АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-кп/793/435/15 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченогоОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
представника потерпілихОСОБА_11
цивільного позивачаОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працює водієм навантажувача ПП «Астра-98», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі; запобіжний захід щодо ОСОБА_9 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь законного представника ОСОБА_14 завдану дитині померлого ОСОБА_15 . ОСОБА_16 майнову шкоду в розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, що складає 500,00 грн. щомісячно до досягнення ОСОБА_16 вісімнадцяти років. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь батька загиблого ОСОБА_13 та матері загиблого ОСОБА_17 завдану їм майнову шкоду у розмірі середньомісячної пенсії потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого (50 % від середньомісячного розміру пенсії), що становить 496,58 грн. щомісячно, - на строк їх інвалідності. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 витрати на поминальний обід в розмірі 725,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 моральну шкоду по 50 000 гривень на кожного. Стягнуто з ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_13 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , законного представника неповнолітньої ОСОБА_16 , матеріальну шкоду по 13 764,00 та моральну шкоду в розмірі 4 588,00 на кожного. Стягнуто з ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_12 витрати на поховання загиблого ОСОБА_15 в розмірі 2 838,91 грн., та витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 1 850 грн., -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_9 28 листопада 2013 року близько 20 год. 30 хв., порушуючи вимоги п. 2.9. а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по 25 км автомобільної дороги Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань від міста Золотоноша в напрямку міста Черкаси в межах Черкаського району, грубо порушив вимоги пп. 12.3., 13.1. Правил дорожнього руху України; у момент виникнення перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, в наслідок чого не дотримався безпечної дистанції руху і допустив зіткнення з попутним вантажним автомобілем VOLVO FH12, номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом FRUEHAFT CRANE, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_18 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у виді крововиливів під мозкові оболонки головного мозку та мозочка, перелому кісток склепіння черепа, саден на голові, крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи зліва, перелому другого ребра зліва та забою легень, закритого перелому 4-го пальця правої кисті, травматичної ампутації нігтьової пластинки 3-го пальця правої руки, синців, саден та ран на кінцівках. Причиною смерті ОСОБА_15 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 955 від 29.11.2013 року є черепно-мозкова травма у виді крововиливів під мозкові оболонки головного мозку та мозочка, перелому кісток склепіння черепа, саден на голові, крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи зліва. Смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком, суду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, де, не оспорюючи фактичних обставин справи, вказав, що судом не об`єктивно розглянуто кримінальне провадження в частині задоволення цивільного позову. Вважає, що позов адвоката ОСОБА_11 та позивача ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної шкоди розгляду в суді не підлягав з таких підстав.

В порушення вимог ст. 128 КПК України представник позивача ОСОБА_11 під час розгляду провадження по суті неодноразово залучав до участі в кримінальному процесі осіб без певних процесуальних повноважень, а тому позовні вимоги суттєво змінювалися.

Особи, які фігурують у позовній заяві, а також позивач ОСОБА_12 в порушення вимог ч. 4 ст. 128 КПК України склали позовні заяви, які як за формою, так і за змістом, не відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред?являються у порядку цивільного судочинства. У позовній заяві відсутні будь-які відомості про те, кого саме представляє адвокат ОСОБА_11 .

Вказує, що судом неправомірно стягнуто з ОСОБА_9 на користь законного представника ОСОБА_14 майнову шкоду в розмірі 500,00 грн., оскільки у вироку не вказано, яку саме матеріальну шкоду заподіяв ОСОБА_9 ОСОБА_16 . Крім того, вона отримує соціальні виплати, пов?язані з втратою годувальника, про що свідчить відповідна довідка в матеріалах провадження, яка неодноразово досліджувалася судом.

Також захисник ОСОБА_10 вказує, що судом безпідставно стягнуті 496,58 грн. на користь батьків потерпілого ОСОБА_13 та ОСОБА_17 , а стягнення по 50 000 грн. моральної шкоди на користь батьків та дочки потерпілого ОСОБА_19 необґрунтовані. Тому просить змінити вирок Черкаського районного суду від 13.03.2015 року в частині вирішення позовних вимог та відмовити в їх задоволенні.

