АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА Іменем України

27 лютого 2007 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Романова О.В.

суддів: Широкопояса Ю.В., Заліщука М.С.

з участю
прокурора Воронухи Д. С.

потерпілого ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі криміналь­ну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_1 на вирок
Коростишівського районного суду від 07 грудня 2006 року.

Цим вироком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу ст. 89 КК України не судимий, засуджений за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850гривень.

ОСОБА_5, 26
вересня 1980
року на­родження, не судимий, засуджений за ст. 125
ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 500гривень.

ОСОБА_6, 06
листопада 1982 року народження, не судимий, засуджений
за ст. 125 ч.
1 КК
України до штрафу в розмірі 500гривень.

Запобіжний захід всім засудженим був залишений -
підписка про невиїзд.

Стягнуто з засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 у
відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

Відмовлено потерпілому ОСОБА_1 в задоволенні його
позовних ви­мог про стягнення завданої злочином
матеріальної шкоди - за
їх недоведеністю.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 засуджені за вчинення наступного злочину.

Справа № 11-79 Головуючий у суді 1-ї
інстанції Миколайчук В.Л..

Категорія 125
ч.1 КК України Суддя-доповідач Заліщук М.С.

Поблизу с. Кулешівка Коростишівського району розміщені фермерські
гос­подарства "Нектар" та фермерське господарство "Мрія",
які між собою межують. Тривалий час
між працівниками зазначених господарств ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існують особисті неприязнені стосунки на ґрунті
конфліктів господарсь­кого характеру із-за фермерської
діяльності.

12.06.05р., в вечірній час, між працівниками СФГ
"Мрія" та ОСОБА_1 виникло чергове непорозуміння у зв'язку з пропажею
у перших телиці. ОСОБА_1 запропонував
передати ОСОБА_4 щоб той прибув до нього, та особисто пересвід­чився у відсутності в його господарстві телиці.

12.06.05р о 21год. 30хв. ОСОБА_4, разом з іншими
працівниками фер­мерського господарства
"Мрія", серед яких також були ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прибув до господарства ОСОБА_1. Під час з'ясування господарського
непорозуміння щодо місця
знаходження пропалої телиці (розмова відбувалася на ґрунтовій допоміжній
дорозі, що веде до с. Кулешівка),
між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на ґрунті особистих неприязнених стосунків виникла
сварка.

Під час сварки спочатку ОСОБА_4, а потім і присутні його
працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_6
спільно нанесли декілька ударів руками та ногами по тілу ОСОБА_1. В наслідок зазначеного потерпілому
ОСОБА_1 були умисно заподіяні легкі тілесні
ушкодження без короткочасного розладу здоров'я у вигляді підшкірної гематоми та петехіальних крововиливів
в лівій скроневій ділян­ці, синця та садна в лівій виличній ділянці, синця в
правій скроневій ділянці, крово­виливів
в підслизовій оболонці обох губ, садна за лівою вушною раковиною, петен-хіальні
крововиливи в правій надключичній ділянці. Нанесення ударів потерпілому тривало незначний проміжок часу, а сама сварка
припинилась відразу після при­буття
на виклик брата першого - ОСОБА_7,
який пригрозив присутнім за­стосувати мисливську
зброю в разі продовження конфлікту.

В апеляції та письмових доповненнях до неї потерпілий
ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати у зв'язку з невірною
юридичною кваліфікацією дій ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК
України, та неправильним вирішенням заявленого
ним цивільного позову. Зазначив, що суд безпідставно не врахував те, що ОСОБА_4
вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком. Вважає, що
відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
необхідно постановити новий вирок засудивши кожного з них за ст. 296
ч. 2 КК України, збільшити розмір стягнення заподіяної
йому моральної шкоди, задо­вольнити його позов про
стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_1, заперечення
прокурора та засуджених проти апеляції,
перевіривши вирок суду в межах ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні потерпілий
ОСОБА_1 обґрунтовуючи апеляцію пояс­нив, що до 12.06.05р. у нього ніяких
конфліктів з засудженими не було. Його побит­тя вони вчинили безпричинно, з хуліганських спонукань, в
межах села Кулішівка, грубо
порушуючи при цьому громадський порядок, не припиняли ці свої дії трива­лий проміжок часу. Визнав, що раніше вже
з'ясовував стосунки з ОСОБА_4 у зв'я­зку з тим, що худоба першого прибивалася до його отари. Проте не вважає ті
стосу­нки неприязненими

Проте, такі показання ОСОБА_1 щодо спрямованості умислу,
мотивів, ці­лей винних осіб на вчинення щодо
нього хуліганства спростовуються його ж пока­заннями, які він дав в ході розгляду справи судом першої
інстанції.

Так, згідно його показань від 21.07.2006р. (т. 2 а.с.51)
вбачається, що 12.06.05р.
працівники фермерського господарства "Мрія" ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розшукуючи зниклу теличку в черговий раз
звернулися до нього з прохан­ням
оглянути загін з його худобою, що він не дозволив їм зробити. Зазначив, що саме він забажав, щоб ОСОБА_4 особисто з'явився
до нього та впевнився у відсутно­сті зниклої телички. Визнав, що ОСОБА_4, який
приїхав до нього зі своїми працівни­ками,
бажав лише з'ясувати питання про наявність у нього своєї телички. Будь якої агресії чи погроз від ОСОБА_4 та його працівників
на цей час не було. Розповів, що ОСОБА_4
наніс йому удар кулаком в голову лише тоді, коли він став радити йому самому
пасти свою худобу. Тільки після цього його також стали бити ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Аналогічні показання у ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за
виключен­ням того, що вони не визнали факту
побиття потерпілого. Безпосередньо ОСОБА_6 показав, що неодноразово разом з ОСОБА_8 звертався з проханням
до ОСОБА_1 дати їм можливість
впевнитися, що зникла теличка відсутня в його за­гоні. ОСОБА_1 ображаючи їх нецензурною лайкою не дозволив
їм це зробити, відправив за ОСОБА_4.

З показань ОСОБА_4 вбачається, що він має з ОСОБА_1
неприязнені сто­сунки з 1998р. після того, як
останній "прикрив" його бичка. Пояснив, що після зни­кнення в червні
2005р. телички дав розпорядження своїм працівникам розшукати її. Від
працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 взнав, що ОСОБА_1 в образли­вій для них формі не дозволив їм оглянути свій
загін з худобою. Поїхав до потерпі­лого
лише тоді, коли взнав, що той вимагає особистої його присутності при огляді своєї худоби.

При цьому, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що
приїхали до ОСОБА_1 не з метою його побиття а
лише для з'ясування питання щодо зниклої телички.

Про наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 із-за худоби давніх
неприязне-них стосунків підтвердив працівник
міліції - свідок
ОСОБА_9, показання якого обґрунтовано
взяті судом першої інстанції до уваги при постановлені вироку.

Про відсутність умислу у ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
вчинення хуліганства, про не тривалість часу
побиття ними потерпілого свідчать показання на досудовому слідстві та в
судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, які підтвердили, що перші приїхали до
потерпілого в пошуках тели­ці,
побили його в наслідок виниклої між ними сварки, конфлікт тривав декілька хви­лин на значній відстані від жилих будинків с. Кулешівка.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав достовірними вказані показання свідків, оскільки вони узгоджуються в цій частині з показаннями засуджених
та по­терпілого, сукупністю інших досліджених по справі
доказів.

Судом
дії ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
кваліфіковані за ст. 125 ч.
1 КК
України, що колегія суддів вважає правильним. Відповідно до п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 2006р. №
10 "Про судову практику у справах про хуліганство" суди мають
відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного
та обставин учинення ним
кримінально караних дій. За дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, при відсутності ознак хуліганства, що і
було встановлено судом першої інстанції
в ході судового розгляду справи, передбачається відповідальність за зло­чини проти особи.

Висновки суду щодо детальної оцінки доказів, у тому числі
про відкидання показань засуджених про те, що вони не наносили побоїв
потерпілому, є обґрунто­ваними та відповідають
фактичним обставинам справи.

Доводи потерпілого про те, що при постановлені вироку
судом не взято до уваги вчинення ОСОБА_4 нового злочину під час іспитового
строку за попере­днім вироком, позбавлені підстав.

Як свідчать матеріали справи постановами Коростишівського
районного суду Житомирської області від 11.01.
та 16;02.2006р. ОСОБА_4 був
звільнений від відбування як основного так і
додаткового покарання за попереднім вироком. За­значені постанови суду на час
постановляння вироку від 07.12.2006р. щодо ОСОБА_4, а також на час розгляду зазначеної справи в апеляційній
інстанції не скасова­ні. (т.1 а.с. 336, 337, т.2 а.с. 122)

Також не заслуговують на увагу колегії суддів посилання
потерпілого на не­правильність
вирішення судом заявленого ним цивільного позову.

Суд, з дотриманням вимог ст.ст. 64,
323, 328 КПК України правомірно відмо­вив ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про
стягнення завданої злочи­ном
матеріальної шкоди за недоведеністю, так як на їх підтвердження він не надав жодного доказу, який би міг бути взятий судом без
сумнівів до уваги.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди
на користь ОСОБА_1 суд
дотримався вимог ст. 1167 ЦК
України та врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" із
змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 20001 року, щодо доведеності характеру і розміру заподіяної шко­ди, встановлення її у суді доказами, які були
розглянуті, обсягу страждань потерпі­лого. Зменшуючи заявлену потерпілим суму моральної шкоди суд виходив із
засад розумності, виваженості та достатності.

Покарання засудженим ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено судом
у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого
злочину, даних про особи засуджених та всіх обставин справи, у тому чи­слі і тих, на які є посилання в апеляції.

За наведених обставин доводи апелянта безпідставні, так як колегія суддів
не встановила істотних порушень вимог
кримінально-процесуального чи норм матеріа­льного закону, які є підставою для скасування або зміни
вироку суду, стягнення ма­теріальної чи
збільшення суми моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_1
залишити без за­доволення, а вирок Коростишівського
районного суду від 07 грудня
2006 року
щодо засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - без зміни.