Справа № 1-168/11
П О С Т А Н О В А

29 березня 2011 року Печерський районний суд м. Києва в складі: Головуючого -судді Вовк С. В. , Суддів Царевич О.І., Карабаня В.М.,

при секретарі Хоменко Р.В.,

з участю прокурорів Коваля П.С., Діордієва С.Г., Плужника О.В.,

захисників - адвокатів Фролькіса С.Е., Нечипоренко Б.Є., Лебедєва В.В. вирішуючи під час проведення підготовчої частини судового засідання в м. Києві, при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.365, ч.2 ст.364 КК України та по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.3 ст.209 КК України питання про повернення справи на додаткове розслідування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 ч.3 ст.365, ч.2 ст.364 КК України та по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.3 ст.209 КК України.

16.03.2011 захисниками ОСОБА_4 адвокатами Нечипоренком Б.С. і Фролькісом С.Е. у підготовчому засіданні заявлено клопотання щодо направлення кримінальної справи № 1-168/11 на додаткове розслідування та зміни йому запобіжного заходу.

Як на підставу для цього, посилаються на грубе порушення Генеральною прокуратурою України під час досудового слідства права обвинуваченого ОСОБА_4 на захист, порушенням слідчим вимог ст.ст.131-132,142, 218-221,222-223 КПК України. При цьому захисники вказують, що оскільки допущені органами досудового слідства системні порушення кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунені в судовому засіданні і позбавляють суд можливості постановити законне, об'єктивне і справедливе рішення по справі,то остання підлягає поверненню Генеральному прокурору України на додаткове розслідування.

Відповідно до положень ст.281 КПК України, постанов Пленуму Верховного Суду України №6 від 30.05.2008 «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції», №2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді,коли ця неповнота або неправильність не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

Чинний КПК України розширив можливості для усунення неповноти досудового слідства в судовому розгляді,передбачивши в ст.315-1 КПК України право суду своєю мотивованою ухвалою (постановою) доручити органу, що проводив досудове слідство, виконання певних слідчих дій.

Суд має докласти певних зусиль для одержання в судовому засіданні відсутніх доказів, сприяти активності сторін у поданні доказів у суді.

І тільки вичерпавши всі передбачені законом можливості для усунення неповноти досудового слідства, суд зможе направити справу на додаткове розслідування.

Тільки під час судового слідства можливо перевірити, чи відповідають дійсності доводи захисту та ОСОБА_4 про обставини які лягли в основу клопотання про повернення справ на додаткове розслідування.

Відповідно до вимог ст.245 КПК України суддя не може наперед вирішити питання про винуватість обвинуваченого без призначення справи до судового розгляду,а тому доводи клопотання про неконкретність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за ст.ст. 364 та 365 КК України у співучасті, відсутність мотиву, причинно-наслідкового зв'язку між діяннями та наслідками, не встановлення фактичного розміру збитків; про те, що ДП «ФСМЗ» МО України відчужено не внаслідок дій ОСОБА_4, а на підставі ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим , який перевіряв план санації на відповідність закону,у т.ч. внесені виконувачем обов'язки Міністра оборони України ОСОБА_4 доповнення при його погодженні; про те, що у справі відсутні достатні докази того, що відчужене майно ДП «ФСМЗ» МО України є цілісним майновим комплексом без проведення судового слідства задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 і ч.3 ст.365 та ч.2 ст.364 КК України, а ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365 та ч.3 ст.209 КК України, тобто відповідно у тяжких та особливо тяжких злочинах.

Обираючи щодо ОСОБА_4 саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, суд встановив достатні дані про те, що ОСОБА_4, перебуваючи на волі, може ухилитися від слідства і суду, перешкоджатиме встановленню істини по справі.

Також суд взяв до уваги те, що відповідно до матеріалів кримінальної справи (повідомлення ГУБКОЗ СБ України від 21.08.2010 №14/1/2-4437) проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що ОСОБА_4 через свої зв'язки в органах державної влади має наміри щодо впливу на свідків та органи досудового слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності та недопущення встановлення істини у справі, а також має закордонний паспорт, який може використати з метою ухилення від органів досудового слідства і суду та кримінальної відповідальності.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4

Крім того, під час обрання судом ОСОБА_4 запобіжного заходу взяття під варту та продовження йому строків тримання під вартою, досліджувалися, окрім інших питань, стан його здоров'я та можливість утримання у слідчому ізоляторі.

На цей час будь-яких даних про погіршення стану здоров'я ОСОБА_4, що потребує зміни йому обраного судом запобіжного заходу на інший, не пов'язаний з триманням під вартою, немає.

За таких обставин підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 на інший, не пов'язаний з триманням під вартою, немає.

Керуючись ст. 268 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_4 адвокатами Нечипоренком Б.Є і Фролькісом С.Е. щодо направлення кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 №1-168/11 на додаткове розслідування та зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Вовк

Судді О. І. Царевич

В. М. Карабань