Провадження №1-кп/761/169/2015
В И Р О К
іменем України
02 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004889 від 16 травня 2014 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Рокитнянського району Київської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше не судимого,
якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и в :
10 травня 2015 року, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи біля входу до станції Київського метрополітену «Дорогожичі» на вул. О.Теліги № 14В в м. Києві, спільно зі свідком та особою, матеріали досудового розслідування щодо якої постановою прокурора виділено в окреме провадження № 0009375 від 03 вересня 2014 року, звернув свою увагу на раніше їм не знайомого ОСОБА_9 , який тримав у руці власний мобільний телефон марки «Леново А390Т». Побачивши його, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вступили між собою в злочинну змову, спрямовану на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону із застосуванням щодо потерпілого фізичного насильства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, ОСОБА_6 спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, підійшли до ОСОБА_9 та, користуючись своєю чисельною перевагою, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, стали завдавати потерпілому удари в область голови та тулуба, чим спричинили останньому фізичний біль і від чого потерпілий упав на асфальтоване покриття. Усвідомлюючи, що ОСОБА_9 внаслідок нанесених ударів не може в повній мірі чинити опір, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вирвала з руки потерпілого, чим за попередньою змовою з ОСОБА_6 відкрито викрала, вказаний мобільний телефон марки «Леново А390Т», вартістю 1000 грн., в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 грн., на рахунку якої знаходились гроші в сумі 5 грн., а всього майна на загальну суму 1015 грн.

Після цього, ОСОБА_6 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, а відкрито викраденим у ОСОБА_9 майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на суму 1015 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 визнається винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив свою винуватість у відкритому викраденні чужого майна та дав показання, згідно з якими, у ніч на 10 травня 2014 року, він, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сиділи на парапеті біля станції метро «Дорогожичі» та пили пиво. До них підійшли 5-6 осіб, серед яких був потерпілий ОСОБА_9 , який став чіплятися до ОСОБА_11 , висловлюючись нецензурною лайкою. Захищаючи останню, він двічі вдарив потерпілого, від чого той упав, оскільки був п`яний. Після чого, вони втрьох пішли з місця події та дорогою ОСОБА_12 запропонував поїхати здати в ломбард телефон, але який телефон, йому не було відомо. Зазначив, що він не бачив як ОСОБА_12 забирав у потерпілого телефон, крім того, в руках останнього під час конфлікту, телефону він не бачив. Був момент, коли вони йшли, а потерпілий позаду них кричав за мобільний телефон, однак, на той час, він не розумів про який телефон йшла мова. Вони пішли в сторону масиву «Сирець», де зупинили таксі, на якому поїхали в ломбард, де ОСОБА_12 на свій паспорт заклав телефон, а з отриманих грошей дав йому 100 грн.

Не зважаючи на не визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 , винуватість останнього підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами, які суд враховує та бере до уваги.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання, згідно з якими, 10 травня 2014 року в період часу, приблизно з 01 год. 30 хв. до 02 год., він з товаришами відпочивав біля стації метро «Дорогожичі», святкуючи День перемоги, випивали пиво. Вони сиділи на парапеті на куполах над станцію метро «Дорогожичі». Після того, як його товариші пішли до магазину, а він залишився на парапеті сам, то до нього підійшли обвинувачений ОСОБА_6 та ще одна особа, які без розмов почали його бити, від чого він упав на асфальт. Удари завдавалися з різних сторін ногами та руками. Після побиття в нього забрали мобільний телефон, що знаходився в нього в руках, але хто саме його забрав, він не бачив. Обвинувачений з тією особою почали тікати в напрямку станції метро «Сирець», а він намагався їх наздогнати, щоб повернути телефон. Однак, обвинувачений та згадана особа зупинили автомобіль, на якому поїхали з місця події. До правоохоронних органів з приводу викрадення в нього мобільного телефону звернувся через 4-5 днів, так як він після побиття почував себе погано, в нього боліла голова, він мав тілесні ушкодження, в тому числі й на обличчі, але до лікарів не звертався, так як він їм не довіряє. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 він не має, при цьому зауважив, що він не висловлювався нецензурно, в тому числі, і в сторону останнього. Також зазначив, що під час інциденту була дівчина, однак йому не відомо, чи була вона разом з обвинуваченим та іншою особою.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні дала показання, згідно з якими, 09 травня 2014 року вона познайомилась з обвинуваченим ОСОБА_6 та ще з двома його товаришами в парку біля станції метро «Дорогожичі», де вони до ночі святкували День перемоги. Потерпілий також був зі своєю компанією. Потім між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_6 і його другом ОСОБА_13 виник словесний конфлікт. Після цього, вона з обвинуваченим і ОСОБА_14 відійшли від компанії потерпілого та залишились у трьох. Потерпілий сидів біля зупинки, при цьому, перебував в стані алкогольного сп`яніння і здається нецензурно висловився в їх адресу. Після цього, вони втрьох підійшли до потерпілого, якому ОСОБА_6 або ОСОБА_15 завдали два чи три удари, а потім останній забрав у потерпілого мобільний телефон. Далі ОСОБА_15 забрав її з ОСОБА_6 та вони пішли з місця, а потерпілий пішов за ними, однак вони йшли швидше. Вони поїхали в ломбард на вул. Щербакова, де ОСОБА_15 заклав на свій паспорт мобільний телефон потерпілого, за що отримав 320 грн. За вказані гроші ОСОБА_15 купив пива та розрахувався за таксі, між собою вони гроші не ділили, а решту грошей, що залишилась, ОСОБА_15 забрав собі. Вона розуміла тоді, що ОСОБА_15 вчиняє злочин. Зазначила, що події відбувалися біля станції метро «Дорогожичі».

Згідно з даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 липня 2014 року, проведеного в період часу з 13 год. 30 хв. до 14 год. 00 хв., з додатками до нього, потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених йому для впізнання осіб на фотознімках впізнав ОСОБА_6 на фотознімку № 3, який за попередньою змовою з ОСОБА_16 10 травня 2014 року, приблизно о 02 год. 00 хв., біля скляних куполів, розташованих на станції метро «Дорогожичі» на перехресті вулиць О.Теліги та Мельникова в м. Києві, відкрито із застосуванням насильства заволодів його мобільним телефоном марки «Lenovo A390Т».

Згідно з даними, що містяться в акті амбулаторної комісійної судово- психіатричної експертизи № 727 від 02 вересня 2014 року, ОСОБА_6 будь-яким психічним захворюванням не хворіє. Він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 , у період часу, до якого відносяться діяння, у скоєнні яких підекспертний на даний час підозрюється, будь-яким психічним захворюванням не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 , у період часу, до якого відносяться діяння, у скоєнні яких підекспертний на даний час підозрюється, на наркоманію або хронічний алкоголізм не страждав, виявляв ознаки епізодичного зловживання алкоголем. ОСОБА_6 застосування до нього протиалкогольного чи протинаркоманічного лікування не потребує. За своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно з даними, що містяться в копії гарантійного талону Інтернет-магазину мобільної техніки «Sitel Mobil» (м. Харків вул. Чкалова № 9), строк гарантійного обслуговування мультимедійного засобу «Леново А390Т», серійний номер 20011, складає 365 днів.

Згідно з даними, що містяться в копії експрес-накладної № 0282 від 10 квітня 2014 року ТОВ «Нова пошта», відправленням являється телефонний апарат, одержувачем якого є ОСОБА_17 .

Проаналізувавши наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_6 стосовно потерпілого ОСОБА_9 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою, при цьому, суд до показань обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо непричетності до інкримінованого йому злочину ставиться критично та розцінює їх як бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечив тих обставин, що після конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , останній ішов по позаду них та кричав за мобільний телефон, а також, що ОСОБА_12 запропонував йому поїхати в ломбард здати телефон, за який останній отримав гроші та 100 грн. передав йому.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 та інший чоловік безпричинно стали завдавати йому удари, а потім забрали його мобільний телефон та з місця події пішли.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила в судовому засіданні, що ОСОБА_6 або ОСОБА_12 завдали два чи три удари потерпілому, а потім останній забрав у потерпілого мобільний телефон, після чого, вони поїхали в ломбард, де ОСОБА_12 на свій паспорт заклав мобільний телефон потерпілого.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що поведінка ОСОБА_6 під час та після конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , свідчить про узгодженість його дій з особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, та як наслідок їх попередню змову на вчинення протиправних дій стосовно цього потерпілого.

Таким чином, провівши згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вищезазначені безпосередньо досліджені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про його особу, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, має неповнолітню дитину, за місцем реєстрації характеризується посередньо, суспільно-корисною працею не займається, крім того, суд бере до уваги антисоціальний спосіб життя обвинуваченого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 у відповідності до ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, його наслідки, особу винного, його ставлення до вчиненого та відповідно до положень наведених у ст. 50 КК України мети покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах передбачених санкцією закону, за яким визнав його винуватим, яке в даному випадку є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. ст. 69, 75 КК України.

Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

Так, 20 липня 2014 року, приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на технічній будівлі, що розміщена над станцією Київського метрополітену «Дорогожичі», що розташована на вул. О.Теліги № 14В в м. Києві, вступив на ґрунті особистих неприязних відносин в словесну сварку зі своїм знайомим ОСОБА_18 .

Під час вказаного конфлікту, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_6 вирішив умисно протиправно заподіяти смерть ОСОБА_18 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 наніс руками ОСОБА_18 не менше двох ударів в обличчя, чим спричинив потерпілому, згідно з висновком експерта № 2164 від 13 жовтня 2014 року, легкі тілесні ушкодження у вигляді двох забійних ран (з нерівними осадненими краями, гострими кінцями з`єднаними тканинними перетинками) в правій скроневій ділянці, та не менше одного удару ОСОБА_18 в область тулубу, чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді конструкційних переломів 10 та 11 ребер справа по задній пахвовій лінії; розриву правої частки печінки по нижній поверхні та прилягаючого до неї товстого відділу кишечника.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , взявши в руку ніж, умисно, з метою вбивства наніс ним ОСОБА_18 два удари в область живота, чим спричинив потерпілому, згідно з висновком експерта № 2164 від 13 жовтня 2014 року, тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення живота: колото-різана рана (з рівними неосадненими краями, лівим гострим кінцем і правим П-подібним, шириною біля 0,3 см та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні живота зліва, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад та зверху вниз, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи, шлунково-обідкову зв`язку та поперечно-обідкову кишку, глибиною біля 10 см, та одне непроникаюче сліпе колото-різане поранення живота: колото-різана рана, раневий канал якої ушкоджує по своєму ходу тільки м`які тканини в яких сліпо закінчується; вісім ударів в область шиї, чим спричинив потерпілому, згідно висновку експерта № 2164 від 13 жовтня 2014 року, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді: колото-різаної рани (з рівними неосадненими краями, верхнім гострим кінцем і нижнім П-подібним, шириною біля 0,2 см, та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні шиї по центру в середній третині, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад, зверху вниз та справа на ліво, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи, ліву частку щитоподібної залози, ліву пластину щитоподібного хряща, глибиною біля 3 см; колото-різаної рани (з рівними неосадненими краями, верхнім гострим кінцем та нижнім П-подібним, шириною біля 0,2 см, та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні шиї по центру у середній третині, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад, зверху вниз, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи, та трахею, глибиною біля 2,5 см, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді шести не проникаючих сліпих колото-різаних поранень шиї: колото-різані рани, раневі канали яких мають різну направленість, ушкоджують по своєму ходу тільки м`які тканини в яких сліпо закінчуються, глибина їх становить від 1 до 4,5 см.

Внаслідок нанесення ОСОБА_6 вищеописаних ударів, настала смерть потерпілого ОСОБА_18 від поєднаної травми: колото-різаних поранень шиї і живота та закритої травми грудей і живота з ушкодженням м`яких тканин шиї, лівої частки щитоподібної залози, лівої пластини щитоподібного хряща, трахеї, товстого відділу кишечника з розвитком крововтрати та шоку.

Таким чином, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, як вчинення вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив свою винуватість у вчиненні вбивства ОСОБА_18 та дав показання, згідно з якими, 19 липня 2014 року, приблизно о 18 год., він перебував з ОСОБА_19 біля станції метро «Дорогожичі», де також перебували ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Потім ОСОБА_19 повідомила йому, що її ображають згадані особи. Після цього, в нього з ОСОБА_25 розпочався конфлікт, він штовхнув останнього на парапет, а ОСОБА_22 вихопила у ОСОБА_20 дерев`яну палицю та хотіла його вдарити, але він вихопив у неї палицю й попросив заспокоїтись. Приблизно о 20 год., він із ОСОБА_19 пішли до рощі. 20 липня 2014 року, приблизно о 07 чи 08 год., вони вранці пішли до бювету на вул. Ольжича, а пізніше, приблизно о 13 год., вони пішли в сторону дитячої залізної дороги. У подальшому, перечекавши дощ, приблизно о 18 год., вони пішли на паркову алею неподалік станції метро «Дорогожичі», де розпивали пиво та відпочивали. Приблизно о 20 год., до них підійшли два працівники міліції, з якими вони пішли в сторону вул. Мельникова, останні запитували про ніж. Там стояли два автомобіля, якими їх доставили до райвідділу міліції на вул. Герцена. Зазначив, що з 17 липня 2014 року він був одягнений в камуфляжні штани, в яких він також був у ніч на 20 липня 2014 року. Пізніше йому повідомили, що в нього на вказаних штанях знайшли сліди крові. Слідчий намалював схему, як це все відбувалось та сказав, що так повідомляють свідки, які вказують, що він бив потерпілого, завдавав тому удари ножем в живіт, а сам ніж викинув. Потім був його допит, в ході якого на нього здійснювався психологічний тиск. Він розповів слідчому про конфлікт, що відбувався вдень, а слідчий повідомляв йому, що було вночі. Після цього, йому надали показання ОСОБА_19 та продемонстрували відеозапис її допиту, в яких остання вказувала, що він убив ОСОБА_20 . Після чого, він погодився дати неправдиві показання, які підтвердив під час слідчого експерименту за його участю. Коли сталося вбивство ОСОБА_20 , в нічний час, його з ОСОБА_19 не було на станції метро «Дорогожичі», крім того, між ним та потерпілим ОСОБА_18 не було конфлікту на куполах. Зазначив, що він ніколи не носив при собі ножа.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, сторона обвинувачення, посилається на наступні докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:
показання свідка ОСОБА_26 , згідно з якими, того дня, влітку 2014 року, вночі він прогулювався біля метро «Дорогожичі» та, приблизно о 01 год. 30 хв., прийшов до кафе, яке знаходиться над станцією метро «Дорогожичі» на куполах, щоб потанцювати. Пробувши там годину, а може більше, приблизно біля четвертої години, він мав іти додому, але за 15 20 м від себе побачив на парапеті біля куполів, майже навпроти кафе, Свєту, яка наливала горілку ОСОБА_20 , який убитий, та ОСОБА_27 . Вказані особи, випивши горілку, відразу впали назад, на парапет, де сиділи. Він підійшов до Свєти та запропонував їй піти до нього додому послухати музику. О 04 год. 30 хв. вони прийшли до нього додому, а потім ОСОБА_22 пішла від нього. Приблизно о 07 год. ранку, він знову прийшов на купола біля станції метро «Дорогожичі», де помітив рюкзак Льоши, який лежав біля парапету, де той випивав, однак останнього поряд не було. Він зрозумів, що з ОСОБА_20 щось сталося, так як той ніколи з рюкзаком не розлучався. Зазначив, коли він із ОСОБА_22 йшли до нього додому, то на парапеті залишалися ще люди молодого віку, але скільки їх було, він не пам`ятає. У той час, коли ОСОБА_22 наливала ОСОБА_20 та ОСОБА_27 горілку, він не пам`ятає, чи був у Льоши рюкзак, в якому той зберігав продукти, а цінних речей у нього не могло бути. ОСОБА_20 був сліпим та Свєта майже завжди купувала йому продукти. Палиця при ОСОБА_20 не завжди була. Обвинуваченого ОСОБА_6 він знає напевно рік та останній знайомий з ОСОБА_20 , але в той день, у нічний час, ОСОБА_6 і ОСОБА_28 , він не бачив. Також вказав, що прізвище померлого, він не знав, але знав, що той ОСОБА_20 ;

показання свідка ОСОБА_29 , згідно з якими, вона працює флористом в переході на станції метро «Дорогожичі». Там був «бомж» ОСОБА_20 , який жив у переході, та до нього приходив обвинувачений, який спочатку давав тому милостиню, а декілька разів він бив ОСОБА_20 . Останній їй казав, що обвинувачений хотів від нього грошей, щоб той ділився милостинею. В день, коли вбили ОСОБА_20 , ОСОБА_6 прийшов до останнього зі своєю подругою, яку вона після цього не бачила. Спочатку до ОСОБА_20 й інших «бомжів», що були з ним, підійшла жінка, яка прийшла з обвинуваченим, та попросила пиріжок, однак їй відмовили. Тоді та жінка привела обвинуваченого, який став завдавати удари ОСОБА_20 й іншим «бомжам», при цьому, забрав в останнього палицю та нею бив, але вона не бачила, куди саме обвинувачений завдавав удари палицею. Після побиття ОСОБА_20 був у нормальному стані, його підвели до входу в метро, де він просив милостиню. Зазначила, що згаданий конфлікт відбувався після 15 год., а чи приходив до потерпілого увечері ОСОБА_6 , вона не знає. Дізналася про те, що вбили потерпілого ОСОБА_20 , на наступний день, коли прийшли працівники міліції. Самі обставини вчинення злочину, їй не відомі;

показання свідка ОСОБА_30 , згідно з якими, з ОСОБА_6 вона знайома з листопада 2013 року, потерпілого ОСОБА_20 вона також знала, однак яке прізвище останнього, їй не відомо. Усіх подій того дня вона не пам`ятає, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння. В липні 2014 року, увечері, вона з ОСОБА_6 прийшла до станції метро «Дорогожичі» на куполи, де перебували ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та ОСОБА_31 . Вона попросила ОСОБА_20 , щоб він їй налив сто грам, однак той став кричати на неї нецензурною лайкою. Після цього, вона поскаржилася ОСОБА_6 , який підійшов та відштовхнув ОСОБА_20 , від чого останній упав на купола, а ОСОБА_6 забрав у нього дерев`яну палку та вдарив нею ОСОБА_21 . В результаті цього, між ними усіма почався конфлікт, вони стали сваритися. Потім ОСОБА_6 завдав удар ОСОБА_20 , однак вона не бачила яким чином, від чого той упав на асфальт, де і залишився лежати. Далі ОСОБА_6 пішов вниз від куполів та на її запитання, що сталося, відповів «менше знаєш, краще спиш». В подальшому, вона з ОСОБА_6 пішла в парк у рощу, при цьому, останній йшов попереду неї. Вранці вона побачила в ОСОБА_6 на штанях кров. Про те, що потерпілий ОСОБА_20 помер, вона дізналася в райвідділі після затримання її та ОСОБА_6 працівниками міліції. Зазначила, що конфлікт з потерпілим був спочатку вдень, а потім вночі. ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_20 , який упав, а потім завдав останньому удари кулаками та палкою. В райвідділі її тримали добу, допитували, в ході чого вчиняли на неї тиск, били по вухах, вимагали, щоб вона розказувала, як все відбувалося. Вказала, що в ОСОБА_6 не було ножа, крім того, вона не пам`ятає, чи бачила кров на потерпілому. В райвідділі вона дала неправдиві показання та підписувала документи, які не читала. Свідком того, що ОСОБА_6 завдавав удари руками чи ногами в різні частини тіла, а також ножем потерпілому ОСОБА_20 , коли той знаходився на асфальті, вона не була. При проведенні за її участю слідчого експерименту, вона показувала як ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_20 , бив його палкою, куди вони потім пішли. Після перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчої дії, а саме, слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_30 , остання вказала, що все відбувалося так, як вона показувала в ході даної слідчої дії. Крім того, вказала, що ОСОБА_6 в день події не передавав їй рюкзак потерпілого ОСОБА_18 , а також вона не бачила ножа в руках потерпілого і взагалі у будь-кого в той вечір ножа не бачила;

