В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.11.2014 Справа №607/22600/13-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0004090 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернополя, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, неодруженої, студентки ТНПУ ім. Гнатюка, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Тернополя, громадянки України, з вищою освітою, неодруженої, працюючої фітнес-тренером оздоровчого комплексу «Алігатор», жительки АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_13 ,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2013 року о 03 год. 00 хв. в обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в стані алкогольного сп`яніння перебували у громадському місці - у приміщенні нічного клубу «Алюр», що по вул. Злуки, 45, у м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 01 листопада 2013 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці - у приміщенні нічого клубу «Алюр», що по вул.Злуки, 45 у м.Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, безпричинно умисно нанесла ОСОБА_11 численні удари руками та ногами по тілу. Під час вчинення ОСОБА_5 хуліганських дій відносно ОСОБА_11 до неї приєдналась ОСОБА_4 , яка реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які. забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, діючи із особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, наблизившись до ОСОБА_11 , почала безпричинно наносити їй численні удари руками та ногами по тілу. В наслідок злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_11 спричинено синці повік лівого ока, на правій половині чола, задній поверхні середньої третини правого передпліччя, задній поверхні верхньої та нижньої третин лівого стегна, передній поверхні лівого коліна, які згідно висновку експерта №1531 від 04 листопада 2013 року належать до легких тілесних ушкоджень.

В свою чергу ОСОБА_12 , будучи обуреною діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою припинення їх хуліганських дій, стала між ОСОБА_11 Олійник ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , та виконуючи активні дії, які виразились у відштовхуванні руками обох останніх, намагалася припинити їх хуліганські дії, однак в цей момент ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжуючи свої хуліганські дії, об`єднані одним злочинним умислом, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у здійсненні активної фізичної протидії із спричиненням тілесних ушкоджень, почали безпричинно умисно наносити ОСОБА_12 численні удари руками та ногами по тілу, в результаті останній спричинено садна на задній поверхні середньої третини лівої половини грудної клітки, синець на задній поверхні нижньої третини правого плеча та синець на переднє внутрішній поверхні лівого коліна, які згідно висновку експерта №1532 від 4 листопада 2013 року за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , наданих їм Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

Вказані дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органами досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії та вчинено групою осіб.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в суді відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 296 КК України та кваліфікував їх дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, вчинене за наступних обставин.

В обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували у приміщенні нічного клубу «Алюр», що по АДРЕСА_3 , 01 листопада 2013 року о 03 год. 00 хв. виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел 01 листопада 2013 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні нічого клубу «Алюр», що по вул. Злуки, 45 в м. Тернополі, під час словесного конфлікту з ОСОБА_11 умисно нанесла їй удар правою рукою в область голови, після чого разом із ОСОБА_5 почали наносити останній численні удари руками та ногами по тілу, в результаті ОСОБА_11 спричинено, синці повік лівого ока, на провій половині чола, задній поверхні середньої третини правого передпліччя, задній поверхні верхньої та нижньої третин лівого стегна, передній поверхні лівого коліна, які належать до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні нічого клубу «Алюр», що по АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту із ОСОБА_12 умисно нанесли їй численні удари руками та ногами по тілу, в результаті останній спричинено, садна на задній поверхні середньої третини лівої половини грудної клітки, синець на задній поверхні нижньої третини правого плеча та синець на переднє внутрішній поверхні лівого коліна, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скористались своїм правом самостійно підтримувати раніше пред`явлене обвинувачення в суді за ч. 3 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України не визнала та суду показала, що 01 листопада 2013 року вона, разом з ОСОБА_5 знаходились в приміщенні нічного клубу «Алюр», що по вул. Злуки, 45, в м. Тернополі. У вказаному закладі також знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Близько 03 години, коли вона проходила по сходах, на яких стояли потерпілі, то ОСОБА_11 зачепила її за плече та стиснула. Через деякий час, вона, разом із ОСОБА_5 пішли в туалет, де також знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Коли вона заходила в приміщення туалету, при вході, ОСОБА_11 штовхнула її в плечі, на що вона зробила зауваження потерпілій з приводу її дій, однак остання продовжила її тримати та повисла на неї. Після цього, ОСОБА_5 попросила ОСОБА_11 відійти, однак потерпіла не відреагувала, а тому ОСОБА_5 забрала її руки і відштовхнула. В цей час розпочалася штовханина, яку побачили охоронці нічного клубу та вивели ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 з приміщення клубу. Під час цього, потерпілі чинили опір та не бажали залишати розважальний заклад, тому тілесні ушкодження, які у них виникли, могли утворитися в процесі того, як їх із закладу виводила охорона, крім того, в приміщенні туалету на ОСОБА_11 декілька разів падала планка із дверної коробки, однак видимих тілесних ушкоджень та потерпілих вона не бачила. Жодних ударів потерпілій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ні вона, ні ОСОБА_5 не наносила. Потерпіла ОСОБА_12 , під час конфлікту, який мав місце в приміщенні туалету розважального закладу «Алюр», стояла збоку, тримала ОСОБА_11 за руку і майже в конфлікт не втручалася.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачена ОСОБА_4 не визнала.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 296 КК України не визнала та суду показала, що 01 листопада 2013 року вона, разом із ОСОБА_4 знаходилися в нічному клубі «Алюр», що по вул. Злуки, 45, в м. Тернополі. Алкогольних напоїв вона не вживала. Близько 03 години, проходячи по сходах, на яких стояли потерпілі, ОСОБА_11 штовхнула ОСОБА_4 . Через деякий час, вона, разом із ОСОБА_4 пішли в туалет, де також знаходилися ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Коли вони заходила в приміщення туалету, при вході, ОСОБА_11 штовхнула ОСОБА_4 в плечі, на що остання зробила зауваження потерпілій з приводу її дій, однак ОСОБА_11 продовжила її тримати та повисла на неї. Після цього, вона попросила ОСОБА_11 відійти, однак потерпіла не відреагувала, а тому вона забрала її руки і відштовхнула. В цей час розпочалася штовханина, ОСОБА_12 шарпала її за руку. Це все побачили охоронці нічного клубу та вивели ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 з приміщення клубу. Під час цього, потерпілі чинили опір та не бажали залишати розважальний заклад, тому тілесні ушкодження, які у них виникли, могли утворитися в процесі того, як їх із закладу виводила охорона, крім того, в приміщенні туалету на ОСОБА_11 декілька разів падала планка із дверної коробки, однак видимих тілесних ушкоджень та потерпілих вона не бачила. Жодних ударів потерпілій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ні вона, ні ОСОБА_4 не наносила, а сам конфлікт тривав близько 2 хвилин.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачена ОСОБА_5 не визнала.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, їх вина доводиться наступними доказами: показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та іншими документами, дослідженими в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що 01 листопада 2013 року вона, разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відпочивали в нічному клубі «Алюр». Алкогольних напоїв вони не вживали. Близько 01 год. вона разом із ОСОБА_12 піднялися на верх. В цей час біля них проходила ОСОБА_4 і штовхнула її плечем. Приблизно через 1 год. вони із ОСОБА_12 пішли в туалет та при виході зустріли обвинувачених, які стояли біля туалету і не давали їм пройти. На прохання дати можливість вийти, обвинувачені почали виражатись нецензурною лайкою та провокувати конфлікт. По координації рухів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона зрозуміла, що обвинувачені в стані алкогольного сп`яніння. Після цього, ОСОБА_5 вдарила її в область чола, а потім ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали наносити їй тілесні ушкодження руками та ногами від чого вона зігнулась і впала. ОСОБА_12 відштовхувала обвинувачених і в цей час їй ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також нанесли тілесні ушкодження. Після цього, в туалет зайшло двоє охоронців ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та не з`ясовуючи нічого, почали виштовхувати її із закладу, а через декілька секунд із приміщення клубу вивели ОСОБА_12 . Під час конфлікту із обвинуваченими їй було спричинено тілесні ушкодження, а саме: садна на лівому оці, забій грудної клітки, синець на чолі, стегні та руці, а також болів живіт. Потерпіла ОСОБА_11 вважає, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід призначити сувору міру покарання.

Заявлений цивільний позов потерпіла ОСОБА_11 підтримала повністю та пояснила, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їй завдано моральну шкоду на суму 25000 гривень, яка полягає в спричинених моральних стражданнях, переживаннях у зв`язку з приниженням честі, гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, необхідності докладати додаткові зусилля для лікування.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 показала, що з 01 листопада 2013 року вона, разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відпочивали в нічному клубі «Алюр». Алкогольних напоїв вони не вживали. Близько 01 год. вона разом із ОСОБА_11 піднялися на верх. В цей час біля них проходила ОСОБА_4 і штовхнула ОСОБА_11 плечем. Приблизно через 1 год. вони із ОСОБА_11 пішли в туалет та при виході зустріли обвинувачених, які стояли біля туалету і не давали їм пройти. На прохання дати можливість вийти, обвинувачені почали виражатись нецензурною лайкою та провокувати конфлікт. По координації рухів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вона зрозуміла, що обвинувачені в стані алкогольного сп`яніння. Після цього, ОСОБА_5 вдарила ОСОБА_11 в область чола, а потім ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали наносити їй ( ОСОБА_11 ) тілесні ушкодження руками та ногами від чого вона зігнулась і впала. Вона ( ОСОБА_12 ) намагалася відштовхнути обвинувачених і в цей час їй ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також нанесли удари в область грудної клітки. Після цього, в туалет зайшло двоє охоронців ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та не з`ясовуючи нічого, вивели її та ОСОБА_11 із приміщення клубу. Під час конфлікту із обвинуваченими їй було спричинено тілесні ушкодження, а саме: забій грудної клітки, садна на ногах. Потерпіла ОСОБА_12 вважає, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід призначити сувору міру покарання.

