Справа № 11 - 276/07 Головуючий
по І інстанції Барчук
ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, Доповідач
1 ст. 395 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 11
травня 2007 року

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого: Хомицького
A.M.

суддів: Польового
М.І., Пазюка О.С.

з участю
прокурора: Плечій
О.М.

засудженого: ОСОБА_1

потерпілих: ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року, яким
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець та житель АДРЕСА_1,
українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, раніше
судимий:

07
лютого 2002 року Луцьким міським судом за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3
(трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за
цим вироком ОСОБА_1 частково приєднано покарання за вироком Луцького районного
суду від 26.02.1997 року і остаточно до відбування визначено покарання 3 (три)
роки 3 (три) місяці позбавлення волі, 14 липня 2004 року звільнений
умовно-достроково на 10 днів;

07
квітня 2006 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 164 КК України до 80
(вісімдесяти) годин громадських робіт;

14
червня 2006 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190 КК України до 1
(одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1
(один) рік 6 (шість) місяців. Постановою Луцького міськрайонного суду від
19.10.2006 року скасовано іспитовий строк, а засудженого направлено в місця
позбавлення волі,

-
засуджений ч. 2 ст. 190 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2
ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 389 КК
України до 6 (шести) місяців арешту, за ч. 1 ст. 395 КК України до 4 (чотирьох)
місяців арешту.

На
підставі ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у
вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків, шляхом
приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого
покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2006 року - 1
(один) рік позбавлення волі, остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишено
попередню - утримання під вартою.

Постановлено
строк відбуття покарання рахувати з 19.10.2006 року.

Стягнуто
з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 матеріальні збитки в розмірі 2 500 (дві тисячі
п'ятсот) грн. та моральну шкоду в розмірі 3 500 (три тисячі п'ятсот) грн.

Згідно
вироку суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 19 липня 2006 року,
з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого відносно нього
постановою Луцького міськрайонного суду від 19.01.2006 року, самовільно залишив
місце проживання за адресою АДРЕСА_1.

Він же,
будучи засудженим вироком Луцького міскрайонного суду від 07 квітня 2007 року
до 80 (вісімдесяти) годин громадських робі ухилився від відбування призначеного
покарання, не з'являвся на виклики кримінально-виконавчої інспекції,
притягувався до адміністративної відповідальності.

Він же,
повторно 31 серпня 2006 року, біля 17 год.,
знаходячись на проспекті Відродження шляхом зловживання довірою ОСОБА_4
заволодів її кредитною карткою "Приватбанку" та пін-кодом до неї, з
якої за допомогою сторонньої особи зняв 2 500 грн., спричинивши потерпілій
матеріальну шкоду на вказану суму.

Він же,
12 вересня 2006 року, біля 01 год.
30 хв., перебуваючи в АДРЕСА_3 та знаходячись в стані алкогольного
сп'яніння, повторно, відкрито викрав у ОСОБА_2 100 грн., застосувавши до
останньої насильство, що не є небезпечним для її життя і здоров'я, яке
виразилось у нанесенні ударів руками по обличчю потерпілої.

В
апеляції та доповненні до неї засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи доведеності
винуватості та правильності кваліфікації дій за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК
України, ч. 1 ст. 395 КК України, просить його дії перекваліфікувати з ч. 2 ст.
186 КК на ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 296 КК України і призначити відповідне
покарання. Посилається на те, що дійсно удари потерпілій наносив, але грошей не
вимагав, а вона їх в сумі 100 грн. передала добровільно для розрахунку з
водієм. Вважає, що з'ясування обставин по даному епізоду проведено поверхнево,
а докази є сфабриковані.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, засудженого, який просив
апеляцію задовольнити, потерпілих ОСОБА_2та ОСОБА_3, які апеляцію заперечили,
міркування прокурора, який вважає, що апеляція безпідставна і задоволенню не
підлягає, перевіривши матеріали справи, судова колегія встановила, що апеляція
до задоволення не підлягає.

Висновок
суду про вчинення ОСОБА_1, злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 395,
ч. 2 ст. 389 КК України, підтверджується матеріалами

справи і
не оспорюється в
поданій апеляції.
Кваліфікація судом дій
за вказаними статтями є вірною.

Доведеним
є і факт вчинення ОСОБА_1, відкритого викрадення майна ОСОБА_2, поєднаного з
насильством, що не є небезпечним для життя і здоров'я потерпілої.

Зокрема,
потерпіла ОСОБА_2 ствердила, що коли вийшли з автомобіля, то ОСОБА_1, вдарив її,
а коли вона впала, то став ногою на шию. Потім наносив удари в машині, вимагав
гроші. Спершу вона віддала йому 50 грн., а на подальші його вимоги ще 50 грн.
Після отримання грошей він сів в автомобіль і поїхав.

Із
показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 наносив удари потерпілій, а
через деякий час після цього дав йому 50 грн.

Сам
ОСОБА_1, також визнав, що наносив удари потерпілій і що вона дала йому гроші.

Підстав
не вірити показанням потерпілої у суду не було, оскільки вони послідовні і
об'єктивно підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_5, протоколом пред'явлення
особи для впізнання, протоколом відтворення обстановки і обставин події з
потерпілою (а.с. 20, 228-231).

Твердження
ОСОБА_1, про те, що він даного злочину не вчиняв з обґрунтуванням судом
спростовано з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Підстав
сумніватися у правильності даного висновку суду у колегії суддів немає.

Кваліфікація
судом дій ОСОБА_1, за ч. 2 ст. 186 КК України є вірною. При призначенні
засудженому покарання враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу
і воно відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Так як
ОСОБА_1 злочин вчинив в період іспитового строку при звільнені від відбування
покарання з випробуванням, характеризується негативно, а тому суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що його виправлення можливе лише в умовах
ізоляції від суспільства.

Досудове
та судове слідство проведено у відповідності до вимог діючого законодавства.

Даних про те, що
докази по справі сфабриковані із справи не випливає. Підстав для зміни вироку з
підстав, зазначених в апеляції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Луцького міськрайонного суду від 20 лютого 2007 року залишити без змін, а
апеляцію засудженого ОСОБА_1 - без задоволення.