дані, що містяться в протоколі огляду місця події від 20 липня 2014 року з фототаблицею до нього, проведеного в період часу з 11 год. 50 хв. до 14 год. 00 хв., згідно з якими, оглянуто територію з асфальтованим покриттям зверху над станцією метро «Дорогожичі» біля парку на вул. Мельникова в м. Києві. Територія зверху містить круглої форми скляні купола, що мають круглої форми бетонні підмуровки. З лівого боку містяться торгові палатки «Львівське», «Carlsberg». Площадка з усіх боків містить металеву огорожу. З лівого боку від площадки розташований парк, а прямо від площадки тягнеться міст до припаркової зони. Міст з обох боків містить металеву огорожу. Міст тягнеться до припаркової зони, та є довжиною 27 метрів. Біля першого купола на відстані 5 метрів від торгової палатки «Carlsberg» виявлена дерев`яна рудого кольору палиця довжиною 90 см, яка зверху містить ручку. Виявлену палицю вилучено до СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві. Біля другого купола з лівого боку на відстані 5 м на асфальтованій поверхні є пляма бурого кольору, схожа на кров, округлої продовгуватої форми, з якої проведено змиви речовини на ватний тампон, який поміщено в паперовий конверт та скріплено підписами слідчого, понятих та спеціаліста. Від плями бурого кольору, схожої на кров, на асфальтній поверхні прямо є сліди, дрібні плями, сліди у вигляді волочіння. Пройшовши прямо до моста та пройшовши по мосту на поверхні бетонної брущатки мосту є сліди волочіння у вигляді дрібних плям крові. Пройшовши по мосту, на якому містяться сліди волочіння у вигляді дрібних плям крові, прямо до припаркової зони на відстані 4 м від кінця мосту на невеликому пагорбі виявлено труп чоловіка. В ході огляду трупу, виявлено, що останній одягнений в футболку білого кольору, на попередній поверхні якої у верхній третині розташовано чотири горизонтальних різних ушкоджень з помарками крові по передній поверхні та частково на задній, штани вельветові коричневого кольору, шкарпетки сірі, туфлі чорні шкіряні, а з ліва від трупу поверх руки лежить светр сірого кольору з білою вставкою по передній поверхні, з помарками крові по передній поверхні у середній третині. На обличчі та у верхній частині шиї вбачаються пошкодження, крім того, на трупі виявлено тілесні ушкодження у скроневій ділянці справа, по передній поверхні шиї, по передній поверхні живота;

дані, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 2164 від 13 жовтня 2014 року з фотографічним зображенням ушкоджень на трупі, згідно з якими, 1(2;3) при судово-медичній експертизі трупа невідомого чоловіка, біля 30-40 років, виявлено наступні тілесні ушкодження: А) два не проникаючих сліпих колото-різаних поранення шиї: колото-різана рана № 8 (з рівними неосадненими краями, верхнім гострим кінцем і нижнім П-подібним, шириною біля 0,2 см та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні шиї по центру у середній третині, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад, зверху вниз та справа на ліво, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи, ліву частку щитоподібної залози, ліву пластину щитоподібного хряща, глибиною біля 3 см, колото-різана рана № 10 (з рівними неосадненими краями, верхнім гострим кінцем та нижнім П-подібним, шириною біля 0,2 см та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні шиї по центру у середній третині, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад, зверху вниз, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи та трахею, глибиною біля 2,5 см. Б) одне проникаюче сліпе колото-різане поранення живота: колото-різана рана № 13 (з рівними неосадненими краями, лівим гострим кінцем і правим П-подібним, шириною біля 0,3 см та раневим каналом, який перевищує довжину рани на шкірі) на передній поверхні живота зліва, від якої відходить раневий канал, направлений спереду назад та зверху вниз, ушкоджуючи за своїм ходом підшкірно-жирову клітковину, м`язи, шлунково-обідкову зв`язку та поперечно-обідкову кишку, глибиною біля 10 см. В) шість не проникаючих сліпих колото-різаних поранень шиї та одне живота: колото-різані рани № 4, 5, 6, 7, 9, 11, 12 (за морфологією аналогічні вище вказаним), раневі канали яких мають різну направленість, ушкоджують по своєму ходу тільки м`які тканини в яких сліпо закінчуються, глибина їх становить від 1 до 4,5 см. Г) конструкційні переломи 10 та 11 ребер справа по задній пахвовій лінії; розрив правої частки печінки по нижній поверхні та прилягаючого до неї товстого відділу кишечника. Д) три забійні рани № 1, 2, 3 (з нерівними осадненими краями, гострими кінцями з`єднаними тканинними перетинками) в правій скроневій ділянці у кількості двох та в потиличній ділянці; синці: на передній поверхні шиї справа, від середньої третини до завушної ділянки, на правому плечі, у верхній третині; на лівому плечі у верхній третині; на передній поверхні правої гомілки у верхній третині; садна: на передній поверхні правого стегна у верхній третині; на спині, в поперековій ділянці, в проекції крижової кістки; подряпини на передній поверхні шиї справа, у середній третині, на передній поверхні шиї зліва у нижній третині. 2(1). смерть невідомого чоловіка настала від поєднаної травми: колото-різаних поранень шиї і живота та закритої травми грудей і живота з ушкодженнями м`яких тканин шиї, лівої частки щитоподібної залози, лівої пластини щитоподібного хряща, трахеї, товстого відділу кишечника з розвитком крововтрати та шоку, на що вказує: ушкодження вказані в пункті 1А)Б)Г), нерівномірно слабке кровонаповнення судин внутрішніх органів, наявність крові у черевній порожнині (біля 600 мл), шунтування кровотоку в нирках, смужкоподібні крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця (плями Мінакова). 3. враховуючи ступінь прояву трупних явищ (добре виражене трупне заклякання у всіх досліджуваних групах м`язів, блідо-фіолетові, нерівномірно виражені трупні плями, що при трикратному дозованому натискуванні зникали та відновлювалися через 55-60 секунд), умови знаходження трупа на місці пригоди, характер смерті, слід вважати, що смерть потерпілого настала приблизно за 7-10 годин до огляду трупа експертом на місці пригоди. 4(3). виявлені ушкодження вказані в пунктах 1.А)Б)Г) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя (крововтрата, шок) і знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Решта ушкоджень вказаних в пунктах 1.В)Д) мають ознаки легких тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я та прямого причинно-наслідкового зв`язку з настанням смерті не мають. 5(3). враховуючи характер, морфонологію, особливості ушкоджень, наявність в них крововиливів, а також дані судово-гістологічного дослідження (крововиливи без видимої клітинної реакції в тканинах виявлених ушкоджень) можливо сказати, що усі вони виникли за життя, незадовго до настання смерті та, що смерть потерпілого ймовірно настала в проміжок часу від декількох хвилин до десятків хвилин (20-30) після отримання тілесних ушкоджень, на протязі яких здійснення активних дій (кричати, пересуватися, звати на поміч) не виключається. 6(3). також враховуючи вище вказане, дані обставин справи, можна сказати, що виявлені ушкодження вказані в пунктах 1.А)Б)В) виникли від дії колюче-ріжучого предмету по типу клинка ножа. Ушкодження вказані в пунктах 1Г)Д) виникли від дії тупих предметів, які могли мати як обмежену так і не обмежену контактну поверхню та особливості яких на ушкодженнях не відобразились. Подряпини вказані в пунктах 1.Д) виникли від дії ріжучого предмету наприклад лезо ножа;

дані, що містяться в акті судово-медичного дослідження № 1156 від 21 серпня 2014 року, згідно з якими, пошкодження паренхіми печінки з маргінальними крововиливами без видимої клітинної реакції на фоні дифузного жирового гепатозу. Вогнищеві крововиливи в стінці товстої кишки, брижі, м`яких тканинах з ділянки пошкодження гортанні, рани на животі та з ділянки переломів ребер без видимої клітинної реакції. Нерівномірно слабке кровонаповнення судин внутрішніх органів з порушенням реологічних властивостей крові. Шунтування кровотоку в нирці. Періваскулярний та періцелюлярний набряк, дистрофія нейроцитів головного мозку з діапедезними крововиливами в стовбурному відділі мозку;

дані, що містяться в акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 1602 від 28 липня 2014 року, згідно з якими, в результаті судово-токсикологічного дослідження крові від трупа невідомого чоловіка, приблизно 30-40 років, знайдено етиловий спирт в концентрації 5,37 проміле. Не знайдено: метиловий спирт, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери, а також похідні барбітурової кислоти, амфетаміну, морфін, кодеїн, кокаїн, ефедрон, трамадол, героїн, промедол, алкалоїди опію;

дані, що містяться в акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 675 від 30 липня 2014 року, згідно з якими, кров трупа невідомого чоловіка, 30-40 років відноситься до групи АВ(IV);

дані, що містяться у протоколі огляду від 28 липня 2014 року, згідно з якими, оглянуто вилучені протоколом огляду місця події від 21 липня 2014 року речі підозрюваного ОСОБА_6 , зокрема: синього кольору джинсові штани чоловічі, на яких на правій штанині в ділянці нижче коліна на відстані 0,5 см розміщена пляма коричневого кольору 1х1 см, на задній частині штанів на відстані 2 см від верху правої кишені розміщена пляма коричневого кольору розміром 1х0,5 см, на правій штанині з переду на відстані 35 см від низу є пляма коричневого кольору розміром 1х1,5 см; кофту чорного кольору типу балахон, кросівки чорного кольору чоловічі, штани зеленого кольору типу камуфляжні чоловічі, футболку зеленого кольору чоловічу, ключ металевий для врізаного замка;

дані, що містяться у висновку судово-медичної експертизи № 311 від 08 жовтня 2014 року з таблицею результатів виявлення групових факторів системи АВО в слідах на речових доказах, згідно з якими, кров трупа невстановленого чоловіка, 30-40 років («Висновок експерта» відділу експертизи трупів № 2164 за 2014 р.) який в подальшому був впізнаний як ОСОБА_18 , 1981 р.н., належить до групи АВ (IV). На наданому на експертизу фрагменті гігієнічної палички зі змивом речовини бурого кольору (об`єкт № 1), вилученим під час ОМП, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. № 1 виявлені антигени А та В. Через відсутність контролю предмета-носія в категоричній формі висловитись про групову належність крові не представляється можливим, але результати дослідження не виключають, при умові походження від однієї людини, можливість виникнення даних слідів за рахунок крові потерпілого ОСОБА_18 ;

дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних записів від 21 липня 2014 року, проведеного в період часу з 14 год. 00 хв. до 14 год. 28 хв., а також у відеозаписі цієї слідчої дії, переглянутого в судовому засіданні на DVD+R диску, згідно з якими, свідок ОСОБА_30 відтворила обставини нанесення ударів в ході конфлікту ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_18 в нічний час 20 липня 2014 року на території технічної споруди у вигляді куполів, що знаходиться над станцією метро «Дорогожичі» в м. Києві неподалік перехрестя вулиць Мельникова та О.Теліги. Так, свідок ОСОБА_30 в підземному переході станції метро «Дорогожичі» розказала та вказала на місце, де 19 липня 2014 року, близько 18 год. 00 хв., між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 виник конфлікт та шарпанина. Далі на території технічної будівлі у вигляді скляних куполів, розміщеної на станцією метро «Дорогожичі», ОСОБА_30 розказала та вказала, що 19 липня 2014 року, близько опівночі, між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 виникла сварка, що переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 штовхнув рукою в груди ОСОБА_18 , який сидів на поверхні одного з куполів, від чого останній вдарився потилицею об поверхню купола, а після того як ОСОБА_18 піднявся в положення сидячи, то ОСОБА_6 схопив його за шию та силою зіштовхнув на поверхню асфальту, де став завдавати потерпілому удари руками та ногами. У подальшому ОСОБА_6 підняв ОСОБА_18 ззаду під руки, нахиливши його на себе, відтягнув з освітленої ділянки в темну сторону, звідки ОСОБА_6 через декілька хвилин вийшов сам та дав їй рюкзак ОСОБА_18 , щоб вона занесла цей рюкзак на місце, де останній просить милостиню. В цей момент свідок ОСОБА_30 підійшла до ОСОБА_18 , який лежав на покритті в темній стороні, та помітила, що в нього з лівої сторони в області живота тече кров. Після цього, свідок ОСОБА_30 підійшла до ОСОБА_6 , який нічого не пояснюючи, сказав їй разом із ним іти в «рощу». Дорогою ОСОБА_6 повідомив їй, що він підрізав ОСОБА_18 . Дійшовши до сходової клітки зі сторони вул. О. Теліги, що веде в підземний перехід станції зазначеного метрополітену, ОСОБА_6 попросив у перехожого цигарку та сказав ОСОБА_30 чекати його біля підземного переходу неподалік перехрестя вулиць О. Теліги та Ольжича, а сам піднявся сходами на територію згаданої технічної будівлі. Біля вказаного підземного переходу свідок ОСОБА_30 прочекала ОСОБА_6 10 15 хв. Коли повернувся ОСОБА_6 , то на її запитання відповів «Менше знаєш, краще спиш»;

дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних записів від 21 липня 2014 року, проведеного в період часу з 20 год. 35 хв. до 20 год. 52 хв., а також у відеозаписі цієї слідчої дії, переглянутого в судовому засіданні на DVD+R диску, згідно з якими, підозрюваний ОСОБА_6 відтворив обставини нанесення ним ударів та колото-різаних ран в ході конфлікту потерпілому ОСОБА_18 в нічний час 20 липня 2014 року на території технічної споруди і у вигляді куполів, що знаходиться над станцією метро «Дорогожичі» в м. Києві неподалік перехрестя вулиць Мельникова та О.Теліги. Так підозрюваний ОСОБА_6 на місці події відтворив обставини, що відбувалися за його участю в період часу з 18 год. 00 хв. 19 липня 2014 року по, приблизно 03 год. 00 хв., 20 липня 2014 року. ОСОБА_6 в підземному переході станції метро «Дорогожичі» вказав на місце, де 19 липня 2014 року, близько 18 год. 00 хв., між ним та ОСОБА_18 виник конфлікт та шарпанина, в ході чого він не навмисно вдарив палкою ОСОБА_18 палкою, після чого конфлікт припинився та він із ОСОБА_30 пішли по свої справах. Далі на території технічної будівлі у вигляді скляних куполів, розміщеної на станцією метро «Дорогожичі», ОСОБА_6 розказав та вказав, що 20 липня 2014 року, близько 02 год. 00 хв., він разом із ОСОБА_30 підійшли до ОСОБА_18 , який сидів на парапеті одного із куполів, щоб попросити вибачення за згадану конфліктну ситуацію. ОСОБА_18 почав нецензурно висловлюватися в адресу ОСОБА_6 , після чого, останній штовхнув потерпілого в груди, від чого той нахилився назад, але одразу піднявся, оскільки на спині в нього був рюкзак. Далі ОСОБА_6 завдав ОСОБА_18 два удари правою рукою в обличчя, після цього, потерпілий піднявся на ноги та дістав правою рукою з кишені ніж, яким намагався завдати удар ОСОБА_6 . Останній хватає ОСОБА_18 за праву руку, забирає в нього ніж та завдає ОСОБА_18 один удар ножем в живіт. ОСОБА_18 замахується палкою, що знаходилася в його лівій руці, щоб завдати нею ОСОБА_6 удар. Останній в цей час завдає ОСОБА_32 близько 9 ударів ножем в живіт, а коли той став нахилятися назад, то ОСОБА_6 кинув ніж і підхопив ОСОБА_18 ззаду під руки та відтягнув його на 10 15 метрів від місця конфлікту в сторону другого купола, де зняв з потерпілого рюкзак, який відніс свідку ОСОБА_30 , щоб вона занесла його на місце ОСОБА_18 в приміщення метрополітену. Сам ОСОБА_6 повернувся до ОСОБА_18 та, підхопивши того ззаду під руки, відтягнув через місток, де його залишив поруч із містком у місці, що називається «собачатник». Після чого, ОСОБА_6 пішов до підземного переходу станції метро «Дорогожичі», де його очікувала свідок ОСОБА_30 , з якою вони пішли на нічліг у рощу;

дані, що містяться в протоколі перегляду відеозапису від 21 липня 2014 року, згідно з якими, переглянуто відеозапис слідчої дії слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_30 , зафіксованої на жорсткий диск, за результатами якого від учасників слідчої дії заяв та клопотань не надійшло.

Крім того в судовому засіданні судом були безпосередньо досліджені докази, які були надані стороною захисту, а саме:

дані, що містяться у відповіді Українського гідрометеорологічного центру № 01-20/645 від 26 травня 2015 року, наданої на запит захисника, згідно з якими, вказано погодні умови в період з 21 год. 00 хв. 19 липня 2014 року до 06 год. 00 хв. 20 липня 2014 року, зокрема, о 03 год. 00 хв. спостерігався слабкий дощ;

дані, що містяться в копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року, згідно з якими, скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого задоволено та зобов`язано компетентних посадових осіб прокуратури м. Києва внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 01 серпня 2014 року про вчинення відносно нього працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві кримінального правопорушення, про що проінформувати ОСОБА_6 .

У відповідності з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, за правилами ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з порушенням норм процесуального законодавства, а інші, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують причетність ОСОБА_6 до діянь, пов`язаних з умисним вбивством потерпілого ОСОБА_18 , про які зазначено в обвинувальному акті.

Так, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на даних, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів від 21 липня 2014 року за участю ОСОБА_6 , а також у відеозаписі цієї слідчої дії, переглянутого в судовому засіданні на DVD+R диску, згідно з якими, ОСОБА_6 на місці повторив та відтворив події, що відбувалися за його участю біля станції метро «Дорогожичі», в період часу з 19 год. 00 хв. 19 липня 2014 року до 03 год. 00 хв. 20 липня 2014 року.

Проаналізувавши дані докази, слід зазначити, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_6 вказував, що він 20 липня 2014 року, приблизно о 02 год., спочатку штовхнув у груди ОСОБА_18 , який сидів на парапеті одного із куполів біля станції метро «Дорогожичі», а потім завдав останньому два удари правою рукою в обличчя, після чого, потерпілий дістав з кишені ніж, яким намагався завдати йому удар, однак він вихопив у ОСОБА_18 ніж, яким завдав потерпілому спочатку один, а потім ще близько 9 ударів в живіт.

У той же час, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2164 від 13 жовтня 2014 року, при судово-медичній експертизі трупа невідомого чоловіка, біля 30-40 років, виявлено два не проникаючих сліпих колото-різаних поранення шиї на передній поверхні, одне проникаюче сліпе колото-різане поранення живота на передній поверхні, шість не проникаючих сліпих колото-різаних поранень шиї та одне живота, конструкційні переломи 10 та 11 ребер справа по задній пахвовій лінії, три забійні рани в правій скроневій ділянці у кількості двох та в потиличній ділянці, синці на передній поверхні шиї справа, на правому та лівому плечах, у верхній їх третині, на передній поверхні правої гомілки у верхній третині, садна на передній поверхні правого стегна у верхній третині; на спині, в поперековій ділянці, подряпини на передній поверхні шиї справа, у середній третині, на передній поверхні шиї зліва. Виявлені ушкодження відповідно виникли від дії колюче-ріжучого предмету по типу клинка ножа та від дії тупих предметів, які могли мати як обмежену так і не обмежену контактну поверхню та особливості яких на ушкодженнях не відобразились.

