АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000590 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, працюючого різноробочим на ПП ІТФ «Інтер М Буковина», раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч. 2 ст. 307 КК України, за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 000590 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України та за ч. 1 ст. 307 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 307 КК України призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-
Провадження №11-кп/794/97/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_8
Категорія ст. 307 ч. 2 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_1 виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну фактичного місця проживання, зміну місця роботи. Запобіжним заходом залишено домашній арешт. Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 при невстановлених слідством обставинах, придбав наркотичний засіб у вигляді бупренорфіну, обіг якого обмежено, який з метою незаконного збуту зберігав, утримуючи при собі. В подальшому, 07 серпня 2014 року біля 18.50 год., під час проведеної оперативної закупівлі наркотичних засобів, на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, працівниками ВБНОН УМВС України в Чернівецькій області, ОСОБА_5 , переслідуючи мету особистого збагачення за рахунок дій пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, знаходячись по вул. Фрунзе, 2-б в м. Чернівці, умисно, протиправно, незаконно збув «покупцю» ОСОБА_9 за гроші в сумі 300 грн. фрагмент блістера з написом «SUBUTEX» в якому містилась частина таблетки білого кольору. Згідно висновку експерта за №466-Х від 02 вересня 2014 року, надана на дослідження частина таблетки білого кольору містить в своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року (із змінами), віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (таблиця № 2, список № I); маса бупренорфіну у наданій на дослідження частині таблетки білого кольору, становить 0,0023 грама.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на незаконний збут наркотичних засобів, обіг яких обмежено, ОСОБА_5 , при невстановлених слідством обставинах придбав наркотичний засіб у вигляді бупренорфіну та надалі, 25 вересня 2014 року біля 13 год., під час проведеної оперативної закупівлі наркотичних засобів, на підставі постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, працівниками ВБНОН УМВС України в Чернівецькій області, перебуваючи на перехресті вулиць Братів Руснаків - Ірини Вільде в м. Чернівці, умисно, протиправно, незаконно, повторно збув «покупцю» ОСОБА_10 за грошові кошти в розмірі 300 грн. паперовий згорток із частиною таблетки білого кольору, яка, згідно висновку експерта № 532-Х від 30 вересня 2014 року, за результатами її дослідження, містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено (таблиця № 2, список № 1), маса якого в наданій на дослідження частині таблетки білого кольору становить 0,0021 грама.
На вказаний вирок суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_5 , просить суд апеляційної інстанції вирок районного суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та призначити остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала заперечення на дану апеляційну скаргу, в якій вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, просить суд апеляційної інстанції залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, котрий підтримав доводи апеляції та просив її задовольнити, захисника та обвинуваченого, котрі заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора та просили залишити вирок районного суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, встановлених судом та викладених у вироку, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, районний суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.65,66 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
При цьому, врахувавши наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, позитивні характеристики, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, зловживання в минулому наркотичними засобами, його молодий вік, створення ним сім`ї, добровільну згоду на проходження курсу лікування від наркоманії, ступінь тяжкості вчинених правопорушень, один з яких є тяжким, кількість злочинних епізодів та вчинення їх під контролем працівників міліції, невеликий обсяг збутих наркотичних засобів, відсутність попередніх судимостей та адміністративних стягнень за правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, суд обґрунтовано, відповідно до вимог ст.69 КК України визнав ці обставини, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ними злочинів і призначив ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України, та, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України, звільнив його від відбування призначеного покарання.
Посилання апелянта на неврахування судом того факту, що ОСОБА_11 вчинив два злочини, один з яких є тяжким та скоєним з корисливих мотивів, не ґрунтується на матеріалах провадження, згідно яких суд врахував тяжкість злочинів при обґрунтуванні застосування ст. ст. 69, 75 КК України (а.с.61-62).
З обвинувального акту (а.с. 2) вбачається, що вчинення злочину з корисливих мотивів дійсно інкримінувалося ОСОБА_5 , з чим він сам погодився в суді першої інстанції в силу ч. 3 ст. 349 КПК України. Проте, будучи допитам в районному суді в порядку ст. 351 КПК України, що підтверджується і його показаннями в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_5 пояснив, що на початку серпня 2014 року на прохання сусіда на ім`я ОСОБА_12 дістав та передав останньому таблетки «Subutex», за що ОСОБА_12 надав йому кошти в сумі 250 чи 300 грн., які ОСОБА_5 віддав продавцю, за що отримав від ОСОБА_13 кусочок таблетки. Така ж ситуація повторилася і 25 вересня 2014 року. Тобто, ОСОБА_5 збув двічі одному і тому ж покупцю-легендованій особі наркотичні засоби. Будь-які інші докази, що спростовують дані показання обвинуваченого ОСОБА_5 , і в силу ч. 3 ст. 349 та ч. 3 ст. 404 КПК України можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції, в матеріалах провадження відсутні. Отже районний суд, застосовуючи ст. 69 КПК України, прийшов до правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 мети особистого збагачення та обґрунтовано не призначив обов`язкового додаткового покарання. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» наркоманія відноситься до соціально небезпечних захворювань. А ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» дає визначення наркоманії як психічному розладу, зумовленому залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.
Актом № 349 наркологічної експертизи від 17 жовтня 2014 року встановлено зловживання ОСОБА_5 наркотичними речовинами, тобто його залежність від таких речовин.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що погодився на скоєння злочинів заради отримання наркотичного засобу для власного вживання внаслідок залежності, проте на даний час змінив своє ставлення до цих засобів, пройшов курс лікування по програмі замісної терапії (а.с. 61). Тому доводи апеляції прокурора в частині того, що поширення наркоманії стає серйозним соціальним негативним чинником впливу на життя та здоров`я людей, на підвищену суспільну небезпечність злочинів у сфері обігу наркотичних засобів не можуть оцінюватися судом в якості доводів необхідності призначення тяжчого покарання конкретній особі у даному випадку обвинуваченому ОСОБА_5 ..
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2014 року залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 за ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3