АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/197/15 Справа № 206/5849/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження № 0001660 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , старшого прокурора прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року, яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, зареєстрованого к кв. АДРЕСА_1 , проживаючого в кв. АДРЕСА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Дніпропетровської області звернулися захисник ОСОБА_6 та старший прокурор прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_7 кваліфікувати за ст. 118 КК України, призначивши покарання у відповідності до санкції вказаної статті.

На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були пов`язані із захистом від нападу ОСОБА_10 та перевищенням меж необхідної оборони.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

При цьому посилається на те, що суд не достатньо мотивував призначення ОСОБА_7 мінімальне покарання у межах санкції статті кримінального закону, ставить під сумнів щирість каяття обвинуваченого. Зазначає, що суд не взяв до уваги фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, яке було вчинене ним по місцю проживання потерпілого, що останній не мав ніяких боргових зобов`язань перед ОСОБА_7 , а виделка, яка знайдена була біля трупу це результат агресивної поведінки та вимагання боргу ОСОБА_11 , і цією обставиною спростовуються доводи сторони захисту про оборону обвинуваченого та перевищення меж оборони. Звертає увагу, що суд не відобразив у вироку та не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_7 зник із місця вчинення злочину та покинув межі України і майже 14 років знаходився у розшуку. Прокурор заперечує ті обставини, які визнані судом як пом`якшуючі обставини та вважає їх такими, що не відповідають дійсності.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_7 04 січня 2000 року приблизно о 19 год. 40 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою примушування ОСОБА_10 до виконання цивільно-правових зобовязанеь. Тобто повернення боргу ОСОБА_13 , поєднаного з застосуванням насильства до ОСОБА_10 , прибули до будинку АДРЕСА_3 , де на той час мешкав останній разом з дружиною, сином та братом ОСОБА_15 .. Між ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виникла сварка по поводу повернення боргу, яка переросла в бійку між останніми. З метою захисту брата в бійку втрутився ОСОБА_15 та кинувся на ОСОБА_12 .. На заваді ОСОБА_15 став ОСОБА_7 і вони вступили в фізичну боротьбу, що не було пов`язано з поверненням боргу ОСОБА_13 , яка переросла в бійку, у зв`язку з чим у ОСОБА_7 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_15 , виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , стоячи обличчям до ОСОБА_15 , схопив в праву руку ніж, який знаходився на столі в коридорі та послідовно наніс один удар рукояткою вказаного ножа і один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_15 , в результаті яких ОСОБА_15 відступив назад у вітальню. ОСОБА_7 , переслідуючи ОСОБА_15 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, приблизно о 20 годині, більш точного часу слідству встановити не вдалось, у вітальні вищенаведеного домоволодіння, наніс потерпілому ОСОБА_15 один удар ножом, який знаходився у нього в правій руці, в місце розташування життєво важливих органів, а саме в область передньої поверхні грудної клітини. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , втративши рівновагу, впав на диван, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник. В результаті умисних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудей та живота, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті та перебувають у прямому причинному зв`язку з її настанням. Смерть ОСОБА_15 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота, яке супроводжувалось пошкодженням серця та печінки та ускладнилося розвитком гострої крововтрати. Інші тілесні ушкодження, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості та не перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_15 4 січня 2000 року приблизно о 21 годині, більш точного часу встановити не вдалось, в будинку АДРЕСА_3 , помер.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська, в той же час не заперечував проти закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, пояснення адвоката ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга старшого прокурора не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_15 при обставинах, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, яким суд дав належну оцінку.

Цей висновок ґрунтується на показаннях самого обвинуваченого, із яких вбачається, що він повністю визнав свою вину у вчиненні злочину при зазначених та у вироку обставинах , при цьому пояснив, що кинувся на допомогу ОСОБА_12 і почав відтягувати від нього ОСОБА_15 . Той схопив щось зі столу і кинувся на нього, а він одночасно схопив з того ж столу невеликий складний ніж. Коли ОСОБА_15 замахнувся на нього, тоді він побачив що у нього в руках була виделка. Перехопивши його руку, вдарив ОСОБА_15 рукояткою ножа в лоб і відштовхнув його обома руками. Коли ОСОБА_15 знову кинувся на нього з виделкою, він наніс йому удар ножем, як тоді йому здалося, в плече, а потім кулаком в обличчя. ОСОБА_15 викинув виделку і сів на диван. Ніж, який був у нього в руці, він викинув на шляху, коли вийшов з будинку.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_17 не заперечував факт нанесення удару ножем потерпілому та відтворив обставини вчинення ним злочину 4.01.2000 року.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_17 співпадають з фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події та висновках судово медичних експертиз трупу ОСОБА_15 ( т.1 а.п. 7-16,91-92, 93- 100).

