У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Паневіна В.О.,

розглянувши
в судовому засіданні в місті Києві 10
липня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1
та в його інтересах захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, -

встановила:

вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2003
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця міста Харкова, раніше судимого
20 березня 2001 року за ст. 101 ч. 1, 106 ч. ч. 1 і 2 , 206 ч. 2 КК України на
5 років позбавлення волі умовно з іспитовим строком 3 роки, -

засуджено
за:

- ст.
187 ч. 4 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що
є його власністю;

- ст. 186 ч. 3 КК
України на 5 років позбавлення волі;

- ст. 296 ч. 1 КК
України до 6 місяців арешту;

- ст. 353 КК
України до 6 місяців арешту;

- ст. 89 ч. 2 КК
України 1960 року на 2 роки позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 42 КК України
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання 8 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Згідно з вимогами ст. 43 КК України до призначеного покарання приєднано не
відбуту частину покарання за попереднім вироком і визначено ОСОБА_1 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, судові рішення щодо яких не
оскаржено.

Судом залишено без розгляду цивільні позови потерпілих.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2006 року
вирок щодо ОСОБА_1 змінено. За епізодом відкритого заволодіння майном ОСОБА_7
виключено з вироку рішення суду про наявність у діях ОСОБА_1 і ОСОБА_5 кваліфікуючої
ознаки - спричинення злочином значної матеріальної шкоди, за епізодом
хуліганських дій в кафе „Сузір'я” - вчинення злочину за попередньою змовою
групою осіб. Прийнято рішення в описовій
частині вироку зазначити, що під час розбійного нападу на ОСОБА_8 ОСОБА_1,
ОСОБА_6 та іншими особами потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження
з короткочасним розладом здоров'я. Також прийнято рішення вважати ОСОБА_1
засудженим за ст. ст. 187 ч. 4, 186 ч. 3, 296 ч. 1, 353 КК України 2001 року та
ст. 89 ч. 2 КК України 1960 року до міри покарання, обраної судом. На підставі
вимог ст. 70 КК України ОСОБА_1 призначено остаточне покарання, визначене
судом, - 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його
власністю. Згідно з вимогами ст. 71 КК України до призначеного покарання
приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком і ОСОБА_1 визначено остаточне покарання 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Вирок у
частині вирішення цивільних позовів скасовано з направленням справи для
розгляду в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано судом винним і засуджено за те, що він, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, 4 лютого 2001 року близько 22-ої години разом з іншим
засудженим у справі ОСОБА_5 проникли до квартири АДРЕСА_1, де ОСОБА_5 відрекомендувався працівником служби безпеки
України і пред'явив посвідчення працівника служби безпеки корпорації „Станк”,
яке за зовнішніми ознаками походило на службове посвідчення працівника Служби
безпеки України. Після того вони проникли до зазначеної квартири, із
застосуванням насильства до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи
майном останньої на суму 741 гривня 96 копійок. Унаслідок незаконних дій
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно легкі тілесні ушкодження.

16 червня 2001 року близько 2-ої години 10 хвилин ОСОБА_1 разом з іншими
засудженими по справі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 за попереднім зговором між собою
прибули до магазину „Сузір'я” по вулиці
Урицького, 21 в місті Харкові і кинули в приміщення цього торговельного закладу
підпалену пляшку з бензином. Унаслідок цих дій ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було
пошкоджено зовнішнє оздоблення магазину на суму 700 гривень, чим ТОВ ВКФ
„Ресурси-ЛТД” спричинено шкоди.

Тієї ж ночі близько 3-ої години ці ж особи прибули до магазину „Продукти”,
що розташовувався по Нетечинському бульвару, 19 і також належав ТОВ ВКФ
„Ресурси-ЛТД”, де у такий же спосіб вчинили підпал. Унаслідок пожежі було
знищено товарно-матеріальних цінностей на суму 7 768 гривень 24 копійки,
чим спричинено шкоду на зазначену суму.

Того ж дня 16 червня 2001 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 під надуманим
приводом прибули до кафе „Сузір'я”, яке розташовувалося по вулиці Урицького, 21
в місті Харкові і належало ТОВ ВКФ „Ресурси-ЛТД”, де безпричинно стали
чіплятися до працівника цього кафе, висували надумані приводи, брутально
лаялися, перекинули мангал з шашликами, чим спричинили матеріальної шкоди на
суму 56 гривень.

6 листопада 2001 року близько 20-ої години 30 хвилин за попередньою
домовленістю та розробленим планом неподалік будинку № 40 по вулиці
Грозненській в місті Харкові ОСОБА_1,
інший засуджений по справі ОСОБА_6 й інші особи, достовірно знаючи про
наявність у потерпілого ОСОБА_8 великої суми грошей, із застосуванням
небезпечного для життя та здоров'я насильства до цього потерпілого та його
дружини ОСОБА_10 заволоділи майном, документами
і грошима на суму 305 144 гривні. Під час розбійного нападу потерпілій ОСОБА_10
було заподіяно легкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_8 - легкі тілесні ушкодження, що
потягли короткочасний розлад здоров'я.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 порушується питання про скасування
постановлених у справі судових рішень з направленням справи на додаткове розслідування.
Свою вимогу він обґрунтовує тим, що у справі допущено суттєві порушення
кримінально-процесуального законодавства під час його затримання, проведення
впізнання, ознайомлення з матеріалами кримінальної справи. Зазначає про
застосування недозволених методів ведення слідства. Вважає, що було порушено
його право на захист. Також ОСОБА_1 вказує, що судом неправильно було
кваліфіковано його дії за ст. 187 ч. 4 КК України, оскільки у справі наявні 3
різних висновки судово-медичних експертиз, відповідно до яких встановлювалася
ступінь тяжкості спричинених потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Також
зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що цей потерпілий мав саме
таку велику кількість грошей.

