Справа № 405/2241/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кіровограді угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000054 від 11.03.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, гр. України, з неповною середньою освітою, неодруженого, солдата військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, а також та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, за наступних обставин.

26 грудня 2014 року ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , на посаду механіка-водія протитанкового артилерійського взводу протитанкової артилерійської батареї, у військовому званні «солдат».

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись в своїй службовій діяльності вимог Конституції України, Законів України, Статутів, бути зразком виконання службового обов`язку, а саме хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Однак, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, самовільно залишив без поважних причин військову частину польова пошта НОМЕР_1 .

25 лютого 2015 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 відбувалось ранкове шикування особового складу частини під час якого було виявлено, що солдат ОСОБА_5 відсутній без поважних причин на військовій службі, в подальшому було встановлено, що останній самовільно залишив вказану військову частину.

В період з 25 лютого 2015 року по 23 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`явився, до виконання своїх службових обов`язків за посадою не приступав, проводив час за власним розсудом, перебуваючи за адресою: Кіровоградська обл., Новоукраїнський р-н, с. Семенасте.

23 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 був доставлений до вказаної військової частини, за адресою: АДРЕСА_2 .

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 407 КК України.

27 березня 2015 року між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону юристом 3-го класу ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10% суми грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 407 КК України відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, з відрахуванням в дохід держави 10% суми грошового забезпечення відповідає санкції ч. 2 ст. 407 КК України та вимогам ст. 58 КК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 I КК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом не встановлено.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 27 березня 2015 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.374, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 27 березня 2015 року про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10% суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід ОСОБА_5 судом не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1