Таким чином, інформація, яку повідомляв ОСОБА_6 під час слідчого експерименту є загальною, без повідомлення конкретних фактів про те, в які місця та яку кількість ударів він завдав потерпілому, тобто без конкретизації та кількості, які відповідають кількості ушкоджень виявлених при експертизі трупа невідомого чоловіка.

Отже, кількість та локалізація ударів продемонстрованих ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, не відповідають кількості та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_18 , тобто ОСОБА_6 під час проведення зазначеної вище слідчої дії конкретні місця завдання потерпілому ударів не зазначав, у той же час, жодна кількість ударів відтворена ним під час проведення слідчого експерименту не узгоджується з кількістю завданих потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, про які зазначено у висновку судово-медичної експертизи № 2164 від 13 жовтня 2014 року.

Наведене викликає обґрунтовані сумніви у причетності ОСОБА_6 до вчинення вбивства ОСОБА_18 , в якому він нібито добровільно зізнався.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив свою винуватість у вчиненні ним умисного вбивства ОСОБА_18 та дав показання, зокрема, про те, що в приміщенні райвідділу міліції на вул. Герцена під час його допиту, з боку працівників міліції на нього здійснювався психологічний тиск, слідчий намалював схему, як це все відбувалось та сказав, що так повідомляють свідки, які вказують, що він бив потерпілого, завдавав тому удари ножем в живіт, а сам ніж викинув. Після цього, йому надали показання ОСОБА_19 та продемонстрували відеозапис її допиту, в яких остання вказувала, що він убив ОСОБА_20 . В результаті чого, він погодився дати неправдиві показання щодо себе, які потім підтвердив під час слідчого експерименту за його участю.

Суд вважає, що вказані ОСОБА_6 обставини його затримання і надання ним «зізнавальних» показань, які були ним продемонстровані в ході слідчого експерименту, знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 дала показання, згідно з якими, зокрема, в липні 2014 року, увечері, біля станції метро «Дорогожичі», на куполах, ОСОБА_6 завдав удар ОСОБА_20 , від чого той упав на асфальт, а потім завдав останньому удари кулаками та палкою. Після цього, ОСОБА_6 пішов вниз від куполів. Вранці наступного дня, вона побачила в ОСОБА_6 на штанях кров. Про те, що потерпілий ОСОБА_20 помер, вона дізналася в райвідділі після затримання її та ОСОБА_6 працівниками міліції. В райвідділі її тримали добу, допитували, в ході чого вчиняли на неї тиск, били по вухах, вимагали, щоб вона розказувала, як все відбувалося. Вказала, що в ОСОБА_6 не було ножа, крім того, вона не пам`ятає, чи бачила кров на потерпілому. В райвідділі вона дала неправдиві показання та підписувала документи, які не читала. Свідком того, що ОСОБА_6 завдавав удари руками чи ногами в різні частини тіла, а також ножем потерпілому ОСОБА_20 , коли той знаходився на асфальті, вона не була. Після перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчої дії, а саме, слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_30 , остання вказала, що все відбувалося так, як вона показувала в ході даної слідчої дії. Крім того, зазначила, що ОСОБА_6 в день події не передавав їй рюкзак потерпілого ОСОБА_18 , а також вона не бачила ножа в руках потерпілого і взагалі у будь-кого в той вечір ножа не бачила.

Тобто, в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 постійно плуталася у своїх показаннях, спочатку свідок повідомила про те, що вона була очевидцем того, як ОСОБА_6 в нічний час 20 липня 2014 року під час конфлікту з ОСОБА_18 завдав останньому удари руками, потім свідок повідомила, що під тиском працівників міліції дала показання, якими викривала обвинуваченого ОСОБА_6 у вбивстві потерпілого, а після перегляду в судовому засіданні DVD+R диску з відеозаписом слідчого експерименту за її участю, свідок повідомила, що все так і відбувалося, тобто вказала про причетність ОСОБА_6 до вбивства ОСОБА_18 , хоча стверджувала, що у день події вона не бачила ножа в руках потерпілого і взагалі у будь-кого в той вечір ножа не бачила.

Згідно з даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням технічних записів від 21 липня 2014 року, а також у відеозаписі цієї слідчої дії, переглянутого в судовому засіданні на DVD+R диску, свідок ОСОБА_30 відтворила обставини нанесення ударів в ході конфлікту ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_18 , близько опівночі, 19 липня 2014 року на куполах над станцією метро «Дорогожичі» в м. Києві. Так, свідок ОСОБА_30 вказала, що ОСОБА_6 штовхнув рукою в груди ОСОБА_18 , який сидів на поверхні одного з куполів, від чого останній вдарився потилицею об поверхню купола, а після того як ОСОБА_18 піднявся в положення сидячи, то ОСОБА_6 схопив його за шию та зіштовхнув на поверхню асфальту, де став завдавати потерпілому удари руками та ногами. У подальшому ОСОБА_6 підняв ОСОБА_18 ззаду під руки та відтягнув з освітленої ділянки в темну сторону. Вона підійшла до ОСОБА_18 , який лежав на покритті в темній стороні, та помітила, що в нього з лівої сторони в області живота тече кров. Після цього, свідок разом із ОСОБА_6 пішла з місця події.

Наведені дані, що містяться в протоколі слідчого експерименту та відеозаписі цієї слідчої дії за участю свідка ОСОБА_30 , яка була очевидцем події, суперечать даним, що містяться в протоколі слідчого експерименту та відеозаписі такої слідчої дії за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , в ході якої останній нібито добровільно відтворив обставини події щодо його причетності до вбивства потерпілого ОСОБА_18 , а так само суперечать даним висновку судово-медичної експертизи № 2164 від 13 жовтня 2014 року. При цьому, суд, зокрема, звертає увагу на неузгодженості в кількості та локалізації завданих потерпілому тілесних ушкоджень, часу вчинення протиправних дій стосовно потерпілого, за показаннями ОСОБА_6 , приблизно о 02 год. 20 липня 2014 рокук, а за показаннями ОСОБА_30 конфлікт мав місце, близько опівночі 19 липня 2014 року.

Натомість, в судовому засіданні стороною обвинувачення такі суперечності усунуті не були, як і не спростованими залишилися показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_30 про застосування до них на досудовому слідстві незаконних методів, в результаті чого вони дали вигідні для слідства показання, що викривали ОСОБА_6 у вчиненні злочину щодо потерпілого ОСОБА_18 .

