УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2014 року. слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 на незаконні рішення, дії та бездіяльність слідчих СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 звернулися зі скаргою на незаконні рішення, дії та бездіяльність слідчих СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..
Свою скаргу мотивують тим, що адвокат ОСОБА_4 у встановленому законом порядку уклала 24.11.2014 року угоду з ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, по якому вже був допущений майже три місяці тому в якості його захисника адвокат ОСОБА_7 , останній в якості захисника приймав участь у слідчих та процесуальних діях разом із своїм підзахисним. Відібравши при укладенні угоди у ОСОБА_3 розписку на ім`я слідчого, який проводив досудове розслідування, про відмову від попереднього захисника, адвокат ОСОБА_4 надала слідчому ОСОБА_5 через канцелярію районного відділу міліції разом із своєю заявою оригінали укладеної угоди та власноручно виготовлену заяву ОСОБА_3 про відмову від попереднього захисника, а також надала номерний установленої форми належно оформлений ордер адвоката на захист вказаної особи.
До цього часу захист вказаної особи здійснював адвокат ОСОБА_7 , який приймав разом із своїм підзахисним участь у допитах та слідчому експерименті.
Слідчі СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проводили досудове розслідування, не прийняли ніякого рішення з вказаного приводу, не допустивши до участі у провадженні адвоката ОСОБА_4 , як захисника.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали з викладених в ній підстав, просили задовольнити її в повному обсязі.
Слідчі СВ Кременчуцького РУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.
Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_4 , вивчивши матеріали скарги та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування, особа, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником може бути оскаржено рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих(розшукових) дій.
Так, адвокат ОСОБА_4 є професійним захисником з 1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягом із Єдиного реєстру адвокатів України.
У встановленому законом порядку 24.11.2014 року уклала угоду з ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, по якому вже був допущений в якості його захисника адвокат ОСОБА_7 , який в якості захисника приймав участь у слідчих та процесуальних діях разом із своїм підзахисним.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст.64 Конституції України вказане право не може бути обмежено, а згідно ст.22 Основного Закону, також не може бути і скасоване. Статтею ст.8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії.
Рішенням Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року закріплено право будь - якої фізичної особи на правову допомогу, встановлено, що конституційний припис" кожен є вільним у виборі захисника своїх прав"( ч. 1 ст.59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинувачуваного чи підсудного,а й інших осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, в тому числі і з кримінальних. Таким чином, Конституційний Суд України підтвердив наявність права на захистк&,,усіх фізичних осіб, а не тільки в підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного. Рішення Конституційного Суду України обов`язкове до виконання.
Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року по справі №1- 23/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) встановлено, що відповідно до ст. 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В зазначеному рішенні вказано, що Конституцією України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно - правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод, неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод та надання при цьому можливості використання будь - яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань. Згідно вказаного рішення Конституційного Суду України важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Відповідно до вказаного рішення це право є одним із конституційних, невідє`мних прав людини і має загальний характер, у контексті цієї статті „ кожен має право на правову допомогу" поняття „ кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України, а здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, як зазначено у вказаному рішенні, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права, що підтверджується правовою позицією Конституційного суду України у рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі щодо вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці 5 п.5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь - якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис „ кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" за своїм змістом є загальним и стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин."
Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року по справі № 1- 23/2009 закріплено, що право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, а гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно - правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно - правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.
Згідно мотивувальної частини вищезазначеного Рішення за змістом ст. 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення „ кожен має право на правову допомогу" є нормою прямої дії і, навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації. Це стосується, зокрема, і права свідка на отримання правової допомоги під час допиту у кримінальному процесі та права особи у разі надання нею пояснень у державних органах. Згідно з Конституцією України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Конституційний суд відзначає, що кожній особі, зокрема свідку під час допиту в органах дізнання чи досудового слідства, та особам при наданні пояснень у державних органах, має бути забезпечена реальна можливість отримувати правову допомогу для захисту від можливого порушення права не давати показань або пояснень щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, які можуть бути використані у кримінальному процесі для доведення обвинувачення зазначених осіб.
Згідно п. 1 резолютивної частини зазначеного Рішення положення ч. 1 ст.59 Конституції України „ кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь - якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона потребує. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що положення ч.2 ст.59 Конституції України „для... надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що особа під час допиту її як свідка в органах дізнання, досудового слідства чи дачі пояснень у правовідносинах з цими та іншими державними органами має право на правову ( юридичну) допомогу від обраної за власним бажанням особи в статусі адвоката,що не виключає можливості отримання такої допомоги від іншої особи, якщо законами України щодо цього не встановлено обмежень.
Згідно п. 3 резолютивної частини Рішенням Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року по справі №1-23/2009 рішення Конституційного суду є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Верховна Рада України законом від 01.07.2010 року №2395-У1 внесла зміни до Кримінально процесуального кодексу України щодо права свідка на захисника та іншу правову допомогу. Статтю 44 доповнено частиною такого змісту ,,як захисники свідка, запрошені ним для надання правової допомоги під час допиту чи проведення інших слідчих дій за участю свідка, допускаються особи, які відповідають вимогам ч. 2 і 3 цієї статті. Допуск захисника до участі у справі здійснюється у порядку, передбаченому ч. 5 цієї статті."
Статтю 69-1 КПК України у частині 1 доповнено пунктом 4-1, згідно з яким свідок має право на обраного за власним бажанням захисника під час допиту чи проведення інших
слідчих дій за своєю участю та на іншу правову допомогу в порядку, встановленому законом, а також відмовитися від запрошеного ним захисника. Захисник може запрошуватися свідком, його законним представником, а також іншими особами на його прохання чи за згодою.
Права підозрюваного на захист передбачені ст.ст. 20, 42 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим кодексом. Частиною 2 статті 20 КПК України встановленого, слідчий зобов`язаний забезпечити підозрюваному його право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним захисника. Право на захист підозрюваного, зокрема, також регламентовано ст. 42 КПК України.
Відповідно до ст. 303 КПК України під час досудового слідства можуть бути оскаржені такі рішення, чи бездіяльність слідчого, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 22, 223, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 на незаконні рішення, дії та бездіяльність слідчих СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.
Визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 про не розгляд та ненадання відповіді на заяву адвоката ОСОБА_4 від 24.11.2014 року про допуск її в якості захисника свідка чи підозрюваного ОСОБА_3 , зобов`язати його вчинити певну дію - визнати адвоката ОСОБА_4 захисником ОСОБА_3 з 24.11.2014 року.
Визнати незаконними рішення та дії слідчого СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 про не розгляд заяви адвоката ОСОБА_4 від 24.11.2014 року про допуск її в якості захисника свідка чи підозрюваного ОСОБА_3 та у відмові про допуск її в якості захисника свідка чи підозрюваного ОСОБА_3 , зобов`язати його вчинити певну дію - визнати адвоката ОСОБА_4 захисником ОСОБА_3 з 24.11.2014 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя : ОСОБА_1