Провадження № - 1КП/201/30/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001614 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого водієм, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
16.05.2014 р. приблизно о 20-20 годин ОСОБА_4 , знаходячись на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги-3, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки у лівий бік обличчя в область ока ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло (частковий гемофтальм), що під час травматичного процесу призвело до зниження гостроти зору до 0,7 на ліве око, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не визнав себе винним та пояснив, що в травні 2014 року він працював водієм автобусу міських перевезень на 120 маршруті. 16.05.2014 р. приблизно о 19-55 годин він знаходився на кінцевій зупинці, що розташована на вул. Глінки в м. Дніпропетровську, де чекав завантаження людей. В цей час він звернув увагу на потерпілого, який був неохайно одягнений, сидів на бордюру і пив пиво. Після того як в автобус зайшли люди, потерпілий також мав намір зайти в автобус, однак обвинувачений заборонив знаходитись в салоні з пивом. Після цього потерпілий, обурюючись, викинув пляшку та знову почав заходити в салон, однак обвинувачений заперечив проти цього посилаючись на нетверезий стан потерпілого. Незважаючи на це потерпілий зайшов в автобус. При розрахунку за проїзд потерпілий, зі словами На сука, кинув зім`яті гроші обвинуваченому, однак останній не відреагував на цю провокацію і розпочав рух. Під час руху по вул. Набережна Перемоги, незважаючи на те, що автобус обладнаний кнопками вимоги зупинки, потерпілий почав кричати з середини салону: Зупиніть на третьому масиві, на що обвинувачений відповів ОСОБА_8 , однак потерпілий почав виражатись в бік обвинуваченого нецензурною лайкою, грубо його ображати і після зупинки автобусу на зупинці, не припинив своїх дій, а вийшовши з автобусу, стояв біля дверей, не даючи їм зачинитись, і продовжував ображати обвинуваченого нецензурною лайкою. З метою розблокування дверей задля можливості подальшого руху обвинувачений вийшов з автобусу і направився в бік потерпілого. В цей час потерпілий підняв руки і побіг на обвинуваченого, що змусило останнього, з метою самозахисту, вдарити потерпілого не сильно рукою в лице в область щелепи. Після цього удару потерпілий схопив обвинуваченого за сорочку, потягнув за неї внаслідок чого порвав на ній гудзики. Обвинувачений також схопив потерпілого за куртку і потяг на себе, внаслідок чого куртка тріснула по шву. В той час як вони тримали один одного за одяг, обвинувачений зробив підсічку ногою, внаслідок чого потерпілий ліг на землю на спину. Він не впав, так як обвинувачений і потерпілий тримали один одного за одяг і обвинувачений фактично поклав потерпілого на землю, а не кинув. Після цього потерпілий з божевільними очима почав ногами бити обвинуваченого по ногам, намагаючись поцілити в пах, однак йому це не вдавалось. В цей час до них підійшов чоловік кавказької національності, який відчепив потерпілого від обвинуваченого і останній пішов в автобус, а потерпілий в цей час продовжував виражатись нецензурною лайкою, висловлювати погрози розправи та вимагати продовження бійки. Вважає, що одним ударом в щелепу не міг спричинити потерпілому тілесне ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло, а тому підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності не має.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини його винність у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України знайшла своє підтвердження в наданих сторонами кримінального провадження та досліджених судом доказах, а саме.

Показаннями потерпілого ОСОБА_6 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що він хворіє на в`яло текучу шизофренію. 16.05.2014 р. він знаходився на зупинці громадського транспорту на вул. Глінки в м. Дніпропетровську з метою доїхати до місця свого проживання на ж/м Перемога. В нього в руках була пляшка пива 0,5 л. з якою він хотів зайти в автобус, однак водій не пустив потерпілого і той, допивши пиво, викинув пляшку в урну і зайшов в автобус, ставши в салоні на відстані не більше 2-х метрів від місяця водія. В ході руху, коли вони під`їжджали до зупинки потерпілого останній ввічливо попросив водія зупинитись, на що останній відреагував негативно. Після зупинки автобуса потерпілий вийшов з нього і, нічого неговорячі та не блокуючи двері, направився в бік свого будинку. В цей час він почув, що за ним хтось біжить. Потерпілий обернувся і побачив водія, який підбіг, схопив потерпілого правою рукою за ліве плече куртки і потяг на себе внаслідок чого куртка порвалась. Потерпілий схопив водія за сорочку і в цей час він повалив потерпілого на землю та почав бити, однак чим та куди потерпілий сказати не може, так як нічого не пам`ятає. Прийшов він до тями коли особа кавказької національності розборонила їх. Потерпілий встав, взяв свою сумку, яка була на відстані 5 м. від події і пішов додому. Вдома він зателефонував в міліцію, поїв, скупався і пішов у відділок де написав заяву. Потім повернувся додому і ліг спати, однак в цей час щось хруснуло і заболіло в спині і він викликав швидку, яка забрала його в лікарню. До СМЕ він звернувся тільки у вівторок, так як були два вихідних, а в понеділок він робив рентген.