З дослідженої в судовому засіданні копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року убачається, що судом зобов`язано компетентних посадових осіб прокуратури м. Києва внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 01 серпня 2014 року про вчинення відносно нього працівниками Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві кримінального правопорушення, про що проінформувати ОСОБА_6 .

Зі змісту мотивувальної частини згаданого судового рішення убачається, що 05 серпня 2014 року адвокатом ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 було направлено до прокуратури м. Києва заяву, в якій останній виклав факти застосування до нього 20 21 липня 2014 року неправомірних дій зі сторони оперативних працівників Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що мало наслідком його зізнання у вчиненні вбивства ОСОБА_18 .

У той же час, суду не надано доказів щодо проведення органами прокуратури адекватної перевірки такої заяви обвинуваченого, тобто, ОСОБА_6 був позбавлений ефективного розслідування за його скаргою на погане поводження з боку працівників міліції, що є безумовним порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Про аналогічні обставини зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Маслова і Налбандов проти Росії» від 24 січня 2008 року та «Барабанщиков проти Росії» від 08 січня 2009 року.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, у тому числі, доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, покладається, зокрема, на слідчого та прокурора.

Будь-який громадянин (підозрюваний, обвинувачений) має право (яке він може використовувати або не використовувати за своїм бажанням) давати показання, але він не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачений вправі давати будь-які свідчення. Обвинувачений має право повністю відмовитися від дачі показів (пояснень), навіть має право відмовитися від відповідей на окремі питання. Факт повної відсутності в обвинуваченого доказів невинності сам по собі не вважається доказом його провини. Факт відмови обвинуваченого від показань і від окремих пояснень, факт давання ним суперечливих і навіть помилкових показань, не є підставою для обвинувального вироку.

На підставі наведеного вище, суд дійшов однозначного висновку про те, що показання свідка ОСОБА_30 та дані, що містяться в протоколах слідчого експерименту, а також дані відеозаписів цієї слідчої дії за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_30 , не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_6 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_18 , оскільки вони є суперечливими та отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону, тоді як відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи інші докази, які надані прокурором на підтвердження обвинувачення, слід зазначити наступне.

Згідно з висунутим ОСОБА_6 обвинуваченням за ч. 1 ст. 115 КК України, останньому інкриміновано вчинення цього злочину, приблизно о 03 год. 00 хв.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_26 , в день події влітку 2014 року, приблизно о 01 год. 30 хв., він прийшов до кафе над станцією метро «Дорогожичі» на куполах, щоб потанцювати. Приблизно о 4 год., він зібрався йти додому, але на парапеті біля куполів, майже навпроти кафе, побачив Свєту, яка наливала горілку ОСОБА_20 , що убитий, та ОСОБА_27 . Вказані особи, випивши горілку, відразу впали назад, на парапет, де сиділи. Після цього, він запросив ОСОБА_22 до себе додому, куди вони прийшли о 4 год. 30 хв., при цьому, до нього додому йти хвилин 10. В подальшому, приблизно о 07 год. ранку, він знову прийшов на купола, де помітив рюкзак Льоши, який лежав біля парапету, але останнього поряд не було. Зазначив, що в той день, у нічний час, ОСОБА_6 і ОСОБА_19 , він не бачив на куполах.

З таких показань свідка ОСОБА_26 слідує, що близько 04 год. ранку 20 липня 2014 року, він бачив потерпілого ОСОБА_18 живим, а тому відомості повідомлені під час слідчого експерименту обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_30 щодо часу вчинення протиправних дій стосовно потерпілого, як уже зазначено вище, за показаннями ОСОБА_6 , приблизно о 02 год. 20 липня 2014 року, а за показаннями ОСОБА_30 конфлікт мав місце, близько опівночі 19 липня 2014 року, не є достовірними.

Суд визнає показання свідка ОСОБА_26 правдивими, однак вони жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вбивства потерпілого, а лише свідчать про те, що стороною обвинувачення належним чином не було з`ясовано час вчинення злочину.

Не надано також стороною обвинувачення в судовому засіданні об`єктивних даних щодо встановлення особи потерпілого ОСОБА_18 .

Так матеріали провадження містять наступні відомості про потерпілого: як труп чоловіка відповідно в протоколі огляду місця події від 20 липня 2014 року, як труп невідомого чоловіка, приблизно 30 40 років, відповідно у висновку експерта № 2164, актах судово-медичного дослідження № 1156, № 1602, № 675, як труп невстановленого чоловіка, приблизно 30 40 років, який у подальшому був упізнаний як ОСОБА_18 , 1981 року народження, відповідно до висновку експерта № 311.

При цьому, суду не надано достовірних доказів тому факту, що знайдений 20 липня 2014 року біля станції метро «Дорогожичі» вбитий чоловік, є саме ОСОБА_18 , 1981 року народження.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_30 вказали, що не знали прізвища убитого, знали лише, що його звати ОСОБА_20 .

Таким чином, особу потерпілого у даному кримінальному провадженні, не встановлено, а посилання сторони обвинувачення на те, що потерпілим є ОСОБА_18 , суд розцінює як голослівне, оскільки не підтверджене достовірними даними.

Інші, надані стороною обвинувачення докази, зміст яких розкрито вище, а саме, показання свідка ОСОБА_29 , дані протоколу огляду місця події від 20 липня 2014 року, дані акту судово-медичного дослідження № 1156 від 21 серпня 2014 року, дані акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1602 від 28 липня 2014 року, дані акту судово-медичного дослідження № 675 від 30 липня 2014 року, дані протоколу огляду від 28 липня 2014 року, дані висновку судово-медичної експертизи № 311 від 08 жовтня 2014 року, дані протоколу перегляду відеозапису від 21 липня 2014 року, як самі по собі так і в сукупності не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у висунутому йому обвинуваченні в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_18 .

Таким чином, судом встановлено, що кримінальне правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_18 мало місце, але з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_6 20 липня 2014 року, приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на технічній будівлі, що розміщена над станцією Київського метрополітену «Дорогожичі», що розташована на вул. О.Теліги № 14В в м. Києві, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив умисне вбивство ОСОБА_18 .

Дане судове рішення не є перешкодою для повного і достовірного встановлення обставин загибелі потерпілого ОСОБА_18 , особи чи осіб, які це вчинили, юридичної оцінки дій такої особи чи осіб, та притягнення до кримінальної відповідальності, виходячи із фактично і достовірно встановлених всіх обставин події.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, вчинено ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд
з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту затримання з 20 липня 2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено це кримінальне правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Судді