АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/32/15 Справа № 1-3/11 Категорія: ст.281 КПК України (в редакції 1960 року)Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальну справу за апеляційною скаргою підсудного ОСОБА_7 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014року, якою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України повернуто прокурору м. Умані Черкаської області для організації проведення додаткового розслідування, -

в с т а н о в и л а :
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 12 березня 2005 року, близько 11 год. 00 хв., перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з гр. ОСОБА_8 , 1949 року народження, який виник на ґрунті неприязних відносин з приводу розподілу спадщини, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс останній декілька ударів руками та ногами в область голови та різні частини тіла, а також декілька ударів молотком в область голови, після чого продовжуючи свої злочинні дії, наздогнав ОСОБА_9 біля хвіртки вказаного домоволодіння, коли вона його залишала та наніс один удар кулаком в обличчя, чим спричинив ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 207/13 від 29.11.2013 року тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на фоні синця в ділянці чола справа, крововилив та садна обох повік правого ока, садна в ділянці орбіти та виличної кістки справа, перелом дистального кінця кісток носа з незначним зміщенням відламків, які зазвичай спричиняють розлад здоров`я в строк понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, не призводять до стійкої втрати працездатності, припухлість та синці в ділянці спини, поперека та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Суд першої інстанції повертаючи справу на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду з власної ініціативи вказав на неможливість усунення в судовому засіданні порушень кримінально процесуального закону допущених органами досудового слідства на стадії досудового розслідування: а саме порушення двох кримінальних справ по одному факту, проведення слідчим процесуальних дій поза строками досудового слідства, які належним чином не продовжувались.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції підсудний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу в якій порушують питання про скасування постанови про направлення справи на додаткове розслідування та просять матеріали кримінальної справи повернути до іншого суду. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на те, що вказані судом недоліки можливо усунути в ході судового засідання, або ж при тих обставинах постановити виправдувальний вирок, оскільки після такого тривалого часу встановити нові обставини справи буде неможливим.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду залишити в силі, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржуване рішення та направити матеріали кримінальної справи на новий судовий розгляд, підсудного ОСОБА_7 , який в судових дебатах просив задовольнити його апеляційну скаргу з тих підстав, які в ній зазначені, перевіривши матеріали справи обміркувавши над доводами апеляції колегія суддів, приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України (в редакції 1960 року) не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в постанові суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Відповідно до вимог ст. 22КПК України (в редакції 1960 року), прокурор, слідчий зобов`язаний вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обов`язкового дослідження обставин справи.

Окрім того, згідно зі ст. 64 цього ж Кодексу (в редакції 1960 року), при провадженні досудового слідства і розгляді справи в суді підлягають доказуванню, зокрема:

1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);

2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Колегія суддів вважає, що вищевказані вимоги процесуального закону, орган досудового слідства не виконав, а тому районний суд обґрунтовано направив кримінальну справу для проведення додаткового розслідування, для всебічного, повного і обов`язкового дослідження обставин справи, які неможливо було усунути під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнота досудового слідства проявилася в тому, що органами досудового розслідування по одному епізоду порушено декілька кримінальних справ, а також слідчим отримано докази поза строками досудового слідства, які належним чином не продовжувались, вказані недоліки суттєво впливають на законність і обґрунтованість рішення у справі..

Такі розбіжності проявилися в тому, що органами досудового слідства не було взято до уваги той факт, що кримінальну справу було порушено 13.09.2007 року суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_10 за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_8 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України (Т.1 а.с. 1) та 8 жовтня 2007 року направлено прокурору м. Умані для організації проведення досудового слідства та справі присвоєно № (Т1 а.с.47),

Прокурором по вказаній кримінальній справі неодноразово скасовувались постанови про закриття кримінальної справи та направлялись матеріали справи до СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області для проведення розслідування.

Ще одна кримінальна справа по одному і тому ж епізоду було порушено 25 квітня 2005року слідчим СВ Уманського МВ УМВС України № по факту спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості гр. ОСОБА_8 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. В подальшому 17 квітня 2006 року ОСОБА_7 притягнуто як обвинувачуваного.

Постановами слідчого 17 липня 2007 року дії обвинувачуваного ОСОБА_7 перекваліфіковано з ст.122 на ст.125 КК України (а.с. 202-204) та закрито кримінальну справу за відсутності складу злочину(а.с.205-207).

30 липня 2007 року прокурором скасовано вказані постанови про перекваліфікацію та закриття кримінальної справи, після чого старшим слідчим СВ Уманського МВ УМВС України ОСОБА_11 кримінальну справу прийнято до свого провадження, будь які інші процесуальні рішення не приймались та досудове слідство з того часу не проводилось з невідомих причин.

Як вбачається з матеріалів справи, питання про об`єднання кримінальних справ № (Т1 а.с.1) та № (а.с.1) не вирішувалось в порядку ст.26 КПК України (в редакції 1960 року) та на даний час не вирішено.

Статтею 120 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців. В цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду для розгляду питання про застосування примусових заходів медичного характеру або до закриття чи зупинення провадження в справі. Цей строк може бути продовжено районним, міським прокурором, військовим прокурором армії, флотилії, з`єднання, гарнізону та прирівняним до них прокурором у разі неможливості закінчити розслідування - до трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів провадження слідчими у кримінальній справі № з моменту порушення кримінальної справи 13.09.2007 року до закінчення досудового слідства 28.08.2008 року жодного разу не продовжувались строки досудового розслідування.

Дані недоліки на думку колегії суддів необхідно усунути в ході додаткового розслідування у відповідності з встановленими у справі фактичними обставинами.

З цих підстав доводи апелянтів про неправильність висновку суду у зв`язку з неповнотою дослідження доказів судом колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду про необхідність повернення справи для проведення додаткового розслідування через неправильність та неповноту досудового слідства, а також в зв`язку з тим що по справі необхідно проведення ряду слідчих та перевірочних дії є правильним, а тому справа підлягає поверненню для проведення додаткового розслідування.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2014року про повернення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :