Справа № 277/574/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2015 року смт. Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Ємільчине кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 15 травня 2014 року за №0000162, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, проживаючого з співмешканкою, освіта середня, працюючого скотарем в ДП «Рихальське» с. Рихальськ Ємільчинського району Житомирської області, судимого 23.08.2013 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, якому 28.05.2014 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в :

12 травня 2014 року близько 09 години ОСОБА_4 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване по АДРЕСА_3 , де підійшов до одного з вікон житлового будинку даного домоволодіння, в якому відчинив незамкнену на запірні пристрої квартирку, пролізши через яку, проник в середину приміщення даного будинку, звідки повторно таємно викрав мобільний телефон марки "Samsung" моделі GT-E1200I, ідентифікаційний електронний номер IMEI 1: НОМЕР_1 вартістю 289 гривень 54 копійки із sim-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» абонентським номером НОМЕР_2 вартістю 10 гривень, в комплекті із зарядним пристроєм, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 299 гривень 54 копійки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини в скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не визнав і показав, що зранку 12.05.2014 року він посварився зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 . Після сварки співмешканка кудись пішла, а він ліг спати, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння. Коли проснувся то співмешканки вдома не було і він подумав, що вона пішла до знайомої ОСОБА_6 та пішов до неї, щоб знайти співмешканку. Прийшовши до будинку він став під вікном послухати чи немає в будинку його співмешканки, однак ніяких голосів не почув та підійшов до вхідних дверей будинку, які виявились не замкненими. Він зайшов в будинок, але там нікого не було. В одній з кімнат на столі лежав мобільний телефон марки Самсунг синього кольору та зарядний пристрій до нього, якого забрав думаючи, оскільки він мав аналогічний телефон, що то його телефон, так як свого телефону та зарядного пристрою вдома не знайшов. Коли збирався іти до будинку зайшла ОСОБА_8 і він в неї запитав чи є ОСОБА_9 . Вона відповіла, що ОСОБА_9 в неї не було і він пішов до ОСОБА_10 в якого залишив телефон, а ОСОБА_11 позичив йому гроші. Гроші він витратив на придбання горілки. В нього був такий же само телефон, який він взяв в будинку ОСОБА_6 , купивши його в м. Новоград Волинський та продав на початку літа 2013 року. Оскільки купував не нового телефона документів на нього ніяких не має. Телефон у ОСОБА_6 не крав, а помилково взяв думаючи, що то його мобільний телефон.

10.02.2015 року в судовому засіданні під час дослідження протоколу про проведення слідчого експерименту обвинувачений показав, що під час проведення даної слідчої дії працівники міліції під тиском змусили його показувати на частини будинку ОСОБА_12 так як зображено на фото таблиці. Під час даної дії він знаходився в стані алкогольного сп`яніння та не розумів значення дій, які його змусили зробити працівники міліції. До нього було застосоване фізичне насильство. Також під час проведення слідчого експерименту поняті присутні не були.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав суду покази, що 12.05.2014 року біля 11 години до нього додому прийшов ОСОБА_13 та попросив позичити йому гроші, щоб їхати в м. Коростень. Потім він вийняв з кишені мобільний телефон марки «Samsung» синього кольору разом із зарядним пристроєм та сім-карткою та сказав, що залишить телефон у нього до тих пір поки не принесе гроші. Він дав ОСОБА_14 гроші в сумі 50 гривень, а ОСОБА_13 віддав йому телефон, про те, що даний телефон крадений він не знав, оскільки ОСОБА_14 запевнив, що даний телефон його власний. І лише тоді коли він подивився в телефонну книжку то зрозумів, що телефон належить ОСОБА_15 , якого він їй потім і віддав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду дав покази, що біля 09 години 12.05.2014 року він прийшов до своєї сусідки ОСОБА_17 допомогти їй по господарству. Перебуваючи на вулиці біля її домоволодіння він побачив, що через вікно до будинку ОСОБА_6 залазить якийсь чоловік. Приблизно через 15 хвилин він побачив, що до свого будинку зайшла ОСОБА_8 . ОСОБА_18 вийшла з будинку разом з ОСОБА_19 на якого вона сварилась. Сварку він не чув оскільки, будинок ОСОБА_17 розташований приблизно за 150 метрів від будинку ОСОБА_6 .