У касаційній скарзі адвоката ОСОБА_2 порушується питання про скасування
постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження за відсутності в
діях ОСОБА_1 ознак злочинів. Свою вимогу вона обґрунтовує тими ж доводами,
якими обґрунтована скарга її підзахисного. Також захисник зазначає, що за всіма
епізодами ОСОБА_1 засуджено незаконно, його винність не підтверджена
переконливими доказами, в основу вироку покладено показання потерпілих, які є
заінтересованими особами у справі. За епізодом відкритого заволодіння майном
потерпілої ОСОБА_7 не підтверджено заволодіння її майном, за епізодами підпалу
магазинів інший засуджений у справі ОСОБА_4 показував, що вчинив цей злочин
самостійно, за епізодом хуліганства працівник кафе ОСОБА_11 повідомив, що
ніякої шкоди не було спричинено, а ОСОБА_1 підходив до нього з приводу того, що
йому заважав дим від мангала.

Касаційна скарга захисника ОСОБА_3 по суті аналогічна скаргам її
підзахисного та захисника ОСОБА_2 Також ОСОБА_3 зазначає, що під час досудового
слідства було порушено право на захист ОСОБА_1, оскільки він страждає на
психічне захворювання, а не всі слідчі дії проводилися за участі захисника.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
кримінальної справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів не
вбачає підстав для внесення справи на касаційний розгляд з метою перегляду
постановлених у ній судових рішень в касаційному порядку.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів підтверджена сукупністю зібраних по
справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом в основу вироку
доказів, зокрема, показаннями іншого засудженого у справі ОСОБА_4, який не
заперечував факту того, що здійснив підпали магазинів, показаннями потерпілих
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 і
ОСОБА_10, які детально розповіли про обставини вчинення щодо них злочинів саме
ОСОБА_1 разом з іншими особами, даними протоколів упізнання цими потерпілими
осіб, які вчинили щодо них злочини, протоколів очних ставок між потерпілими та
ОСОБА_1 й іншими засудженими у справі, показаннями численних свідків, даними висновків
судово-медичних експертиз про характер та локалізацію спричинених потерпілим
тілесних ушкоджень, висновків товарознавчих експертиз про визначення
матеріальних втрат, що були спричинені пожежами, даними письмових та інших
доказів.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно проаналізована
судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів. Тому доводи його касаційної скарги та
скарг його захисників про незаконність засудження колегія суддів вважає
безпідставними.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. ст.187 ч. 4, 186 ч. 3, 296 ч. 1, 353 КК України 2001 року та ст. 89
ч. 2 КК України 1960 року є правильною. Доводи скарг про те, що його дії невірно кваліфіковано за ст. 187 ч. 4 КК України,
оскільки достовірно не встановлено кількість та суму викраденого майна, а також
що у матеріалах справи є суперечливі
судово-медичні дані, що містяться в різних медичних документах,
відповідно до яких визначено ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_8, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Доводи скарг про те, що у справі не встановлено і не підтверджено доказами
кількість та вартість майна, яким заволоділи під час розбійного нападу,
суперечать матеріалам кримінальної справи. Що ж стосується висновків
судово-медичних експертиз про характер спричинених ОСОБА_8 тілесних ушкоджень,
то апеляційний суд у своєму рішенні уточнив, з яких причин було покладено в
основу обвинувачення ОСОБА_1 та інших висновок судово-медичної експертизи,
відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_8 було встановлено легкі тілесні
ушкодження, що потягли розлад здоров'я. Підстав не погодитися з таким висновком
апеляційного суду колегія суддів не вбачає.

Покарання ОСОБА_1 обрано у відповідності до вимог закону з урахуванням
характеру та ступеня суспільної небезпечності вчинених злочинів, даних про його
особу, а також усіх обставин справи. Колегія суддів вважає його необхідним та
достатнім для виправлення ОСОБА_1 і попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України,
які б тягли зміну чи скасування постановлених у справі судових рішень, не
встановлено. Посилання у скаргах про порушення права на захист ОСОБА_1 колегія
суддів визнає необґрунтованими. ОСОБА_1 відповідно до висновку стаціонарної
судово-психіатричної експертизи на психічні захворювання не страждав, визнаний осудним, виявлена у нього
розумова відсталість не є психічним захворюванням, наявність якого
забезпечувала обов'язкову участь захисника у справі. Крім того, як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, під час проведення досудового слідства ОСОБА_1 був забезпечений захисником.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для скасування або
зміни судових рішень щодо ОСОБА_1 та керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та в його
інтересах захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд вироку Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 14 серпня 2003 року та ухвали Апеляційного
суду Харківської області від 29 вересня 2006 року.

С у д д і:

Міщенко С.М. Глос Л.Ф. Паневін В.О.

___________________________________________________

З
оригіналом згідно:

Суддя
Верховного Суду України
Паневін В.О.