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи від 15.08.2014 ро ку, тілесні ушкодження у вигляді забитої рани у лобній ділянці, садна у лобній ділянці ліворуч та коло-різана рана на передній поверхні грудної клітини ліворуч могли бути причинені потерпілому при вказаних ОСОБА_7 обставинах під час слідчого експерименту ( т.2 а.п.233-236).

Даними, що містяться у висновках експерта від 10.02.2008 року підтверджено, що фотографії з форми №1 про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_7 в кількості 5 шт. і фотографії з закордонного паспорта на ім`я ОСОБА_18 в кількості 5 шт. придатні для ідентифікації. На даних фотографіях зображена одна і та ж особа (т.2( а.с.56-65).

Із показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 вбачається, що 4.01.2000 року, за його пропозицією, з ціллю вирішення проблем, пов`язаних з поверненням боргу, він, ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , разом з ОСОБА_13 , приїхали за вказаною останньою адресою. Зайшовши до будинку, ОСОБА_13 почала сваритися з ОСОБА_20 , а він, намагаючись захистити ОСОБА_13 , став між ними та наніс удар ОСОБА_21 . Між ними виникла бійка і вони впали на підлогу. Він відчув, що йому хтось наносить удари зверху, а ОСОБА_7 намагався їх розтягнути, але його конкретних дій він не бачив.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що ввечері 4.01.2000 року вони з дружиною були присутніми в якості понятих при огляді трупа в будинку, де проживали ОСОБА_23 . Тіло потерпілого лежало на полу в кімнаті, де стояв диван і журнальний столик. Зі слів ОСОБА_24 йому відомо, що до нього приїздила дружина ОСОБА_11 , вимагати гроші, які від взяв в борг у її чоловіка на купівлю машини.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_7 під час вчинення злочину міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Такі висновки належно аргументовані з наукової точки зору і сумнівів не викликають.

Твердження захисника ОСОБА_6 про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть ОСОБА_15 при перевищенні необхідної оборони, про відсутність у нього умислу на позбавлення життя ОСОБА_15 , не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Матеріали провадження не містять даних які свідчили би про те, що обстановка, яка виникла між засудженим та потерпілим становила загрозу життю й здоров`ю ОСОБА_7 та була такою, що вимагала застосування ножа.

Дослідивши наведені у вироку докази, суд дав їм належну оцінку і дійшов правильного висновку про те, що з боку потерпілого не було суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я засудженого, тобто ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони, а навмисно спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження від яких потерпілий помер.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи, висунуті засудженим та його захисником, на захист обвинуваченого, які є аналогічними тим, що наведені у апеляційній скарзі захисника. Викладені у вироку мотиви визнання цих доводів безпідставними і такими, що не відповідають матеріалам провадження, колегія суддів знаходить обґрунтованими і погоджується з ними.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані правильно.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України. Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що впливали на вид і розмір призначеного покарання. Підстав для скасування вироку через м`якість покарання, про що ставиться питання в апеляційній сказі прокурора, немає.

Разом з тим, згідно з вимогами ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років, у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

З урахуванням положень ч.5 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, є особливо тяжким злочином.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затриманням. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою закриття справи, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності, а за її відсутності суд вправі звільнити особу від покарання.

У судове засідання апеляційного суду надійшло клопотання від захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_16 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. ОСОБА_7 дане клопотання підтримав і просив звільнити його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На даний час, з моменту вчинення злочину ОСОБА_7 минуло вже більше ніж 15 років, в зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження № 0001660 від 17.07.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 407, 405, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України. Кримінальне провадження № 0001660, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.1 ст.115 КК України закрити.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3