28.10.2014 року потерпіла ОСОБА_6 в судовому засідання показали, що біля 09 години 12.05.2014 року вона поверталась додому від сусідки ОСОБА_20 , яка хворіла і якій вона допомагала. По дорозі, неподалік від свого будинку вона зустріла ОСОБА_21 , який запитав чи немає в неї його співмешканки ОСОБА_22 . Вона відповіла, що немає та пішла далі. Через декілька хвилин вона повернулась від сусідки, підійшовши до свого будинку то побачила, що вхідні двері відкриті. Зайшовши в приміщення будинку побачила там ОСОБА_23 та запитала як він сюди зайшов, він відповів, що двері були відкриті. Виходячи з будинку ОСОБА_13 їй пояснив, що він думав, що його співмешканка ОСОБА_24 знаходиться в неї. Потім вона знов пішла до сусідки, а коли повернулась то побачила, що немає її мобільного телефону. Наступного дня зателефонувала до міліції. Працівники міліції приїхали 14.05.2014 року. Також суду показала, що телефон викрадений у неї ОСОБА_23 їй був повернутий на зберігання, однак даний мобільний телефон був в несправному стані, вона віддала його зятю, який поміняв його на новий і де зараз її телефон їй не відомо.

Згодом потерпіла надала заяву до суду в якій просила в подальшому кримінальну справу розглядати без її участі, так як вона хворіє, претензій до обвинуваченого не має, просила суворо його не карати, і що їй відшкодовані всі матеріальні збитки.

Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_25 суду показав, що з вересня 2013 року він знаходиться в інтернаті в м Новоград-Волинськ. ОСОБА_13 проживає разом з його матір`ю ОСОБА_7 приблизно два роки. Коли ОСОБА_13 прийшов жити до них, то в нього не було мобільного телефону. В грудні 2013 року мати ОСОБА_7 купила мобільного телефонна марки «Nokia» синього кольору в м. Новоград-Волинський, даний телефон він нещодавно бачив у матері. До того часу у матері був мобільний телефон марки «Nokia» червоного кольору.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона являється співмешканкою ОСОБА_21 приблизно з травня 2013 року, 10 грудня 2013 року вона отримала дитячі гроші та разом з ОСОБА_19 поїхала до сина в інтернат. 13 грудня 2013 року в м. Новоград-Волинський вона купила мобільний телефон марки «Sumsung» синьо-голубоватого кольору, для того щоб телефонувати до сина, оскільки вона не має змоги часто приїжджати до сина в інтернат. На початку травня 2014 року вона посварилась зі своїм співмешканцем, забрала телефон і зарядку до нього і пішла до своєї матері. Через день прийшла додому, ОСОБА_13 був вдома. Згодом вона дізналась, що у ОСОБА_6 викрали телефон. На наступний день ОСОБА_21 забрали працівники міліції, повернувся він тільки підвечір. Приблизно в червні місяці 2014 року ОСОБА_13 продав їхній мобільний телефон марки «Sumsung», коли їздив відмічатися до кримінально-виконавчої інспекції в смт. Ємільчине. Телефон «Nokia» синього кольору, який на даний час знаходиться у неї надіслала її синові, ОСОБА_26 , тітка зі Львова, для того щоб спілкуватися з ним по телефону. Однак у зв`язку з тим, що у сина в інтернаті забирають телефон, вона залишила його собі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що він був присутній при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_21 в якості понятого. Точної дати проведення даної слідчої дії не пам`ятає. Присутні працівники міліції йому пояснили, що у ОСОБА_6 вкрали мобільний телефон. На слідчому експерименті, на вулиці, ОСОБА_13 нічого не заперечував, його дії були такі, як зображено на фото таблиці. Що відбувалося в будинку, куди зайшли працівники міліції разом з ОСОБА_19 , він не знає, оскільки в будинок він не заходив. На його думку під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_13 був в стані алкогольного сп`яніння. Він ознайомився з протоколом, після чого за вказівкою працівників міліції розписався в даному протоколі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_4 проводився приблизно в травні минулого року. Його запросили працівники міліції до будинку ОСОБА_6 , в якості понятого, куди він прийшов разом з двома своїми дітьми. Після проведення слідчої дії працівники міліції прочитали йому протокол проведення слідчого експерименту, після чого він підписав його. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_13 добровільно показував на частину будинку, де через вікно він проник в будинок. До будинку він не заходив. Працівники міліції під час проведення даної слідчої дії до ОСОБА_21 фізичного насильства чи інших дій фізичного характеру не застосовували. Ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_21 не було.