Прокурор в апеляційній скарзі, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність

Так, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання, виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Однак, суд зазначені вимоги закону в достатній мірі не врахував та дійшов хибного переконання, що виправлення винного можливе за умови позбавлення його волі строком на 3 роки і 6 місяців.

Так, судом не в повній мірі враховано обставини, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, і дані про особу обвинуваченого.

Установлено, що засуджений, цілком усвідомлюючи свій фізіологічний стан, діючи самовпевнено, фактично передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, сів за кермо після вживання значної кількості алкогольних напоїв, піддаючи тим самим ризику як своє, так і життя й здоров`я інших осіб, в результаті чого загинула людина.

Вказані обставини ставлять під сумнів позитивні характеристики ОСОБА_9 , як і те, що до цього часу шкоди, заподіяної злочином потерпілій стороні, ним в повному обсязі не відшкодовано.

Прокурор вказує, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою смерть потерпілого, тому вважає, що його виправлення можливе лише при призначенні покарання за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Одночасно, судом при постановленні вироку щодо обвинуваченого не застосовано додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що було б доцільним та необхідним, зважаючи на суспільну небезпечність кримінального правопорушення та тяжкі наслідки дорожньо-транспортної пригоди, зокрема смерть особи.

Виходячи з вищевикладеного, прокурор просить вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 13.03.2015 року скасувати; постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Потерпілий ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі з тих же підстав, що й прокурор, просив скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 до покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, вбачаючи оскаржуваний вирок суду надто м`яким щодо призначеного обвинуваченому покарання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , представник потерпілого-апелянта ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 та прокурор підтримали апеляційні скарги з мотивів, які в них наведені.

Захисник та обвинувачений заперечили проти апеляційної скарги потерпілого і прокурора.

Представник потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та прокурор заперечили проти апеляційної скарги захисника.

Потерпілий-апелянт ОСОБА_13 подав письмову заяву, у якій просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі, апеляційні вимоги підтримує у повному обсязі. Вказав, що його інтереси представляє адвокат ОСОБА_11 .

Захисник у своїх поясненнях наполіг на тому, що теперішні потерпілі, а саме батько, мати і дитина загиблого, набули такого статусу лише в ході судового провадження, тоді як на стадії досудового розслідування потерпілою була лише рідна сестра загиблого ОСОБА_20 . Саме вона ще на стадії досудового розслідування заявила цивільний позов про відшкодування шкоди, виступивши єдиним цивільним позивачем, хоча її вимоги у позові були спрямовані здебільшого на користь батьків та дитини загиблого, й в меншій мірі на користь чоловіка потерпілої (чоловіка сестри загиблого), який сплачував певні кошти за поховання загиблого, поминальний обід тощо. Захисник вважає, що ніхто, крім потерпілої ОСОБА_20 (сестри загиблого), не має права виступати цивільним позивачем у даному провадженні, навіть якщо такі особи й мають статус потерпілих, а тому на користь цих осіб не може бути здійснено жодних стягнень в межах цього позову. Захисник підтримав свою позицію щодо незрозумілості обрахунку сум коштів на відшкодування шкоди батькам і дитині загиблого; щодо незрозумілості самого характеру цієї шкоди, адже у фабулі обвинувачення про жодну шкоду комусь, крім загиблого, мови немає; щодо неадекватно великих сум відшкодування моральної шкоди на користь батьків і дитини загиблого в сумі по 50 000 грн. кожному. Кримінально-правові аспекти в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Представник потерпілих ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що він як адвокат представляє інтереси всіх потерпілих (батька, матері, рідної сестри та колишньої дружини загиблого, яка дії в інтересах малолітньої дитини загиблого), які одночасно є цивільним позивачами. Підтвердив, що в ході досудового розслідування потерпілою була залучена лише сестра загиблого ОСОБА_20 , оскільки батьки загиблого є інвалідами третьої групи у зв`язку з глухонімотою, й слідчий не зміг знайти сертифікованого сурдоперекладача для забезпечення їх участі у провадженні. Однак, в ході судового провадження всі указані вище особи подали суду заяви про визнання їх потерпілими, й суд не відмовив в цьому. Вважає, що з цього часу вони отримали й право підтримати вимоги цивільно-правового характеру, які вже були фактично заявлені ще в ході досудового розслідування сестрою загиблого ОСОБА_20 на їх користь. Надалі ці вимоги лише уточнювалися і доповнювалися, що є невід`ємним правом позивачів.