10.10.2014 р. під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання (т. 1 а.с. 48) потерпілий серед чотирьох осіб опізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як водія автобуса 120 маршруту, який спричинив потерпілому тілесні пошкодження 16.05.2014 р.

Показання потерпілого в частині початку конфлікту між ним та обвинуваченим підтверджуються протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого (т. 1 а.с. 75) в ході якого останній вказав як обвинувачений схопив потерпілого за куртку, як він потяг останнього на себе внаслідок чого куртка порвалась, як потерпілий схопив обвинуваченого за сорочку та як потерпілий впав на землю.

Показання потерпілого в частині звернення ним за лікарською допомогою в день отримання тілесних ушкоджень підтверджуються довідкою КЗ ДКМ № 16 (т. 1 а.с. 24), якою зафіксовано час звернення 01-02 годин 17.05.2014 р. та з якої вбачається, що травма отримана 16.05.2014 р. о 20-20 годин.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона знає обвинуваченого як водія 120-го маршруту в м. Дніпропетровську, так як по роду своєї діяльності часто їздить цим маршрутом. В той день вона зайшла в автобус під керуванням ОСОБА_4 та почала чекати відправки. В цей час в автобус зайшов потерпілий з пляшкою пива в руці, однак водій попросив його вийти, що той і зробив. Далі свідок не помітила як потерпілий опинився в автобусі, однак коли автобус під`їжджав до ж/м Перемога свідок помітила потерпілого, так як той голосно закричав: Зупиніть будь ласка і відразу після цього почав голосно виражатись нецензурною лайкою та грубими образами в бік водія. Обвинувачений зупинив автобус і пасажири, в тому числі і потерпілий вийшли з автобусу. Обвинувачений також вийшов і свідок бачила як він підійшов до потерпілого, вдарив його один раз кулаком в обличчя, а потім, тримаючи його за куртку, зробив підсічку ногою та акуратно вклав потерпілого на землю. В цей час ОСОБА_6 схопив обома руками за сорочку обвинуваченого і порвав її. До них підійшов якийсь чоловік, який розняв їх. Після чого потерпілий встав та пішов, а обвинувачений сів в автобус і вони поїхали.

Також в судовому засіданні досліджено протокол слідчого експерименту від 17.11.2014 р. за участі обвинуваченого (т. 1 а.с. 81) в ході якого останній вказав механізм та спосіб нанесення ним одного удару кулаком правої руки в ліву частину обличчя потерпілого.

Як вбачається з акту судово-медичного дослідження (т. 1 а.с. 17), 20.05.2014 р. у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садна на голові, обличчі, які спричинені від дії тупого твердого предмету в термін на який вказував ОСОБА_6 16.05.2014 р., які експертом 30.05.2014 р. за № 1853е (т. 1 а.с. 22) віднесено до легких тілесних ушкоджень.

04.08.2014 р. потерпілого консультовано лікарем офтальмологом ОСОБА_10 , яка встановила наявність часткового гемофтальму лівого ока (внаслідок хуліганської травми) (т. 1 а.с. 45), а вже 21.08.2014 р. висновком експерта № 3188е (т. 1 а.с. 43) встановлено, що ушкодження у вигляді часткового гемофтальму лівого ока зі зниженням гостроти зору на ліве око та синця в виличній області ліворуч з переходом на ліву щоку відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка лікар-офтальмолог ОСОБА_10 підтвердила свої висновки і пояснила, що при огляді нею потерпілого вона виявила у його лівому оці частковий гемофтальм крововилив у скловидне тіло ока це трапляється коли лопаються судини сітківки і у скловидне тіло проникає кров`яний згусток, який там плаває та перешкоджає зору. Цей гемофтальм міг виникнути в час на який вказував потерпілий, оскільки діагностування цього ушкодження здоров`я можливе через три місяці після отримання травми.

Експерт ОСОБА_11 в судовому засіданні також підтвердила свої висновки і пояснила, що встановлення тілесного ушкодження ока, яке виявлено у потерпілого можливе лише через три місяці пісня нанесення ушкодження, що передбачено медичними нормативами, а тому після того, як це пошкодження було виявлено експерт склала висновок № 3188е.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 43 від 05.03.2015 р. (т. 2 а.с. 88) у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло (частковий гемофтальм), що під час травматичного процесу призвело до зниження гостроти зору на 0,7 на ліве око, яке могло бути спричинене 16.05.2014 р., в тому числі і рукою стиснутою в кулак і яке за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я понад 21 добу.

