Справа № 415/3155/14-к
Провадження №11кп/782/76/15
УХВАЛА

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати Апеляційного суду Луганської області з розгляду кримінальних справ в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , розглянула в апеляційному порядку, в м. Сєвєродонецьк Луганської області, у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 20 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста
Лисичанська, громадянина України, розлученого, з повною загальною середньою
освітою, не працюючого, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч.2 ст. 260 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без змін, початок строку відбування покарання ухвалено з 19 серпня 2014 року, тобто з моменту затримання.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним за те що, в квітні 2014 року, точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, на території Луганської області іншою особою було створене не передбачене законами України воєнізоване та збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної злочинної діяльності, з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.
В 20-х числах червня 2014 року, точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, в структурний підрозділ збройного формування, не передбаченого законами України, діючого на території міста Лисичанська Луганської області, на добровільній основі увійшов ОСОБА_8 , який мав умисел приймати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника та його матеріальних коштів, з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.
Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, став приймати активну участь в збройному формуванні, а саме виконував вказівки осіб, які були рангом вище нього.
З червня 2014 року приблизно по 11 липня 2014 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_8 , діючи в складі збройного формування, керуючись прямим умислом, проходив військову підготовку на території ПАТ «Пролетарій» розташованого по вул. Жовтневій м. Лисичанська, де базувалося збройне формування, здійснював несення служби на блокпості, розташованому на в`їзді до міста Лисичанська Луганської області, а також, маючи при собі автоматичну зброю, здійснював несення служби по охороні території Аварійно-рятувальної частини Аварійно-рятувального загону спецпризначення ГУ МНС України в Луганській області у АДРЕСА_2 , незаконно захопленої збройним формуванням, до складу якого входив ОСОБА_8 ..
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Мотивує тим, що досудове слідство й судовий розгляд справи проведено неповно та однобічно, з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, унаслідок чого щодо обвинуваченого було постановлено незаконний вирок.

На підтвердження цієї позиції наводить доводи невинуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, посилаючись на відсутність доказів, показів свідків участі обвинуваченого в незаконному збройного формування, не прийняття до уваги ряду доказів невинуватості обвинуваченого його показів в суді про те що «в незаконне формування попав будучи в стані алкогольного сп`яніння»

На його думку, суд не перевірив належним чином докази, не звернув увагу на порушення кримінально-процесуального закону при їх збиранні і сам допустивши упередженість, дав неправильну оцінку доказів, незаконно постановив щодо обвинуваченого обвинувальний вирок.

Заслухавши доповідача, захисника який підтримав доводи своєї апеляції, обвинуваченого який підтримав доводи апеляції захисника, прокурора який вважав апеляцію захисника необгрунтованою, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обвинувачений ОСОБА_8 провину в скоєні злочину передбаченого ч.2 ст.260 КК України в судовому засіданні не визнав і пояснив, що дійсно він знаходився приблизно з 25-26 червня 2014 року на території незаконного збройного формування під командуванням Мозгового. Ввечері його затримали троє озброєних людей, він був в стану алкогольного сп`яніння і зажадали пред`явити документи. Останні його побили і доставили на територію скляного заводу. Кільки днів він копав окопи, приблизно три або чотири дні, потім його перевезли на територію колишньої військової частини в АДРЕСА_2 , де він знаходився до 11 липня 2014 року і виконував різні роботи. 11 липня 2014 року йому зателефонувала мати і повідомила про те, що помер дядько, після чого його відпустили. На блок посту він не знаходився і зброї у нього не було.
Висновок суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин установлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними в установленому порядку доказами, які всебічно, повно та об`єктивно досліджені, проаналізовані, правильно оцінені судом й викладені у вироку та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що син ОСОБА_11 працював на скляному заводі. Спочатку син говорив, що піде в ополчення, хотів довести, що він чоловік, вона його відмовляла. Але син вирішив довести свою мужність. їй не відоме добровільно лі пішов ОСОБА_12 в ополчення, вона при цьому не була присутня. На її думку син більш після того як був на похоронах ії брата, вже не повертався з ополчення. 18 серпня 2014 року сина затримали працівники міліції. У сина є неповнолітня дитина і він допомагав їй по мірі можливості.
Свідок ОСОБА_13 пояснила в судовому засіданні, що з ОСОБА_11 вони зустрічалися. Він приймав участь в незаконних формуваннях, з якого періоду їй не відоме. ОСОБА_9 їй дзвонив в нічний час і говорив, що знаходиться на скляному заводі. Коли останнього забрали, стало відоме, що ОСОБА_12 пішов в ополчення, вона говорила, щоб він уходив звідти.
Суд критичне оцінив показання обвинуваченого в судовому засіданні, про те, що він знаходився на території незаконного збройного формування під примусом, оскільки його показання спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , яки викривають обвинуваченого в скоєнні злочину. З таким висновком суду в цьому питанні погоджується і колегія суддів, суд прийняв до уваги пізнавальні свідчення ОСОБА_9 в ході досудового слідства які суд перевіряв в судовому засіданні, виясняв обставини його допита так як особисто в протоколах вказував що «з його слів написано все вірно», при цьому заявляв «що у нього не має ні к кому претензій, а саме ні к працівникам міліції, ні к особам, яки його затримали і зі скаргами на нібито незаконні дії з їх боку він не звертався».
Крім того, з апеляції захисника обвинуваченого видно, що її доводи зводяться по суті до переоцінки доказів, яким дана у вироку оцінка у їх сукупності за внутрішнім переконанням суду.

Суперечностей у висновках суду щодо оцінки доказів, які б поставили під сумнів обґрунтованість вироку не має.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, а так само будь-яких даних, що свідчать про істотну неповноту досудового і судового слідства, які були б підставою для скасування вироку, у справі не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу, який раніше не судимий обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин що обтяжують покарання і призначив ОСОБА_8 за ст.260 ч.2 КК України покарання приближене до мінімального, у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, рахуючи таке покарання достатнім для попередження нових злочинів з його боку та його виправлення.

Колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції відповідним вимогам кримінального та кримінального-процесуального закону, матеріалам кримінального провадження і визнає його таким, що не підлягає скасуванню, або зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 20 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: