В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, з базовою вищою освітою, заміжньої, непрацюючої, маючої на утримані сина 2005 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: 06.02.2012 року Дніпровським районним судом за ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу у сумі 1700 гривень; 21.04.2015 року Дніпровським районним судом за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років позбавленя волі з іспитовим строком на один рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
Здійснюючи свої наміри, ОСОБА_5 , відкрила верхню шухляду дерев`яної тумбочки, яка знаходиться в прихожій, у кв. АДРЕСА_4 , за вищевказаною адресою, та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів викрала 5 (п`яти) ідентичних золотих монет 900 проби 21 карат по 8 (вісім) грамів кожна, з наступним надписом на кожній: з одного боку монети 1 фунт, а з іншого боку Фотографія короля Едуарда та штамп Єгипту, які знаходилися у мішечку темно-синього кольору у вищезазначеній шухляді.
В подальшому, викраденими золотими монетами у кількості 5 штук, ОСОБА_5 розпорядилася на власний розсуд, а саме, заклала викрадене майно у відділення ломбарду Скарбниця, а виручені грошові кошти витратила на власні потреби.
Крім того, 18.05.2014 року, приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи дома, на запрошення у своєї знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_6 в той момент перебувала в іншій кімнаті, а саме, розмовляла по-телефону, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 , вчиненого повторно.
Здійснюючи свої наміри, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, повторно викрала чотири золотих ланцюжки та золотий хрестик, а саме: 2 пошкоджених золотих ланцюжки 750 проби загальною вагою 2,62 грами, загальною вартістю 1 278 гривень 88 копійок; 2 пошкоджених золотих ланцюжки 585 проби загальною вагою 8,36 грами загальною вартістю 3 341 гривень 07 копійок; золотий хрестик (подряпаний) 750 проби загальною вагою 1,06 грами, вартістю 519 гривень 50 копійок, які знаходилися на дерев`яні тумбочці у прихожій квартири АДРЕСА_4 , за вищевказаною адресою, та належать ОСОБА_6 .
Після цього, ОСОБА_5 поклала вищезазначене викрадене майно собі у рюкзак з матеріалу чорного кольору, який знаходився у прихожій на тумбочці, та завдала матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 5139 гривень 45 копійок.
В подальшому, викраденим майном ОСОБА_5 розпорядилася на власний розсуд, а саме, заклала викрадене майно у відділення ломбарду Комод, а вилученні грошові кошти, витратила на власні потреби.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, зокрема будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, не визнала повністю, та пояснила, що дійсно у період часу з 10.05.2014 року по 18.05.2014 року тимчасово мешкала у своєї подруги ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , однак будь-якого майна останньої не викрадала. Так, вони проживали в той час разом в квартирі, сиділи спілкувалися між собою, на різні теми, як давні подруги, інколи вживали алкогольні напої на які їй потерпіла сама давала кошти. Зокрема речі, які вона начебто викрала у потерпілої, остання давала їй сама, аби та здавала до ломбарду, та купувала на них продукти харчування та спиртні напої. Під час проживання між ними жодних конфліктних ситуації не було.
В свою чергу, будучу допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_6 , підтвердила суду обставини скоєння кримінальних правопорушень, викладених в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця, способу та інших обставин їх вчинення. При цьому підтвердила, що дійсно в період часу з 10.05.2014 року по 28.05.2014 року обвинувачена за її згодою, як давня подруга, мешкала в її квартирі, мала від неї ключі. У її власності дійсно перебувало викрадене обвинуваченою майно, яке їй подарував чоловік ОСОБА_7 , який на час злочинів працював на роботі у Єгипті. 19.06.2014 року вона виявила відсутність вказаного майна у квартирі та звернулася до правоохоронних органів.
Крім того, потерпіла зазначила, що особисто вона обвинуваченій вказані речі для здачі до ломбарду, або ж яких не будь інших цілей не передавала, хоча фінансову допомогу безпосередньо грошовими купюрами надавала неодноразово, як близькій подрузі.
Вказані показання обвинуваченої та потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Також, будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що до неї до ломбарду, як експерта-оцінщика, приблизно, у середині травня 2014 року приходила ОСОБА_5 та цікавилася тим, чи приймає даний ломбард золоті монети, на що остання повідомила, що так, однак за певні роки, а саме з 1896 року по 1911 рік, після чого обвинувачена пішла. Обвинувачена доволі частко приносила золоті речі до ломбарду, серед яких були ланцюжки, хрестик та інші.
Крім того, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що норми ст. 63 Конституції України йому зрозумілі, він являється чоловіком потерпілої. У період часу, коли обвинуваченою були вчинені дані злочини він перебував на роботі в Єгипті. Про викрадення їх майна дізнався від дружини, також йому відомо, що у них у квартирі тривалий час мешкала обвинувачена, як подруга дружини, осатаній було відомо про наявність у їхній квартири майна, яке нею було викрадено. Також свідок зазначив, що вказане майно подарував своїй дружині особисто 12.02.2014 року в честь її дня народження.
Вказані показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що її права та норми ст. 63 Конституції України їй зрозумілі, потерпіла являється її донькою. На день народження доньки її чоловік подарував їй в честь дня народження 5 золотих монет. Часті святкування, гуляння для доньки та її сім`ї є не властивими. Матеріальне положення доньки та її родини в фінансовому плані є прийнятним. Про крадіжку дізналася від доньки. Про обставини справи їй також відомо з проведених слідчих дій так, як була присутня при допиті слідчим потерпілої, обвинуваченої. На допиті слідчим безпосередньо самої обвинуваченої, остання свою вину визнала, повідомила, що монети віддала « ОСОБА_11 », однак потім у приватній розмові з обвинуваченою, остання повідомила «не надо вызывать « ОСОБА_11 » это мой грех».
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаного свідка, в частині даних, які характеризують, як особистість потерпілу та її родину, фінансовий стан, притаманний їм спосіб життя визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, однак в іншій частині покази даного свідка суд, виходячи з положень ч. 7 ст. 97 КПК України, не визнає допустимими, оскільки вони надані свідком, як іншою особою стосовно пояснень осіб, у даному випадку обвинуваченої, наданих слідчому під час здійснення ними кримінального провадження, та безпосередньо такі показання свідка не підтверджуються особою, на яку здійснено таке посилання. Крім того, для суду залишається не зрозумілим, на якій правовій підставі, та яких саме норм КПК України , у допиті обвинуваченої слідчим приймала участь свідок.
Серед іншого, будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що являється знайомою, як обвинуваченої, так і потерпілої. Обвинувачена та потерпіла були ліпшими подругами дитинства. Коли потерпіла поламала ногу, обвинувачена мешкала у неї. Матеріальне становище потерпілої добре, у неї всі знайомі постійно позичають кошти. Часті святкування, гуляння для потерпілої та її сім`ї є не властивими. Інколи збиралися з подругами кілька разів на місяць. На день народження потерпілій її чоловік подарував їй в честь дня народження 5 золотих монет. Також у неї були золоті ланцюжки, хрестик. Про крадіжку дізналася від потерпілої. Також була у слідчому відділі, та чула, як обвинувачена, коли говорила з мамою потерпілої, сказала «я хочу сознаться». Після допиту слідчим усі поїхали додому в одній машині, у тому числі обвинувачена, яка протягом руху автомобіля повсякчас просила вибачення у потерпілої. Обвинувачена постійно просила позичити у потерпілої кошти, або ж дати одну моменту, аби закласти до ломбарду.
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаного свідка, в частині даних, які характеризують, як особистість потерпілу та її родину, фінансовий стан, притаманний їм спосіб життя визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, однак в іншій частині покази даного свідка суд, виходячи з положень ч. 7 ст. 97 КПК України, не визнає допустимими, оскільки вони надані свідком, як іншою особою стосовно пояснень осіб, у даному випадку обвинуваченої, наданих слідчому під час здійснення ними кримінального провадження, та безпосередньо такі показання свідка не підтверджуються особою, на яку здійснено таке посилання.
Будучи допитаною, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що потерпіла є її подругою уже майже 15 років, обвинувачену знає, неприязних відносин з останньою не має. Бувала доволі часто дома у потерпілої, здебільшого на вихідні. На день народження чи ювілей весілля у минулому році потерпілій її чоловік подарував їй 5 золотих монет. Також у потерпілої була низка інших золотих прикрас. Обвинувачена деякий час мешкала у потерпілої. Про те, що відносно потерпілої вчинено крадіжку дізналася від неї особисто. Обвинувачена постійно знаходилася в «неадеквате», вживає наркотики. Потерпіла повсякчас позичала обвинуваченій кошти. Матеріальне становище потерпілої добре. Часті святкування, гуляння для потерпілої та її сім`ї є не властивими. Інколи збиралися з подругами і то пили, «чай, кофе, капучино».
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаного свідка, в частині даних, які характеризують, як особистість потерпілу та її родину, фінансовий стан, притаманний їм спосіб життя визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України; в іншій частині покази свідка, безпосередньо самих обставин кримінального правопорушення ні прямо, ні непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.
При цьому, суд також враховує, що згідно ст. 88 КПК України, покази даного свідка з приводу даних, які характеризують особистість обвинуваченої є недопустимими на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.
