Справа № 742/656/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/272/2015
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000551 від 04 квітня 2013 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2015 року, -

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 281 грн.40 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Як встановив суд, 10 березня 2011 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_6 рухаючись поблизу господарства №24 по вулиці Гоголя в смт. Ладан Прилуцького району, на ґрунті неприязних стосунків, шляхом застосування невстановленого в ході досудового слідства металевого предмета у вигляді залізного прута діаметром близько 17-18 мм. та довжиною близько 70 мм., з однієї сторони якого була приварена гайка з різьбою на 8 мм. та до даної гайки був прив`язаний мотузок довжиною близько 60 см., заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани лівої скроневої ділянки голови, перелом пірамідки лівої скроневої кістки, забій правої скроневої долі головного мозку, травматичної перфорації лівої барабанної перетинки, що ускладнилася гострою лівобічною посттравматичною сенсоневральною глухотою, що згідно висновків комісійних судово-медичних експертиз, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з даним вироком суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити на підставі ч.1 ст. 36 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, оцінка доказів та пояснень була здійснена однобічно та неповно з обвинувальним ухилом. Звертає увагу на те, що суд не взяв до уваги ту обставину, що конфлікт спровокував ОСОБА_8 , який значно вищий та сильніший за нього, а він захищався від нападу та не міг нанести потерпілому такі тяжкі тілесні ушкодження. Крім того, вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 . Зазначає, що суд необґрунтовано призначив відшкодування моральної шкоди, адже тілесні ушкодження потерпілий отримав в результаті своєї поведінки нападу на нього, та також того, що потерпілий також завдав йому тілесні ушкодження.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_12 , який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, вважають вирок суду обґрунтованим та просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, і просили її задовольнити з наведених підстав, думку потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 та прокурора, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги і просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами.

Так, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 підтверджується, що 10 березня 2011 року близько 19 год. він, разом з дружиною, на власному автомобілі повертався додому по вул. Гоголя і побачив, що на зустріч його автомобіля рухається його сусід, обвинувачений. Оскільки на вулиці було багато снігу і малася лише розчищена колія для руху автомобілів, то він притормозив, а обвинувачений, який ніс в руках брезентову сумку, взяв трохи вправо і обійшов його автомобіль, але проходячи він, обвинувачений, зазначеною сумкою вдарив в праві дверці його автомобіля, в зв`язку з чим він майже одразу зупинився та вийшов з авто, щоб з`ясувати, навіщо останні зробив таке. Обвинувачений в цей час вже знаходився позаду його автомобіля. Коли він наблизився до обвинуваченого на відстань 1-1,5 м. то побачив, що останній щось розкрутив над головою і одразу відчув різкий удар в голову. Рефлекторно він про двинувся вперед і схопив обвинуваченого за куртку щоб не впасти, оскільки відчув слабкість, але через деякій час втратив свідомість. Ніяких ударів він обвинуваченому не наносив.

Такі показання потерпілого підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка була очевидцем конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Ці показання потерпілого підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2014 року, проведеного за участю понятих та судово-медичного експерта, де потерпілий чітко пояснює обставини події (т. 3 а.к.п. 92-96), довідкою Прилуцької ЦРЛ, що згідно запису в журналі обліку прийому хворих громадян ОСОБА_8 10 березня 2011 року о 21 год. 15 хв. звертався до приймального відділення лікарні, діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана тім`яної області зліва (т. 3 а.к.п.142).

Свідок ОСОБА_14 , лікар Прилуцької районної лікарні, який обробляв рану потерпілого, підтвердив, що запис в журналі реєстрації хворих відповідає дійсності (т. 3 а.к.п. 78).

Наявність у потерпілого травми на голові також підтверджує свідок ОСОБА_15 , який бачив останнього ввечері 12 березня 2011 року та на прохання дружини потерпілого відвіз ОСОБА_15 до лікарні.

Згідно висновку експерта № 217 від 22-31 жовтня 2014 року у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забійної рани лівої скроневої ділянки голови, перелом пірамідки лівої скроневої кістки, забій правої скроневої долі головного мозку, травматичної перфорації лівої барабанної перетинки, що ускладнилася гострою лівобічною посттравматичною сенсоневральною глухотою, які могли виникнути за обставин, на які вказував потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 18 серпня 2014 року та які не могли утворитися за обставин, на які вказує обвинувачений ОСОБА_6 (т. 3 а.к.п. 162-171).

Оскільки показання свідків є послідовними, які узгоджуються з іншими доказами по справі, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх достовірними і допустимими.

Із твердженнями обвинуваченого ОСОБА_6 , що судом першої інстанції не дана належна оцінка усім наявним доказам по справі, що привело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, що в даному випадку мала місце необхідна оборона і його дії слід кваліфікувати за ст. 36 КК України, колегія суддів не погоджується виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Так, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово їх змінював, колегія суддів приходить до висновку, що ті протизаконні дії, які за твердженням обвинуваченого ОСОБА_6 , вчинив потерпілий, за своїм характером і об`єктивними проявами не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у ОСОБА_6 стан необхідної оборони.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обвинуваченого таким, що діяв в стані необхідної оборони.

З врахуванням сукупності досліджених судом доказів, на думку колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд вірно задовольнив позовні вимоги потерпілого стосовно відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілого та наслідків злочину.

Підстав для скасування вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3