В судовому засіданні були дослідженні такі документи:

· висновок експерта № 5/235 від 21.05.2014 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки "Samsung" моделі GT-E1200I, ідентифікаційний електронний номер IMEI 1: НОМЕР_1 , в комплекті з зарядним пристроєм, бувшого в експлуатації та показника зносу виробу по часовому фактору станом на 12.05.2014 року, могла складати 289 грн. 54 коп;

· протокол проведення слідчого експерименту з ілюстрованими фототаблицями до даного протоколу, який був підписаний обвинуваченим, де відображено, яким чином обвинувачений ОСОБА_4 проникав до домоволодіння ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Проаналізувавши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину підсудного ОСОБА_4 доведеною повністю, його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 давав неправдиві свідчення з метою уникнути від кримінальної відповідальності. Протягом усього кримінального провадження свідчення та дії ОСОБА_4 не мають одноманітного характеру, на досудовому розслідуванні обвинувачений повністю визнавав свою вину, згодом коли кримінальне провадження було направлено до суду 15.09.2014 року в судовому засіданні він визнав свою вину частково, але зрозумівши, що його чекає покарання за вчинене кримінальне правопорушення, він почав давати неправдиві свідчення, для того, щоб уникнути покарання.

Суд також критично ставиться до показів свідка ОСОБА_7 , в даній справі вона являється зацікавленою особою, оскільки на даний час вона являється співмешканкою обвинуваченого, від якого вагітна. Вона не зацікавлена в покаранні ОСОБА_4 , та в зв`язку з цим давала неправдиві покази, для того, щоб обвинувачений міг уникнути покарання.

Покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 спростовуються показами потерпілої, свідків та дослідженими матеріалами кримінальної справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , що вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, працює скотарем, судимий за аналогічний злочин 23.08.2013 року Ємільчинським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 1 рік, суд прийшов до висновку про призначення йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати частину невідбутого покарання за попереднім вироком. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

По справі був речовий доказ - мобільний телефон марки "Samsung" моделі GT-E1200I, ідентифікаційний електронний номер IMEI 1: НОМЕР_1 , та знаходився у потерпілої на зберіганні до вирішення питання по справі, однак був нею був загублений.

Цивільний позов по справі не заявлено.

По справі є процесуальні витрати, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового слідства обвинуваченому запобіжний захід не обирався, під час судових дебатів прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що обвинувачений раніше судимий за аналогічний злочин, злочин вчинив під час іспитового строку за який передбачене покарання у вигляді від трьох до шести років позбавлення волі. Однак прокурор не вказав жодного ризику передбачених ст. 177 КПК України. А тому враховуючи те, що обвинуваченому під час досудового слідства запобіжний захід не обирався, що він постійно з`являвся за викликом до суду, має постійне місце проживання, роботу, проживає з співмешканкою, яка вагітна, суд вважає, що клопотання прокурора не обгрунтоване та задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2,3 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2013 року відповідно до якого ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, засуджено із застосуванням ст. 69 КК України до одного року позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання необхідно рахувати з дня направлення обвинуваченого для відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області, отримувач УДКСУ у м. Житомирі, банк отримувача: ГУДКСУ у Житомирській області, МФО 811039, код ЗКПО 38035726, рахунок 0002, код класифікації доходів 24060300 витрати на проведення судово товарознавчої експертизи в сумі 196 (сто дев`яносто шість) гривень 56 копійок.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Ємільчинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, а потерпілій, яка не була присутня в судовому засіданні, надіслати не пізніше наступного дня після його проголошення.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: ОСОБА_1