Справа №: 1-90/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 23.03.2011

Ковельський міськрайонний суд Волинської області суд під головуванням

судді Панасюка С.Л.

за участю секретаря Віндюк Н.І.

прокурора Дордюка В.В.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення

ОСОБА_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, несудимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 27 листопада 2010 року умисно заподіяв своїй вагітній дружині ОСОБА_3 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило її смерть.

Вказаний злочин він вчинив за наступних обставин. Підсудний ОСОБА_2 перебував в шлюбі з ОСОБА_3, проживав з нею у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, приділяв мало уваги сімї, влаштовував на ґрунті пияцтва конфлікти, які супроводжувались необґрунтованим чіплянням до дружини, висуненням надуманих вимог, претензій. Така поведінка ОСОБА_2 не зустрічала належного опору зі сторони ОСОБА_3 та інших осіб, що, в підсумку, і призвело до трагедії. 27 листопада 2010 року, біля 19 год. 30 хв., ОСОБА_2,перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, йдучи разом з ОСОБА_3, яка завідомо для нього перебувала у стані вагітності, по пішохідній доріжці вздовж вулиці Заводської в м. Ковелі у напрямку початку вулиці, поблизу будинку №3, в черговий раз зчинив сварку, в ході якої умисно наніс ОСОБА_3 декілька ударів руками в різні частини тіла, зокрема, в ліву бокову поверхню живота, заподіявши їй серед інших тілесних ушкоджень тілесне ушкодження у виді закритої тупої травми живота з травматичним розривом селезінки та розвитком масивної внутрішньочеревної кровотечі, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Вказане умисне тяжке тілесне ушкодження прямо спричинило смерть ОСОБА_3, яка настала незадовго після травмування.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину в пред'явленому обвинуваченні не визнав і показав, що 27 листопада 2010 року, біля 19 год. 30 хв., вживши напередодні спиртні напої, йшов з ОСОБА_3, яка була вагітною, з гостей по пішохідній доріжці вздовж вулиці Заводської в м. Ковелі у напрямку початку вулиці. Поблизу будинку №3 ОСОБА_3 стало погано, вона присіла, потім лягла на землю, втратила свідомість. Він викликав таксі, щоб відвезти її додому, однак, його водій відмовився їх везти, мотивуючи тим, що осіб в нетверезому стані не возить. Тоді він подзвонив своїм родичам, які прийшли на місце події, ще раз викликали таксі і, на його вимогу, відвезли ОСОБА_3 додому в квартиру АДРЕСА_1. Там він, на пропозицію ОСОБА_4, з тим щоб викликати у ОСОБА_3 блювоту, обхопив її живіт ззаду руками, від чого її тіло перегнулося, і кілька разів сильно хитнув її з сторони в сторону. Вважає, що саме у цей момент він міг неумисно заподіяти ОСОБА_3 травму, яка призвела до її смерті. Далі хтось викликав швидку, однак, врятувати дружину не вдалося. Після цього він залишив місце події і вжив спиртні напої.

Вина підсудного підтверджується такими доказами.

Потерпіла ОСОБА_5, свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 показали, що сімя ОСОБА_3 не була благополучною і винуватцем її неблагополуччя був ОСОБА_2, а саме, його нездорова пристрасть до спиртного. На ґрунті пияцтва підсудний закинув сімю, не приділяв достатньо уваги її проблемам, влаштовував конфлікти з надуманих підстав, зокрема, в одному з випадків, примушував дружину піти на її робоче місце і допрацювати 15 хвилин, які нібито вона не допрацювала, хапався при цьому за ножа, скандалив, на прохання заспокоїтися не реагував, зачинився після цього у квартирі, не відкривав дверей дружині і тещі ОСОБА_5, внаслідок чого ті змушені були піти ночувати до його родичів. Спроби полікувати його від алкоголізму дали лише тимчасовий ефект. ОСОБА_3 терпіла усі витівки чоловіка, жаліла його, вважала, що він обділений долею і виправиться. Однак, ставало лише гірше.

Схильність підсудного до зловживання спиртним підтверджується також висновком наркологічної експертизи, згідно якого він страждає хронічним алкоголізмом, потребує примусового лікування від нього (а.с.130), обставинами, що передували події і відбулися після неї (підсудний вжив спиртне перед подією без особливого приводу, після трагедії продовжував вживати спиртне).

Викладене дозволяє зробити висновок, що умисел підсудного застосувати фізичне насильство до ОСОБА_3, яка завідомо для нього перебувала в стані вагітності, його байдуже ставлення до можливих наслідків такого застосування, сформувався саме на ґрунті його пияцтва, безвідповідального ставлення до чужих прав та інтересів, поблажливого ставлення до його неблаговидних вчинків як зі сторони загиблої, так і зі сторони оточуючих.

Заперечення підсудним своєї вини ґрунтується на надуманих підставах, які суперечать висновку судово-медичної експертизи, обставинам справи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з травматичним розривом селезінки та масивним внутрішньочеревним крововиливом, синців носа та нижньої губи, які утворились від дії тупих твердих предметів і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. По тілу ОСОБА_3 було нанесено не менше чотирьох ударів, удари були направлені в ділянку обличчя (спинка носа і нижня губа) та бокові поверхні підреберної ділянки живота. Сила нанесених ударів була достатньою для утворення вищеперерахованих тілесних ушкоджень. ОСОБА_3 могла самостійно рухатись після отримання тілесних ушкоджень на протязі короткого проміжку часу. Усі вищеперераховані тілесні ушкодження ОСОБА_3 не могла отримати при падінні з висоти власного росту. Усі вищеперераховані тілесні ушкодження ОСОБА_3 не могла отримати при здавленні її живота обома руками (захватом ззаду). Смерть ОСОБА_3 настала від заподіяних їй тілесних ушкоджень, нанесених їй у ліву бокову поверхню живота, а саме, закритої тупої травми живота з травматичним розривом селезінки та розвитком масивної внутрішньочеревної кровотечі. Між перерахованими тілесними ушкодженнями у ОСОБА_3 та смертю останньої є прямий причинний звязок (а.с.72-78).

Отже, тілесні ушкодження у ОСОБА_3 ніяким чином не могли утворитись за обставин, вказаних підсудним, внаслідок захвату ним потерпілої обома руками ззаду і її розхитуванні.

До того ж, підсудний у своїх первинних поясненнях і показаннях вказував на спосіб і причини заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_3 Зокрема, у протоколі зявлення із зізнанням він власноручно зазначив, що він «посварився»з дружиною і «для того щоб вона на мене не кричала, вдарив її два рази у лівий бік тулуба та один раз в обличчя». Після цього його дружині стало погано, вона втратила свідомість (а.с. 16). Під час допиту ОСОБА_2 як підозрюваного він показав, що ОСОБА_3 обзивала його нецензурними словами і він, образившись, «хотів схопити її за одяг, щоб втримати її, так як вона виривалася, й при цьому вийшло так, що вдарив її двома руками з лівої сторони під груди, але не втримав її, тому відразу ж вдруге хотів схопити так само двома руками з лівої сторони під груди і потягнув її до себе». Далі «замахнувся тильною стороною правої руки навідмах по обличчю ОСОБА_3, хотів вдарити її несильно по губах, але вийшло так, що вдарив її по носі» (а.с. 93). Під час допиту як обвинуваченого ОСОБА_2 власноручно «підправив»цю частину своїх показань, зазначивши, що він не «вдарив її, а лише схватив її руками з лівої сторони за одяг, щоб вона не впала»(а.с.112). В судовому засіданні підсудний заперечив усю цю частину своїх показань, ствердивши, що ніякого конфлікту не було, він дружину не бив і не хапав, а їй несподівано стало погано. Зміну показань ОСОБА_2 пояснив тим, що раніше давав неправдиві показання, оскільки розраховував потрапити на похорон дружини, а потім «підстроювався»під свої первинні показання. Аналіз цих показань і причин їх зміни дозволяє зробити висновок, що підсудний умисно завдав удари ОСОБА_3 у ліву бокову поверхню живота, правдиво розповів про цю обставину, а коли остаточно переконався, що саме ці удари призвели до смерті дружини, став спочатку неповно, а потім повністю їх заперечувати, вигадувати інші причини нанесених ушкоджень, намагаючись уникнути відповідальності.

Версія підсудного, що ушкодження могли утворитися під час спроби надання ним допомоги ОСОБА_3 спростовується також тією обставиною, що на момент такої спроби остання уже була тривалий час без свідомості. До моменту погіршення самопочуття, ОСОБА_3 за твердженням як самого підсудного, так і свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, потерпілої ОСОБА_5 почувалася нормально, була веселою, не виявляла хворобливих ознак, зокрема, повязаних з вживанням спиртного. Все це підтверджує ту обставину, що погіршення самопочуття ОСОБА_3 настало після умисно нанесених їй підсудним ударів, що повністю відповідає судово-медичному висновку, згідно якого вона після отримання тілесних ушкоджень могла самостійно рухатись лише на протязі короткого проміжку часу (а.с.78).

До того ж, висновок, що побиття ОСОБА_3 відбулося, підтверджує і вперте небажання підсудного доставити її у медичний заклад, хоча він мав усі можливості для цього. Пасивні, неспішні дії підсудного, в той час як його вагітна дружина, втративши свідомість, лежала протягом тривалого часу на мерзлій землі, його наполягання везти дружину додому, а не в лікарню, коли загрозливий для її здоровя стан був очевидним, не може бути нічим іншим, як намаганням підсудного до останнього приховувати її побиття.

Стан вагітності ОСОБА_3 підтверджується довідкою (а.с.53). Термін вагітності станом на 27 листопада 2010 року 25 тижнів.

Таким чином, підсудний ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілій тяжке тілесне ушкодження, а саме, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, яке спричинило смерть потерпілої, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп'яніння, вчинення злочину щодо особи, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.

Обставин, що помякшують покарання, з числа передбачених ч.1 ст.66 КК України, суд не вбачає. Зявлення зі зізнанням не є обставиною, що помякшує покарання, щодо підсудного, оскільки зізнання, як такого, немає: підсудний в підсумку виклав події так, як йому було вигідно, а не так, якими ці події були в дійсності. Не виявив також підсудний ознак щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, оскільки до останнього намагався спотворити хід події, з тим щоб уникнути відповідальності.

Суд враховує також те, що підсудний вперше притягується до кримінальної відповідальності, має малолітню дитину, позитивно характеризується у місці роботи. Разом з тим, підсудний зловживає спиртними напоями, є хронічним алкоголіком.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що виправлення підсудного можливе лише в місцях позбавлення волі і щодо нього відсутні підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи ст.69 КК України, яка передбачає призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вина підсудного у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження вагітній дочці потерпілої ОСОБА_5, внаслідок якого та померла, доведена, підсудний повністю визнав позов останньої про відшкодування майнової шкоди, а саме: витрат на поховання та поминальний обід в сумі 5904 грн. 14 коп.

Суд вважає переконливими твердження потерпілої, що внаслідок умисних протиправних дій підсудного їй завдана істотна моральна шкода, яка полягає у відчутті душевної болі від усвідомлення факту втрати дочки, яка до того ж була вагітною, усвідомлення непоправності того, що сталося, яке переслідуватиме її усе життя, що залишилося, переживань за своє майбутнє, оскільки можливості для утримання її в старості з втратою однієї дитини звузилися. Суд вважає ці страждання інтенсивними, такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Протиправні дії підсудного безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 70000 грн., тобто в меншій сумі, ніж вона просила.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (девять) років.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити щодо засудженого ОСОБА_2 попередню утримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_2 з 29 листопада 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 713 (сімсот тринадцять) грн. 61 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 у відшкодування завданої їй майнової шкоди 5904 (пять тисяч девятсот чотири) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 у відшкодування завданої їй моральної шкоди 70000 (сімдесят тисяч) грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий

ОСОБА_9