Поряд з цим, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що його дитина та дитина потерпілої ходять в один класи, вони між собою є знайомим уже 4 роки, між собою мають дружні відносини. У потерпілої було багато золотих виробів, у тому числі монети. Про крадіжку монет обвинуваченою дізнався від потерпілої. Обвинувачену потерпіла називала «сестрою». Відвозив потерпілу з мамою до РУГУ, потім чекав їх в коридорі відділку біля кабінету слідчого. У кабінеті було потерпіла, обвинувачена, мама потерпілої та 2 свідки. Був свідком того, як мама потерпілої та обвинувачена спілкувалися між собою, остання говорила, що не потрібно телефонувати якомусь «цетросу», чи якось так, «это мой грех». Потім, коли їхали додому від слідчого, обвинувачена просила вибачення за те, що вчинила злочин.
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаного свідка, в частині даних, які характеризують, як особистість потерпілу та її родину, притаманний їм спосіб життя визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, однак в іншій частині покази даного свідків суд, виходячи з положень ч. 7 ст. 97 КПК України, не визнає допустимими, оскільки вони надані свідком, як іншою особою стосовно пояснень осіб, у даному випадку обвинуваченої, наданих слідчому під час здійснення ними кримінального провадження, та безпосередньо такі показання свідка не підтверджуються особою, на яку здійснено таке посилання.
Будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що з обвинуваченою знайомий, відносини дружні. Був свідком конфлікту на березі озера між хлопцем та дівчиною в автомобілі «Ніссан», який наносив їй якісь удари. Точно, які не може показати, бо був на відстані 15-20 метрів. В подальшому, дізнався від Ані, що тією дівчиною була обвинувачена, а чоловіком ОСОБА_14 . Обвинувачена пояснила, що між нею та чоловіком був конфлікт з приводу крадіжки майна. Даний чоловік у суді чинив тиск і на нього, як свідка, про що він повідомив правоохоронні органи.
Тож, суд, аналізуючи зміст показань вказаного свідка, вважає їх допустимими, оскільки вони отриманні у відповідності до КПК України, однак враховує, що вони безпосередньо самих обставин кримінального правопорушення в частині часу, місця, способу вчинення ні прямо, ні непрямо не підтверджують їх, або ж існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, а тому не можуть бути прийняті судом, як належні.
Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України вході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
З копії специфікації до договорів 1, 2 № 502142056 від 06.06.2014 року, нова редакція № 3 від 27.06.2014 року (о 15:13:18), договору на надання ломбардом фінансового кредиту (договір 1) та довідок з ломбардів про клієнтів убачається, що дійсно ОСОБА_5 здавала до ломбарду низку золотих виробів під отримання кредиту, зокрема: монета за реактивом (11.05.2014, 07:59:45, дані: 900 золото, загальною вагою - 8,02, чистою вагою - 8, 02, звернуто стягнення 28.05.2014); монета за реактивом (13.05.2014, 20:32:40, дані: 900 золото, загальною вагою 7, 98, чистою вагою 7, 98, звернуто стягнення 26.05.2014); монета за реактивом (16.05.2014, 16:52:02, дані: 900 золото, загальною вагою - 8,01, чистою вагою - 8,01, звернуто стягнення 31.05.2014); монета за реактивом (18.05.2014, 15:55:05, дані: 900 золото, загальною вагою - 8,02, чистою вагою - 8, 02, звернуто стягнення 31.05.2014); монета за реактивом (21.05.2014, 16:18:06, дані: 900 золото, загальною вагою 7, 95, чистою вагою 7, 95, звернуто стягнення 31.05.2014); цепь (договір - № 657, дата початку - 13.05.2014, дата закінчення - 20.05.2014, сума кредиту - 330, статус - викуплено); кольцо с/к (договір - № 764, дата початку - 04.06.2014, дата закінчення - 18.06.2014, сума кредиту - 1000, статус - викуплено); кольцо с/к (договір - № 777, дата початку - 08.06.2014, дата закінчення - 08.07.2014, сума кредиту - 400, статус - викуплено); крест (договір - № 788, дата початку - 11.06.2014, дата закінчення - 11.07.2014, сума кредиту - 339, статус - викуплено); цеп с крестом (договір - № 790, дата початку - 11.06.2014, дата закінчення - 11.07.2014, сума кредиту - 460, статус - викуплено); серьги (договір - № 816, дата початку - 15.06.2014, дата закінчення - 15.07.2014, сума кредиту - 175, статус - викуплено); кольцо с/к (договір - № 845, дата початку - 19.06.2014, дата закінчення - 19.07.2014, сума кредиту - 1050, статус - викуплено); кольцо с/к (договір - № 858, дата початку - 22.06.2014, дата закінчення - 22.07.2014, сума кредиту - 1145, статус - викуплено); кольцо с/к + кольцо обручальное (договір - № 861, дата початку - 23.06.2014, дата закінчення - 23.07.2014, сума кредиту - 1450, статус - викуплено), тобто цілком і повністю підтверджуються фактичні обставини вчинення злочинів.
