Дата документу Справа № 311/2959/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/2959/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/35/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Горностаївка Херсонської області, громадянина України, працюючого підсобним робітником будівельної бригади СВК «Росія», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі;

за ч.1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 3 роки обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобами.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, 09.05.2014р., близько 14-30 години, в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою пересування, знаходячись поблизу будинку № 13 по вулиці Зелена, за місцем мешкання ОСОБА_12 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 залишив свій автомобіль без нагляду, без дозволу власника, через незамкнені двері, проник до салону автомобілю ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_8 за допомогою ключів від замку запалювання, що знаходилася в салоні автомобілю, привів двигун в робочий стан та, незаконно заволодівши транспортним засобом, пересувався на автомобілі вулицями села Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. ОСОБА_8 своїми злочинними діями незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 10 000 гривень, що належить ОСОБА_12 та спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

09.05.2014 року близько 14-40 години в селі Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, на перехресті вулиць Першотравнева та Тельмана, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ 21011 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був у технічно справному стані, рухався вулицею Тельмана, яка є другорядною відносно вулиці Першотравнева, в напрямку вулиці Першотравнева. Під час руху ОСОБА_8 не слідкував та не врахував дорожню обстановку та, не враховуючи вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонений», ОСОБА_8 на перехресті вулиці не надав перевагу в русі транспортному засобу - мопеду SUZUKI реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_13 , рухаючись вулицею Першотравнева в напрямку смт. Велика Білозерка. В результаті цього ОСОБА_8 допустив зіткнення автомобіля з мопедом, а ОСОБА_9 згідно висновку експерта № 53 від 24.06.2014 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого переламу лівої променевої кістки, розрив зв`язок в лівому акромінально-ключичному суглобі, які, як кожне окремо, так і в сукупності, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я більше ніж 21 добу та забійні рани лівого стегна, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я менше ніж 21 добу.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, зокрема: п. 16.11, згідно якого, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен надати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрестя по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. Вказані порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

В апеляції потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду у відношенні останнього, скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його м`якістю. Просить постановити новий вирок, за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 286 ч.1 КК України 1 рік обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами; за ст. 289 ч.1 КК України на 3 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання 3 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу та її захисника, які підтримали доводи апеляції та наполягали на її задоволенні, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, та пояснив, що зараз не має грошей на відшкодування потерпілій збитків, але обіцяє їх відшкодувати, прокурора, яка вважала що апеляція потерпілої не підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.286, за ч.1 ст. 289 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєне ним правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості скоєного правопорушення та особу винного, а саме: ОСОБА_8 раніше не судимий, вину у скоєному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, що судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті за скоєне ним правопорушення, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових кримінальних правопорушень, та вважає, що доводи викладені в апеляції потерпілої, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суттєвих порушень кримінального процесуального законодавства, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

апеляцію потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року у відношенні ОСОБА_8 , якого засуджено за ч.1 ст.286, ч.1 ст. 289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цівільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_5