Справа № 357/2851/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/694/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 04.08.2015

УХВАЛА
іменем України
04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), раніше судимого: 13.04.2007 року за ст. ст. 187 ч. 1, 296 ч. 1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки, 26.10.2007 року за ст. ст. 185 ч. 2, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 12.03.2008 року Київським районним судом м. Полтава за ст. ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 100000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 10325 грн. за лікування та 734 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 10 серпня 2014 року близько 13 год. 50 хв. водій ОСОБА_7 рухаючись в м. Біла Церква Київської області по проспекту Князя Володимира у напрямку вул. Леваневського в порушення вимог Правил дорожнього руху України п.п. 2.1. «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії Правил дорожнього руху України, 2.3. (а) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу», керував автомобілем марки «BA3-21093» д.н.з НОМЕР_1 , система робочого гальма якого перебувала в технічно несправному стані, із-за «заглушення» гальмових трубок ведучих до гальмових механізмів задніх коліс на проїзній частині, що має по дві смуги для руху в кожному напрямку, по правій смузі відносно напрямку свого руху, та доїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля будинку № 2 по проспекту Князя Володимира та визначений дорожніми знаками 5.31.1; 5.35.1 (пішохідний перехід), виявивши, що на лівій відносно напрямку його руху смузі мікроавтобус «Mercedes-Benz Sprinter», який зупинився в безпосередній близькості перед нерегульованим пішохідним переходом, в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та п.4.16 (а) Правил дорожнього руху України «надати дорогу пішоходу, який пересікає проїзну частину по пішохідному переходу», не зменшив швидкість, не зупинився, не переконався, що на пішохідному переході рухаються пішоходи, продовжив рух та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину проспекту Князя Володимира в м. Біла Церква по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21093» д.н.з. НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: відкритий перелом правої малої гомілкової кістки, відкритий перелом правої великої гомілкової кістки, закритий перелом правої плечової кістки, забій головного мозку легкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, рана правої вушної раковини, розрив барабанної перетинки справа, синець верхньої повіки правого ока. Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_7 , вимог п. п. 2.3 (а), 4.16 (а), 18.4. Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Не погоджуючись з вироком суду та не оспорюючи фактичних обставин вчинення злочину, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий з призначенням міри покарання не пов`язаної з позбавленням волі. Вважає, що вирок підлягає скасування, у зв`язку з тим, що призначене покарання є занадто суворим і не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримали апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом потерпілої та обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого його злочину.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину не можуть бути оскаржені та відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, не працює, неодноразово судимий, збитків потерпілій не відшкодував; обставини які пом`якшують покарання: визнання вини та утримання малолітньої дитини та дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням відсутні.

А тому доводи захисника, що обвинуваченому ОСОБА_7 суд безпідставно відмовив у застосуванні ст. 75 КК України, а також те, що при призначені покарання не було враховано особу обвинуваченого, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді