ними
злочинів, даних про їх особу, усіх обставин справи. Колегія суддів вважає, що в
даному випадку така міра покарання буде сприяти виправленню та перевихованню
ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 й попереджуватиме вчинення з їхнього боку нових
злочинів. Тому покарання не підлягає зміні, як про це порушується питання у
скаргах і поданні.

Порушень
норм кримінально-процесуального законодавства України, які б тягли зміну чи
скасування постановлених у справі судових рішень, не виявлено.

Виходячи
з наведеного, колегія суддів вважає, що в задоволенні касаційних скарг
засуджених та їх захисників, а також касаційного подання прокурора має бути
відмовлено.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, касаційні скарги засудженого ОСОБА_3, захисників
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок
Апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2008 року щодо ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без
зміни.

С у д д і:

Паневін В.О. Кармазін Ю.М. Коротких О.А.