З копій нотаріально засвідчених квитанцій випливає, що вартість викраденого майна, а саме християнського хрестика 18 карат 1,06 грам становить 65 доларів США, 5 золотих злитків 21 карат кожен по 8 грам 400 доларів США за штуку, 4 золотих ланцюжків, з яких 2 по 18 карат, 1, 31 грам 80 доларів США та 2 по 14 карат, 4, 18 грам 209 доларів США, а всього на 2643 долари США.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 : за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та за ч. 2 ст. 185 КК України, адже вона своїми діями вчинила повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченої рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки системний аналіз КК України свідчить, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, заміжня, раніше судима), наявність на утриманні членів родини ( ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,), які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останньою, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; загалом позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотиви і мету, способи, стадії вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає, за необхідне призначити покарання за ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до ОСОБА_5 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, характер вчиненого кримінального правопорушення та оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
При цьому, суд враховує, що пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» регламентовано, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Як убачається з матеріалів справи, обвинувачена не була засуджена 21.04.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва до покарання, яке належало їй відбувати реально, а дані злочини нею було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» такі вироки мають виконуватися самостійно.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Цивільний відповідач та її захисник заявлений цивільний позов не визнали у повному обсязі виходячи з того, що обвинувачена вказаний злочин не вчиняла, тобто у розумінні ст. 1166, 1177 ЦК України не є належним відповідачем у справі.
В той же час, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.
В той же час, згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів. Не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».
У даному випадку судом, справу, згідно ст. 337 КПК України, розглянуто у межах висунутого/пред`явленого обвинувачення та визнано доведеним, що цивільний відповідач 10.05.2014 року викрала 5 ідентичних золотих монет 900-ї проби 21 карат по 8 (вісім) грамів кожна, з наступним надписом на кожній: з одного боку монети 1 фунт а з іншого боку Фотографія короля Едуарда та штамп Єгипту на загальну суму на час вчинення злочину 17 056 гривень 40 копійок та 18.05.2014 року повторно викрала чотири золотих ланцюжки та золотий хрестик із них 2 пошкоджених золотих ланцюжки 750 проби загальною вагою 2,62 грами, загальною вартістю 1 278 гривень 88 копійок; 2 пошкоджених золотих ланцюжки 585 проби загальною вагою 8,36 грами, загальною вартістю 3 341 гривень 07 копійок; золотий хрестик (подряпаний) 750 проби загальною вагою 1,06 грами, вартістю 519 гривень 50 копійок, а всього на загальну суму на час вчинення злочину 5139 гривень 45 копійок.
Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Під час судового розгляду прокурор правом змінити обвинувачення, висунення додаткове обвинувачення, не скористався.
Однак, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченої, виходячи зі змісту абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 10 та норм ст. 1192 ЦК України, на користь потерпілої суму збитків у національній грошовій одиниці станом на день злочину (згідно позовної заяви), оскільки перелік викраденого майна, а саме виробів із золота, випливає з пред`явленого обвинувачення, кваліфікацію та його вартість визначено у відповідності до позиції ВСУ, а саме на час вчинення злочину, а потерпілою у даному випадку, заявлено позов на відшкодування вартості такого майна, у відповідності до позиції ВСУ на норм ЦК України на час вчинення злочину.
Так, вартість ста доларів США станом на 10.05.2015 року, згідно даних вартості валют Національного банку України за 14 год. 00 хв. 08.05.2014 року, становила 1159, 3833; а на 18.05.2014 року, згідно даних вартості валют Національного банку України за 14 год. 00 хв. 16.05.2014 року, - 1175,5194 (а.с. 36-39).
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
В судовому засіданні судом було встановлено, що потерпілій/цивільному позивачу було завдано моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у сильних душевних стражданнях, які довелося пережити, стрес, страх, шок, образу, тривогу, емоційну напругу.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої/цивільного позивача 1000 гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази та витрати на залучення експерта у кримінальному проваджені, згідно реєстру матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту, відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:
? за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
? за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок, з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , 30746 (тридцять тисяч сімсот сорок шість) гривень 13 копійок матеріальної шкоди та 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок моральної шкоди, а всього 31746 (тридцять одну тисячу сімсот сорок шість) гривень 13 копійок

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні для відома та направити негайно для виконання в частині запобіжного заходу за місцем проживання обвинуваченої, слідчому у провадженні та старшому групи прокурорів у справі.

С у д д я : ОСОБА_1