Заявлений цивільний позов потерпіла ОСОБА_12 підтримала повністю та пояснила, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їй завдано моральну шкоду на суму 25000 гривень, яка полягає в спричинених моральних стражданнях, переживаннях у зв`язку з приниженням честі, гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, необхідності докладати додаткові зусилля для лікування.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що 01 листопада 2013 року вона разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 відпочивали в нічному клубі «Алюр». Коли вона разом із ОСОБА_17 знаходились біля барної стійки на другому поверсі та спілкувалась, то повз них, в напрямку туалету пройшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Через деякий час вона побачила, як в туалет пішли два охоронці та почали виштовхувати звідти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому, потерпілі були пошарпані та говорили, що їх побили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак охоронці на це не реагували і продовжували їх випихати з приміщення клубу, а самі обвинувачені в цей час стояли і сміялися. Коли вона вийшла на вулицю, то побачила в ОСОБА_11 синець та гуля, а в ОСОБА_12 кров на білій блузці. Самого конфлікту між потерпілими та обвинуваченими вона не бачила, однак потерпілі пояснювали, що тілесні ушкодження їм спричинили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показала, що 01 листопада 2013 року вона разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 відпочивали в нічному клубі «Алюр». Близько 02 год. вона разом із ОСОБА_16 піднялись на другий поверх, а ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пішли в напрямку туалету. Через деякий час в туалет зайшло двоє охоронців і почали виштовхувати звідти ОСОБА_11 , а за нею і ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_11 виштовхували з туалету, в неї на чолі була гуля. Потерпіла пояснювала, що її побили дівчата і вказувала на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які стояли і сміялися. Коли потерпілих вивели на вулицю, обвинувачені залишились в закладі і їм з подругами вже не дозволяли повернутися назад. Самого конфлікту між потерпілими та обвинуваченими вона не бачила.

Оголошеним в судовому засіданні висновком експерта №1531 від 04 листопада 2013 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі (01 листопада 2013 року) в ОСОБА_11 виявлені синці повік лівого ока, на правій половині чола, задній поверхні середньої третини правого передпліччя, задній поверхні верхньої та нижньої третин лівого стегна, передній поверхні лівого коліна, які утворилися від дії тупих предметів в межах доби до її судово-медичної експертизи, та не властиві для падіння на площині «з висоти власного росту» та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (а.кп. 16-18).

Оголошеним в судовому засіданні висновком експерта №1532 від 04 листопада 2013 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі ( 01 листопада 2013 року) в ОСОБА_12 виявлені садна за задній поверхні середньої третини лівої половини грудної клітки, синець на задній поверхні нижньої третини правого плеча та синець на переднє-внутрішній поверхні лівого коліна, які виникли в межах доби до її судово-медичної експертизи, та не властиві для падіння на площині «з висоти власного росту» та за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (а.кп. 24-26).

Оголошеним в судовому засіданні протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13 листопада 2013 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_5 , як особу що спричинила їй та ОСОБА_11 тілесні ушкодження (а.кп. 33-36).

Оголошеним в судовому засіданні протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13 листопада 2013 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_5 , як особу що спричинила їй та ОСОБА_12 тілесні ушкодження (а.кп. 37-40).

Оголошеним в судовому засіданні протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13 листопада 2013 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_4 , як особу що спричинила їй та ОСОБА_12 тілесні ушкодження (а.кп. 41-44).

Оголошеним в судовому засіданні протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13 листопада 2013 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_4 , як особу що спричинила їй та ОСОБА_11 тілесні ушкодження (а.кп. 45-48).

Як вбачається із показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , жоден з них не був очевидцем самого конфлікту та факту нанесення потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не бачили.

Доводи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відносно того, що тілесні ушкодження потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 могли отримати в період, коли їх із нічному клубі «Алюр» виводили охоронці спростовуються поясненнями самих потерпілих та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які вказали, що виходячи із приміщення туалету ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наголошували, що саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наносили їм тілесні ушкодження. Крім цього, у потерпілої ОСОБА_11 було видно синець та гулю в області чола, а в ОСОБА_12 кров на білій блузці.

Доводи обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відносно того, що тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_11 могла отримати внаслідок падіння на неї планка із дверної коробки спростовуються висновком експерта № 1531 від 04 листопада 2013 року, в якому описані самі ушкодження їх розташування та властивості, що дає суду підстави зробити висновок про неможливість утворення описаних у висновку тілесних ушкоджень у різних частинах тіла від падіння планка із дверної коробки.