ОСОБА_9 у судовому засіданні вказав, що буде намагатися належно відшкодовувати завдану шкоду, розкаюється у вчиненому й вже відшкодував родичам загиблого близько 1 000 грн.

Представник страхової компанії відніс вирішення апеляційних вимог за поданими апеляційними скаргами на розсуд суду. Вказав, що цивільний позов в частині відповідальності страхової компанії ними не оспорюється, оскільки він є законним і справедливим в цій частині. Надалі просив розглянути кримінальне провадження без участі представника страхової компанії.

Цивільний позивач ОСОБА_12 висловився в підтримку апеляційних скарг потерпілого і прокурора в аспекті надто м`якого покарання обвинуваченому. Заперечив проти апеляційної скарги захисника, вбачаючи, що суд першої інстанції розглянув цивільний позов про відшкодування шкоди об`єктивно і правильно.

У судовому засіданні колегія суддів за згодою учасників судового розгляду вирішила провести часткове судове слідство в частині дослідження довідки Управління ПФУ в м. Черкаси від 05 листопада 2014 року, де вказано, що ОСОБА_14 як представник неповнолітньої ОСОБА_16 отримувала пенсію по втраті годувальника в сумі 949 грн. на місяць за період з листопада 2013 року по листопад 2014 року (Т-1, а.с. 207). Про це просив захисник.

Прокурор і представник потерпілих не повважали доцільним заявити клопотання про проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції, про що колегія суддів окремо з`ясовувала їх думку.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, представника потерпілих, захисника, цивільного позивача, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг потерпілого і прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого основного покарання, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вбачає їх обґрунтованими в певній частині. Зокрема, колегія суддів погоджується з позицією прокурора та потерпілого в тому, що без призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк призначене покарання не можна вважати необхідним і достатнім для належного виправлення обвинуваченого, адже у ньому буде недостатньо представлена превентивна складова покарання. Колегія суддів не вбачає достатньою підставою для не призначення цього додаткового покарання обвинуваченому те, що він працює водієм, на чому наголосив у вироку суд першої інстанції, а бере до уваги перш за все в цьому аспекті факт вчинення обвинуваченим ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а також тяжкі наслідки злочину у виді смерті людини.

Втім колегія суддів не вбачає достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш суворого основного покарання у виді позбавлення волі й вважає, що позбавлення волі на строк три роки і шість місяців реально є достатньо суворим покаранням для обвинуваченого з огляду на те, що вчинений ним злочин є необережним, й обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника щодо цивільного позову колегія суддів вбачає наступне.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов про відшкодування шкоди, який неодноразово протягом судового провадження змінювався і доповнювався (остаточна редакція Т-2, а.с. 40-50) відповідає вимогам, які передбачені ст. 128 КПК України, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв його для розгляду по суті вимог.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень чи перешкод у тому, що окремі особи, які вважають себе потерпілими у кримінальному провадженні, були залучені до цього провадження на стадії судового розгляду. Також колегія суддів не ставить під сумнів право таких потерпілих підтримати заявлений іншою потерпілою в тому числі й на їх користь цивільний позов і надалі виступати також і в процесуальному статусі цивільних позивачів. Відтак і право цих осіб вносити зміни чи доповнення до позовних вимог в ході судового провадження також не ставиться під сумнів.