Вказаний висновок в судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_12 та пояснив, що вже з першого запису офтальмолога від 21.05.2014 р. вбачається наявність крововиливу в скловидне тіло лівого ока потерпілого, а через три місяці 14.08.2014 р., при огляді офтальмологом, також встановлено наявність цього ж крововиливу, що вплинуло на визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження за часовим критерієм. Також експерт пояснив, що крововилив у око міг виникнути і від одного удару, а в експертизі описано про наявність тілесних ушкоджень на обличчя потерпілого від не менш як двох ударів, так як на обличчі останнього мались синці з лівого і правого боку.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, узгоджуються між собою, доповнюють один одного і дають можливість суду, виключно в межах пред`явленого обвинувачення, прийти до однозначного висновку про те, що 16.05.2014 р. приблизно о 20-20 годин на зупинці громадського транспорту за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги-3 ОСОБА_4 наніс один удар кулаком правої руки у лівий бік обличчя в область ока ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока з крововиливом у скловидне тіло (частковий гемофтальм) і його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується тілесних ушкоджень, які виявлені у ОСОБА_6 20.05.2014 р. (т. 1 а.с. 17) у вигляді закритого поперечного перелому 11-го ребра по підпахвовій лінії, які підтверджені висновком комісійної експертизи від 05.03.2015 р. в частині перелому 10 ребра, то суд, керуючись принципом диспозитивності кримінального провадження, закріпленого в ст. 26 КПК України та межами судового розгляду, які встановлені ст. 337 КПК України, не приймає до уваги ці тілесні ушкодження та не надає оцінки моменту їх виникнення у потерпілого.

Посилання сторони захисту на те, що в судовому засіданні не встановлено причинного зв`язку між діями обвинуваченого і тілесними ушкодженнями, виявленими у потерпілого, так як згідно висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока і синців та саден обличчя спричинені від дії не менш двох ударів, а в судовому засіданні встановлено лише один удар, суд вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з акту СМД № 1786 (т. 1 а.с. 17) у потерпілого виявлені тілесні ушкодження на обличчі у виличні області ліворуч з переходом на ліву щоку та виличній області праворуч.

З висновку комісійної експертизи № 43 (т. 2 а.с. 88) вбачається, що виявлені тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока, синців та саден обличчя спричинені від дії не менш двох ударів тупих твердих предметів напівжорсткої конструкції в область обличчя праворуч та ліворуч.

Тобто, зі вказаних актів вбачається, що у потерпілого було виявлено тілесні ушкодження на обличчі не лише з лівого, а й з правого боку. При цьому в судовому засіданні не встановлено походження тілесних ушкоджень з правого боку обличчя, одна це не впливає на висновки суду про те, що тілесні ушкодження у вигляді контузії лівого ока виникли від удару, нанесеного в ліву частину обличчя потерпілого, що об`єктивно підтверджено і показаннями експерта ОСОБА_12 .

Посилання обвинуваченого на те, що він наніс потерпілому удар в щелепу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як вилична область обличчя знаходиться вище щелепи, а на щелепі потерпілого тілесних ушкоджень не виявлено.

Посилання сторони захисту на те, що зір у потерпілого відновився, а отже підстав для кримінальної відповідальності не має, суд не приймає до уваги, оскільки злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України вважається закінченим з моменту нанесення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а в судовому засіданні було встановлено і факт нанесення удару обвинуваченим потерпілому і факт наявності у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений діяв в стадії необхідної оборони є необгрунтованим, оскільки в судовому засіданні не встановлено таких фактів посягання потерпілого на охоронювані законом права і інтереси особи, які не могли бути відвернуті іншим шляхом ніж нанесення тілесних ушкоджень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшуює покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді обмеження волі, оскільки більш м`яке покарання визначене санкцією ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді виправних робіт суд вважає за недоцільне призначати, так як злочин фактично було вчинено під час виконання обвинуваченим своїх трудових обов`язків, а більш суворе покарання у вигляді позбавлення волі не відповідає особі обвинуваченого та ступеню суспільної небезпеки, яку він становить. Більш того, саме таке покарання, на думку суду, буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, зокрема поведінку потерпілого до отримання тілесних ушкоджень, яка була направлена на провокування обвинуваченого на протиправні дії.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини злочину, що описано вище, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробовуванням.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3000 гривень вартість порваної куртки, суд вважає, що він задоволенню не підлягає, так як потерпілим не доведено в судовому засіданні вартість порваної куртки і, відповідно, не доведено розмір завдано йому матеріальної шкоди.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, суд приходить до висновку, що позивачу, протиправними діями обвинуваченого дійсно спричинена моральна шкода, яка виразилась у наступному: моральних переживаннях потерпілого за своє здоров`я та життя під час спричинення йому тілесних ушкоджень; моральних переживаннях потерпілого в зв`язку зі спричиненими тілесними ушкодженнями, які потребували тривалого часу для лікування; порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого і необхідності відшукувати додаткові зусилля в зв`язку з лікуванням та необхідністю відвідування правоохоронних органів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань позивача, завданих внаслідок отримання травм, характер немайнових втрат порушення нормальних життєвих зв`язків, тривалість немайнових втрат, які продовжуються до сьогоднішнього дня, а також поведінку потерпілого, яка спровокувала обвинуваченого на нанесення тілесних ушкоджень. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в 1000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. ст. 1167 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк один рік.

На підставі п. 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень (одну тисячу гривень).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Вирок після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченій та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1