Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/455/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2015 року м. Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника адвоката - ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_12

обвинуваченого - ОСОБА_13

обвинуваченого - ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000158 щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 та прокурора на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2015 року яким,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, неодруженого, працюючого слюсарем ТОВ «Фомальгаут-Полімін», м. Київ, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Корсунка Тальнівського району Черкаської області, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого слюсарем ТОВ «Фомальгаут-Полімін», м. Київ, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою 9 класів, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, неодруженого, працюючого слюсарем ТОВ «Фомальгаут-Полімін», м. Київ, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 /двох/ років іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, неодруженого, працюючого слюсарем ТОВ «Фомальгаут-Полімін», українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого по АДРЕСА_3 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 /одного/ року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі ст. 100 КПК України, вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнано винними та засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.

Між ОСОБА_11 та жителем смт. Новоархангельськ Кіровоградської області ОСОБА_9 склалися давні неприязні відносини за час спільного проживання останнього з його рідною сестрою ОСОБА_16

03.05.2014 року перебуваючи в м. Києві у ОСОБА_11 виник намір помститися ОСОБА_9 за образу своєї сестри. Розуміючи, що йому самостійно реалізувати свій умисел не вдасться, він попросив про допомогу своїх друзів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які перебували на той час в м. Києві та ОСОБА_14 , який перебував в с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області.

В подальшому, отримавши їх згоду на допомогу, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , прибули до с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, де зустрілись з ОСОБА_14 .

Після цього, на автомобілі «ЗАЗ-Віда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , під керуванням останнього, приблизно о 03.00 год. 04.05.2014 року прибули до домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване по АДРЕСА_4 .

Зайшовши на подвір`я домоволодіння ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали стукати у двері та кликати ОСОБА_9 вийти з будинку, але коли останній не відреагував на вказані дії, то ОСОБА_11 шляхом розбиття скла вхідних дверей будинку відчинив дверні запори та вони всі в чотирьох проникли у житловий будинок. Виявивши ОСОБА_9 в одній з кімнат будинку ОСОБА_11 , з метою помсти, почав наносити йому удари кулаками рук в обличчя та тулуб, при цьому вимагав від ОСОБА_9 , щоб останній в подальшому не ображав його сестру.

Після побиття ОСОБА_9 у ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме цінних речей, які знаходилися у будинку ОСОБА_9 .

Разом з тим, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 не зможе один протидіяти їх діям, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вступили у злочинну змову направлену на відкрите викрадення чужого майна та ігноруючи вимоги ОСОБА_9 припинити протиправні дії, почали діяти спільно та умисно, з метою обернення його майна на власну користь.

З цією метою, реалізуючи спільний намір на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , ОСОБА_14 став на проході між кімнатами, цим самим не давав можливості ОСОБА_9 вийти з кімнати та покликати на допомогу, в свою чергу ОСОБА_13 почав тримати ОСОБА_9 за руки, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, щоб не дати змоги останньому припинити їх протиправні дії, а ОСОБА_12 діючи спільно умисно, почав обшук кімнат та речей ОСОБА_9 , де з кишені штанів, які знаходилися на столі в кімнаті відкрито заволодів грошима в сумі 1000 грн., з тумби відкрито заволодів грошима в сумі 500 грн. та золотою каблучкою-обручем вагою 1,92 г. вартістю 450 грн. за 1 грам., на суму 864 грн.

В свою чергу ОСОБА_11 , підтримуючи єдиний злочинний умисел, діючи умисно, спільно почав обшук кімнати ОСОБА_9 , де з тумби в кімнаті відкрито заволодів супутниковим тюнером «Winquest 4100C» вартістю 250 грн. та кольоровим телевізором «Thomson 21DCB06KH», вартістю 540 грн., який спільно з ОСОБА_12 виніс з кімнати. Надалі ОСОБА_14 , підтримуючи єдиний злочинний умисел, бажаючи доведення протиправних дій до кінця, вийшов з будинку та відчинив багажник власного автомобіля «ЗАЗ-Віда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , для завантаження у нього речей здобутих злочинним шляхом, які належать ОСОБА_17 на праві приватної власності.

З викраденим майном ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зникли, чим спричинили ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3154 грн.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їм покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Свої доводи прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання районний суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вчинений обвинуваченими злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Разом з тим, зазначає, що обвинуваченими не відшкодовано шкоду потерпілому ОСОБА_9 .
Потерпілий ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати вирок районного суду щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції іншого району Кіровоградської області.
Доводи своєї апеляційної скарги потерпілий мотивує тим, що районним судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, при проведенні судового слідства допущено неповноту судового розгляду внаслідок чого залишились обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення. Разом з тим, апелянт вказує, що у своєму виступі вказав суду на необхідність вивчення додаткових доказів, які можуть істотне мати значення, а суд проігнорував дану обставину. Окрім цього, потерпілий у своїй апеляційній скарзі вказує, що на досудовому слідстві та під час судового розгляду даного кримінального провадження, необхідно було кваліфікувати дії обвинувачених не за ч. 2 ст. 186 КК України, а ч. 3 ст. 187 КК України з додатковою кваліфікацією за ч. 2 ст. 162 або за ч. 2 ст. 296 КК України.
Також вказує, що кримінальне провадження слухалось судом згідно ст. 349 КПК України. В засіданні суд роз`яснив підсудним зміст вказаної статті, але він, як потерпілий, не розумів цих вимог. Оскільки він юридично не грамотний, то надіявся на прокурора. Але прокурор, на його думку, не був зацікавлений у встановлені істини у справі.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної потерпілого ОСОБА_9 , Потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Однак, під час апеляційного перегляду вказаного вироку суду стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що полягають у наступному.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ст. 412 КПК України є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий судовий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.
Так, органами досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
У ході судового розгляду ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнали у повному обсязі в зв`язку з чим суд першої інстанції, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, обмежився лише допитом обвинувачених та дослідженням їх характеризуючих даних.
Прослуховуванням наявного в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації (судове засідання від 06.03.2015 року, а.п.74-78) встановлено, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по фактичним обставинам скоєного ними кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, вину не визнали. Так:

