Справа №489/7542/14-к 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0005491 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Ленінського району м.Миколаєва на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2014 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добра Криниця, Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 186 ч.2 КК України.

за участю :

секретаря ОСОБА_5

розпорядника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання та ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Провадження № 11-кп/784/158/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст.186 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у скоєні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги, не оскаржуючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор вважає, що суд, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, своє рішення в цій частині не мотивував. При цьому, на думку прокурора, підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відсутні. Зазначає, що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, не працює, характеризується посередньо. Вказує, що матеріальну шкоду обвинувачений не відшкодував. Тому вважає, що звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 не сприятиме його виправленню та не буде запобігати вчиненню ним нових злочинів.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2014 року, приблизно о 21 год., ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 1 по вул. Херсонське шосе в м.Миколаєві, з метою заволодіння чужим майном із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у закритті роту рукою, від чого потерпіла ОСОБА_9 впала на землю, відкрито заволодів майном останньої (мобільним телефоном «Нокія» з 2 сім картами, карткою пам`яті на 4 Гб) на загальну суму 300 грн.

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про необхідність скасування вироку суду в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та ухвалення в цій частині нового вироку; пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст. 186 ч.2 КК України, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 не оскаржується.

Покарання ОСОБА_4 за ст. 186 ч.2 КК України призначено судом у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого, а також обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття та обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В цій частині вирок суду апелянтом також не оспорюється.

Між тим, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд своє рішення в цій частині не мотивував та прийшов до помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як встановлено, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину. За місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно, однак не працює, раніше тричі судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, вчинив новий злочин майже через три місяці після звільнення з місць позбавлення волі, самостійно завдану матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував.

Тому вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 виправиться без ізоляції від суспільства, є неможливим.

Доводи обвинуваченого, наведені ним в апеляційній інстанції про те, що він неофіційно працевлаштувався і характеризується позитивно, є неспроможними і будь-яких доказів цього апеляційному суду не надано.

За таких обставин, доводи прокурора про неправильне звільнення судом першої інстанції обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, вирок суду підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, та необхідності ухвалення в цій частині свого вироку в у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405,407, 420 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району м.Миколаєва задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3