Під час судового розгляду, на підтвердження вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 посилались на свої покази та покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказали, що самого конфлікту між потерпілими та обвинуваченими вони не бачили, однак бачили потерпілих по закінченню цього конфлікту, на яких були видимі тілесні ушкодження.

Однак, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України в судовому засіданні не доведена і вони підлягають виправданню за відсутністю в їх діяннях складу злочину.

Під час судового розгляду кримінального провадження, суд враховує основні засади кримінального судочинства. Так, ст. 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 368 КПК України, суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно і об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Як вимагає зазначена постанова Пленуму, обов`язковою ознакою хуліганства є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. За ознакою особливої зухвалості, хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Оскільки особлива зухвалість дій винного є обов`язковою ознакою хуліганства, то в мотивувальній частині вироку суд має вказати, в яких діях винної особи чи їх наслідках виразилася зазначена ознака злочину.

В чому полягає в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особлива зухвалість потерпілими під час судового розгляду не зазначено та належними доказами не підтверджено.

Так, самі потерпілі в ході судового розгляду кримінального провадження вказували на наявність конфлікту між ними та обвинуваченими, під час якого їм ОСОБА_22 та ОСОБА_5 завдано тілесні ушкодження, інших дій обвинувачених, які можна було б визнати особливою зухвалістю ними наведено не було.

Відповідно до вимог п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним і викликані неправильними діями потерпілих слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачає відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство, зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалось особливою зухвалістю.

Як вбачається із показів обвинувачених конфлікт між ними та потерпілими розпочався з ініціативи самих потерпілих, які декілька разів своїми діями провокували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 пояснили, що 01 листопада 2013 року потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи в нічному клубі «Алюр», поводили себе зухвало, на їх дії скаржилися відвідувачі закладу, у зв`язку з чим адміністратор нічного клубу ОСОБА_20 попросила їх поспостерігати за потерпілими. Самого конфлікту між потерпілими та обвинуваченими вони не бачили, однак вивели із нічного клубу потерпілих тому, що саме вони виражалися нецензурною лексикою та голосно кричали, в той час коли обвинувачені стояли спокійно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що 01 листопада 2013 року потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи в нічному клубі «Алюр» поводили себе зухвало, на їх дії скаржилися відвідувачі закладу. У зв`язку з чим, вона, як адміністратор нічного клубу попросила охоронців закладу поспостерігати за потерпілими. Самого конфлікту між потерпілими та обвинуваченими вона не бачили, однак вивели із нічного клубу потерпілих тому, що саме вони виражалися нецензурною лексикою та голосно кричали, в той час коли обвинувачені стояли спокійно.

Аналізуючи покази допитаних осіб, суд звертає увагу, що жодним з них, включаючи як самих потерпілих так і обвинувачених не доведено вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 таких умисних дій, які могли би бути визнаними як особлива зухвалість і тому не дають можливості суду зробити беззаперечний і однозначний висновок про доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Окрім того, у хуліганських діях обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на які вказують потерпілі, мотив, спрямованість умислу, мета та характер дій кожного вказують на виникнення суперечки між потерпілими та обвинуваченими, під час якої останніми завдано тілесні ушкодження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тому в діях обвинувачених відсутній умисел саме на грубе порушення громадського порядку, а суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною формою вини і мотивом явної неповаги до суспільства.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Узагальнюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належні докази вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України в матеріалах кримінального провадження відсутні і не здобуті під час судового розгляду, а можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується потерпілими чи їх представником.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п.2 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Згідно з ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд, відповідно до ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, а відповідно до положень ст. 62 Конституції України, усі сумніві щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають виправданню у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Однак, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та вважає, що їх дії кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, зокрема те, що вона є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, конкретні обставини справи. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 їй слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, зокрема те, що вона є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, конкретні обставини справи. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_5 їй слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

По справі є цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення із обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральної шкоди на суму 25000 гривень в користь кожної з потерпілих, який підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках, ступінь зниження їх авторитету, пережитий стрес, враховуючи майновий стан обвинувачених, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно, в користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 1000 грн. завданої моральної шкоди.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 17, 373, 374 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (зі змінами та доповненнями внесеними Протоколом №11 від 11 травня 1994 року, Протоколом №14 від 13 травня 2004 року), ст. 62 Конституції України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.3 ст. 296 КК України та виправдати її за недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_5 визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.3 ст. 296 КК України та виправдати її за недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_11 1000 (одну тисячу) гривень завданої моральної шкоди. Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_12 1000 (одну тисячу) гривень завданої моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1