- обвинувачений ОСОБА_18 суду показав, що з будинку потерпілого вони взяли лише телевізор. Забирав телевізор ОСОБА_12 (згідно обвинувального акту телевізор та тюнер забрав ОСОБА_18 ). Гроші, тюнер та золоту каблучку не брали;

- обвинувачений ОСОБА_12 суду показав, що він наніс потерпілому два удари. Потім він побачив телевізор і забрав його. Остальне майно гроші та золоту каблучку він не бачив та не брав;

- обвинувачений ОСОБА_13 суду показав, що він розбив вікна в двох машинах, які були на подвір`ї потерпілого. Потерпілого ОСОБА_9 він за руки не тримав та в його хаті він не був. Білоус ВМ гроші не брав;

- обвинувачений ОСОБА_14 , заперечував: своє знаходження разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у будинку потерпілого, що він стояв на проході між кімнатами, чим не давав можливості ОСОБА_9 вийти з кімнати та покликати на допомогу, викрадення грошей, золотої каблучки та тюнера.

Відповідно до ст.349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Диспозиція ч.3 ст.349 КПК України передбачає, що суд має право, якщо проти цього не заперечують всі учасники судового провадження, можливо визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто розглянути справу за скороченою процедурою.
При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Проте,не зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні фактично не визнали себе виними по фактичним обставинам скоєного ними кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, суд першої інстанції, не досліджуючи докази в повному обсязі, дійшов висновку про те, що вина обвинувачених доведена, а їх дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України.
На думку колегії суддів, таке рішення суду першої інстанції, суперечать вимогам ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та відповідно вимог ст. 415 цього Кодексу є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Крім того, положеннями ст. 56 КПК України регламентовано права потерпілого, в тому числі, відповідно до положень п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 3 ст. 56 КПК України, під час судового провадження потерпілий має право: бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, брати участь у безпосередній перевірці доказів, висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому.
Потерпілим по даному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_9 (а.п. 4 обвинувальний акт).
Прослуховуванням наявного в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації (судове засідання від 06.03.2015 року, а.п.74-78) встановлено, що потерпілий при вирішенні питання, щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, щодо можливости визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, тобто розглянути справу за скороченою процедурою не знав , що й відповісти. Позитивну відповідь надав суду з чиєісь підкаски.
Як пояснив суду апеляційної інстанції в режимі відео конференції потерпілий ОСОБА_9 , він не має юридичної освіти, необізнаний в нормах кримінально-процесуального та кримінального закону, не розумів зміст ст. 349 КПК України та її наслідків.
Крім того, в ході судового розгляду судом першої інстанції по обставинам скоєння обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відносно потерпілого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України , останній допитаний не був, незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення та своєї вини. Крім того, з питань, які задавалися потерпілим обвинуваченим, вбачається, що потерпілий не згодний був і з фактичними обставинами скоєння відносно нього кримінального правопорушення. Неодноразово про це наголошував в суді. У дебатах наполягав на реальній мірі покарання , щодо обвинувачених.

Проте суд першої інстанції не звернувна на це уваги, не надав потерпілому можливості дати пояснення в суді та розглянувши провадження у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, тим самим порушив загальні засади кримінального провадження, закріплені у ст. 7 КПК України, до яких зокрема відноситься забезпечення доведеності вин, забезпечення права на захист, недоторканість житла чи іншого володіння особи, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведнні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, а також вимоги ст. 9 КПК України щодо законності при здійсненні кримінального провадження, оскільки був зобов`язаний всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 415 КПК України, апеляційний суд не входить в оцінку доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що під час судового провадження порушено право потерпілого належним чином скористатися своїми правами під час судового розгляду, та захищати їх на рівні з іншими учасниками судового провадження, оскільки судом безпідставно не надано право дати пояснення у судовому засіданні при розгляді даного кримінального провадження , чим порушені законні права потерпілого, передбачені ст.ст. 56, 58 КПК України, що відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів, не вдаючись до оцінки доказів по даному кримінальному провадженні в силу ч. 2 ст. 415 КПК України, звертає увагу і на те, що під час нового судового розгляду даного кримінального провадження суду першої інстанції при призначенні покарання слід всебічно врахувати обставини скоєння кримінального правопорушення, доводи апеляції потерпілого, в тому числі з приводу м`якості призначеного покарання, яке на його думку є явно несправедливим, оскільки обвинувачені не відшкодували заподіяну матеріальну шкоду.
Тому, за вказаних обставин, за наслідками нового судового розгляду вказаного кримінального провадження, якщо районний суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їм злочину, то з урахуванням позиції потерпілого, призначене їм покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням від відбування покарання з випробуванням, слід вважати м`яким.
Таким чином, виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення потерпілому реалізації його права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2015 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підлягає скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запобіжного заходу, раніше обраного у вигляді особистого зобов`язання, - колегія суддів на даний час не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2015 року щодо обвинуваченихОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати, призначити новий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 залишити попередню - особисте зобов`язання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню у касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4