Справа № 2604/124/2012
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у рамках кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених п. 4, 6 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.185 КК України, клопотання законного представника підсудного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінальної справи та звільнення підсудного з-під варти; та клопотання законного представника ОСОБА_7 про винесення окремої ухвали та про з`ясування ряду питань, -

В С Т А Н О В И Л А :

У судовому засіданні законний представник підсудного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та захисник неповнолітнього підсудного адвокат ОСОБА_6 заявили клопотання про закриття кримінальної справи щодо неповнолітнього ОСОБА_9 та звільнення його з-під варти. В даному клопотанні вони посилаються на ст. 266 КПК України 1960 року про права захисника в судовому засіданні, на ст. 264 КПК України 1960 року про участь прокурора в судовому засіданні, зокрема, коли обвинувачення не підтверджене, прокурор повинен відмовитись від обвинувачення і в своїй постанові викласти мотиви відмови.

Дані особи вважають, що прокурор не виконує належно свої обов`язки в даній частині. Також вважають, що були порушені права неповнолітнього на досудовому слідстві, відносно нього застосовувались недозволені методи допиту та тортури, на слідстві був використаний максимальний строк утримання неповнолітнього під вартою, в обвинувальному висновку відсутній склад злочину, що є підставою для закриття кримінальної справи. Захисник та законний представник вважають, що істотні порушення кримінального процесу, які не можуть бути виправлені, також є підставою для закриття кримінальної справи, посилаються також на міжнародні норми права, які захищають обвинуваченого та підсудного.

У разі незадоволення клопотання вважають, що судді зацікавлені в результатах справи.

Підсудний ОСОБА_10 підтримує заявлене клопотання.

Прокурор заперечує щодо задоволення клопотання про закриття кримінальної справи та звільнення підсудного з-під варти, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Прокурор вказує, що для вирішення порушених у клопотанні питань, необхідно з`ясувати обставини справи, це можливе лише під час судового розгляду. Потерпіла ОСОБА_8 підтримує позицію прокурора.

Крім того, законний представник підсудного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 заявила клопотання про винесення окремої ухвали та про з`ясування питань: чи має діяння, яке ставиться у вину обвинуваченому неповнолітньому ОСОБА_9 , склад злочину; чи були додержані під час провадження дізнання і досудового слідства вимоги КПК України 1960 року; чи було забезпечено права підозрюваного і обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_9 на захист; чи немає в справі обставин, що тягнуть за собою закриття справи згідно з ст. 213 КПК України 1960 року; чи додержано вимоги КПК України 1960 року при складанні обвинувального висновку; чи правильно обрано неповнолітньому обвинуваченому міру запобіжного заходу; чи додержане органами дізнання або досудового слідства всіх інших вимог КПК України 1960 року; чи немає підстав для скасування запобіжного заходу; чи не було допущено під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду; чи немає підстав для закриття справи.

Дане клопотання підтримане захисником ОСОБА_6 та підсудним ОСОБА_9 .

Прокурор щодо заявленого клопотання заперечує та вказала, що окрема ухвала виноситься судом в нарадчій кімнаті, при постановленні основного рішення по справі; належність або неналежність доказів суд визначає в нарадчій кімнаті; щодо повернення цивільного позову - покладається на розсуд суду. Потерпіла ОСОБА_8 підтримує позицію прокурора.

Колегія суддів вивчивши клопотання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 257 КПК України 1960 року суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Судове засідання по кожній справі відбувається безпосередньо, крім часу, призначеного для відпочинку.

В своїй ухвалі від 12.05.2015 року суд частково надав відповіді щодо неможливості закриття кримінальної справи на підставі ст. 6 КПК України в редакції 1960 року.

Крім того, вказівки суду згідно ч. 7 ст. 374 КПК України 1960 року, який розглянув справу в апеляційному поряду, є обов`язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді.

Скасовуючи вирок суду від 30.12.2013 року відносно ОСОБА_9 в ухвалі колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2014 року вказано на необхідність детальної перевірки всіх доказів по справі та доводів викладених як в апеляції прокурора, так і ОСОБА_9 , його законного представника та захисників, в тому числі щодо законності призначення в ході досудового слідства захисника ОСОБА_11 та про належність і допустимість доказів, отриманих за його участі, застосування до підсудного в ході досудового слідства недозволених методів слідства, належної перевірки обсягу пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, встановлення часу настання смерті потерпілої ОСОБА_12 тощо. Також в даній ухвалі є вказівка про неможливість закриття кримінальної справи згідно ст.ст. 248, 282 КПК України 1960 року, так як доводи захисту підлягають перевірці в ході судового розгляду.

При цьому, згідно ст. 340 КПК України 1960 року суд, що розглядає справу по першій інстанції, при наявності підстав, передбачених статтею 23-2 цього Кодексу, виносить окрему ухвалу, а суддя окрему постанову. Таким чином, окрема ухвала може бути винесена судом лише при винесенні вироку (основного рішення по справі), в нарадчій кімнаті.

В своєму клопотанні ОСОБА_7 робить критику ухвал суду апеляційної інстанції і звертає увагу на відповідні порушення, допущені Апеляційним судом м. Києва при перегляді справи в апеляційному порядку.

Згідно ч. 6 ст. 374 КПК України 1960 року, вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими для органів дізнання і досудового слідства при додатковому розслідуванні і суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Також законний представник у своєму клопотанні піддає критиці невірно відхилений відвід колегії суддів апеляційної інстанції, що також відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства не відноситься до компетенції суду першої інстанції.

Крім того, у клопотанні вказується про невірність призначення захисника ОСОБА_11 слідчим ОСОБА_13 для неповнолітнього ОСОБА_9 . Дані обставини підлягають перевірці судом першої інстанції в ході розгляду кримінальної справи.

Також, в клопотанні ведеться мова про недопустимість ряду доказів. Згідно частини 2, 3 статті 323 КПК України 1960 року, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, питання визначення допустимості або недопустимості доказів вирішуються судом лише в нарадчій кімнаті при постановленні вироку.

Питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 недозволених методів слідства, застосування до нього тортур та катувань у відділенні міліції суд повинен перевірити в ході розгляду кримінальної справи.

Інші доводи ОСОБА_7 щодо оцінки доказів, які добуті на досудовому слідстві, у відповідності до положень ст. 257 КПК України 1960 року, судом будуть перевірені в ході розгляду кримінальної справи та їм буде надана оцінка під час перебування в нарадчій кімнаті.

Таким чином, клопотання законного представника щодо застосування технічного запису судового засідання задоволено в судовому засіданні; в іншій частині клопотання підлягає відмові, у зв`язку з тим, що, викладені в ньому, доводи підлягають перевірці в ході судового розгляду кримінальної справи.

Враховуючи тяжкість обвинувачення ОСОБА_9 , недослідження доказів по справі в даній стадії процесу, незадоволення клопотання законного представника потерпілого та захисника, суд не може розцінювати як особисту зацікавленість в результатах справи.

Разом із тим, що стосується звільнення неповнолітнього підсудного з-під варти, враховуючи, що на даний час обставини по справі не змінилися, перебуваючи на волі підсудний може перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі, впливати на потерпілих та свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, суд не знаходить підстав для скасування або зміни підсудному ОСОБА_9 даного запобіжного заходу в даній стадії процесу.

Керуючись ст.ст. 248, 257, 273, 281, 296, 374 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотань законного представника неповнолітнього підсудного ОСОБА_9 - ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_6 відмовити.

Головуючий суддя:
Суддя
Суддя