.
Справа № 303/4217/15-к
Провадження № 1кп/303/424/15
ряд. стат. звіту № 55
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2015 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2014 року за № 0000127, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, військовослужбовся військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), солдата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
13 липня 2015 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.
На підставі обвинувального акту судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 № 4 від 15.10.2014 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду робітника-підсобника інженерно-будівельного відділення інженерно-будівельного взводу інженерно-будівельної роти вказаної військової частини. Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини ПП НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 9,11, 12,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, діючи умисно, через особисту недисциплінованість, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, незаконно з 23.11.2014 року самовільно залишив територію військової частини ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та без поважних причини не з`являвся на військову службу по 30.06.2015 року .
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
10 липня 2015 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 за ч.3 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри під час судового провадження.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.3 ст. 407 КК України у виді 2 (два) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.2, 3 ст.76 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України.
Захисник обвинуваченого також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену сторонами міру покарання, пояснив, що угода відповідає вимогам закону, укладена з обвинуваченим в його присутності, є всі підстави для її затвердження.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (ст. 469 КПК України).
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою ст. 473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченої санкцією ч.3 ст.407 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 22, 26, 314, 369, 370-374, 469, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 липня 2015 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000127 від 25.12.2014 року .
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до п. 2, 3 ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Мукачівського
міськрайонного суду ОСОБА_1