Повноваження адвоката ОСОБА_11 як представника потерпілих та цивільних позивачів також на думку колегії суддів належно підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження документами, зокрема договором про надання правової допомоги, ордером (Т-1, а.с. 240-242). Такі ж документи були подані представником й в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції для належного підтвердження наявних повноважень.

Оцінюючи доводи захисника щодо неправомірності стягнення з обвинуваченого на користь колишньої дружини загиблого ОСОБА_14 коштів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_16 коштів в сумі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.

Суд першої інстанції вірно послався на положення ст. 1200 ЦК України щодо стягнення утримання на користь неповнолітньої дитини до досягнення повноліття, у зв`язку зі смертю потерпілого. Колегія суддів вбачає необґрунтованими доводи захисника про те, що жодних відшкодувань на користь інших осіб у справі не може бути, оскільки за змістом обвинувачення ОСОБА_21 жодна шкода іншим особам, крім самого загиблого, не була завдана. Зміст вказаної статті якраз і стосується випадків, коли гине потерпіла особа, й інші особи, які перебували на її утриманні, внаслідок такої смерті втрачають зазначене утримання.

Колегія суддів не має обґрунтованих підстав ставити під сумнів те, що загиблий як добросовісний син і батько надавав утримання своїм батькам-інвалідам та неповнолітній доньці. Те, що батьки загиблого є інвалідами третьої групи, яка не виключає можливість їх працевлаштування, на думку колегії суддів, не перешкоджає застосуванню до цих правовідносин положень ст. 1200 ЦК України, оскільки жодних виключень щодо певних груп інвалідності вказана норма закону не містить.

Щодо обрахунку суми, яка належить до сплати для дитини колегія суддів вважає наступне.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги, які містилися з цього питання у позові. Зокрема, у позові вказану суму обґрунтовували тим, що загиблий, отримуючи кошти за свою роботу за цивільно-правовим договором двірником в сумі 1581 грн. 06 коп. щомісячно, 500 грн. на місяць віддавав колишній дружині. Колегія суддів відзначає, що ці відомості не мають прямого документального підтвердження.

Втім, якщо обрахувати вказану суму відповідно до положень ч. 2 ст. 1200 ЦК України, то належна до стягнення сума буде ще більшою від 500 грн.

Зокрема, у ч. 2 ст. 1200 ЦК України вказано, що особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Таким чином, якщо скласти заробіток і пенсію загиблого, то його місячний дохід складав 993,16 грн. +1 581,06 грн. = 2 574,22 грн. Якщо виходити з того, що загиблий утримував себе, двох батьків-пенсіонерів (інвалідів) та доньку, тобто чотирьох осіб, то частка на кожного складала ? частину, а саме 643,56 грн. Тому, задовольнивши вказану вище позовну вимогу, суд першої інстанції не вийшов за граничні межі суми, адже розмір позовної вимоги є меншим від цієї межі.

В цьому контексті колегія суддів не вбачає перешкодою для отримання вказаної виплати той факт, що дитина загиблого вже отримує пенсію по втраті годувальника, на чому наголошував захисник, адже відповідно до ч. 3 ст. 1200 ЦК України, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

З тих же міркувань колегія суддів вважає цілком обґрунтованою й суму, яка стягнута з обвинуваченого на користь батьків загиблого на строк їх інвалідності, а саме 496,58 грн., оскільки ця сума є також меншою від вище вказаної граничної межі такого стягнення.

Крім цього, колегія суддів вбачає обґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь батьків та доньки загиблого суми морального відшкодування по 50 000 грн. кожному, вважаючи цю суму розумною і справедливою. Батьки та донька загиблого є кровними родичами загиблого, й незалежно від того, чи проживав загиблий разом з ними, безумовно отримали значні моральні страждання від смерті рідної людини. На думку колегії суддів, суд першої інстанції визначив суму морального відшкодування на користь кожної з указаних вище осіб цілком адекватно.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора та потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання.

Постановити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження рахується з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий :

Судді :