АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №643/774/14к, Провадження №11кп/790/26/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2015 року м.Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження №0002086 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року відносно

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харкові, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працюючого, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України, і засуджено за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України до 1 року обмеження волі; за ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України до 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст.70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 9 вересня 2012 року ОСОБА_10 дізнався про смерть своєї рідної тітки ОСОБА_12 , якій на праві приватної власності належала 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 .

У подальшому (точна дата та час у ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені) ОСОБА_10 дізнався, що всі права на майно, що належало померлій ОСОБА_7 , згідно нотаріально завіреного заповіту ВМО №869162 від 2 грудня 2009 року повинні перейти до її колишнього чоловіка ОСОБА_7 . Не дійшовши згоди з ОСОБА_7 щодо безкоштовної передачі ОСОБА_10 прав на все майно померлої, у останнього виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння вказаними правами шляхом обману.

З метою реалізації умислу, спрямованого на заволодіння правами на все майно ОСОБА_12 шляхом обману, діючи із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення ОСОБА_10 , точна дата, час, обставини та спосіб у ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлені, отримав завідомо підроблений документ заповіт від імені ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_10 від 5 вересня 2012 року, посвідчений секретарем Октябрської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_13 та зареєстрований в книзі нотаріальних дій цієї Ради за №31. Відповідно до зазначеного підробленого заповіту усе належне ОСОБА_12 рухоме та нерухоме майно, що знаходиться в межах України та за кордоном, остання заповіла ОСОБА_10 .

Для реалізації своїх злочинних намірів ОСОБА_10 5 березня 2013 року, о 12 годині 25 хвилин звернувся до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення за ним спадщини на все майно, що належало ОСОБА_12 , додавши до неї завідомо підроблений заповіт від імені ОСОБА_12 на його ім`я від 5 вересня 2012 року. Розгляд вказаного звернення було доручено державному нотаріусу Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 , у якого в провадженні перебувала спадкова справа за нотаріально завіреним заповітом ВМО №869162 від 2 грудня 2009 року від імені ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_7 .

Під час розгляду зазначеного звернення державний нотаріус ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_10 , що вказаний заповіт вірогідно є підробленими і він звернеться до Октябрської сільської ради Красноградського району Харківської області із запитом щодо його дійсності. Після чого ОСОБА_10 намагався умовити ОСОБА_14 не направляти запит щодо дійсності заповіту, проте ОСОБА_14 відмовився.

6 березня 2013 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за вих.№924/02-14 було направлено запит до Октябрської сільської ради Красноградського району Харківської області щодо наявності заповіту від імені ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_10 від 5 вересня 2012 року, посвідченого секретарем Октябрської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_13 та зареєстрованого в книзі нотаріальних дій цієї Ради за №31.

22 березня 2013 року до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори надійшла відповідь в.о. голови Октябрської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 від 18 березня 2013 року вих.№142, згідно якої 5 вересня 2012 року за №31 заповіт від імені ОСОБА_12 не посвідчувався, а остання на території сільської ради зареєстрована не була і не проживала. Крім того, ОСОБА_13 , яка нібито своїм підписом посвідчила зазначений заповіт, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дізнавшись про виявлення Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою факту надання ОСОБА_10 підробленого заповіту, останній, достовірно знаючи про фіктивність зазначеного документу, продовжив вчиняти незаконні дії, спрямовані на незаконне заволодіння правами на все майно померлої ОСОБА_12 .

Для реалізації своїх злочинних намірів ОСОБА_10 1 жовтня 2013 року прибув до службового кабінету голови Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , де у період часу з 12 години 28 хвилин по 12 години 56 хвилин, достовірно знаючи що вона є службовою особою, наділеною правом видавати, завіряти, підтверджувати факти нотаріальних дій, звернувся до останньої з проханням видати йому довідку, що підтверджує дійсність завідомого підробленого документу заповіту від імені ОСОБА_12 на його ім`я від 5 вересня 2012 року, за що запропонував надати їй неправомірну вигоду у сумі 3.000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 1 жовтня 2013 року становило 23.979 гривень.

Для підтвердження своїх намірів ОСОБА_10 звернувся з власноруч написаною офіційною заявою до голови Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 з приводу видачі йому вищевказаної довідки, яка стала б достатньою підставою для отримання спадщини за підробленим заповітом.

4 жовтня 2013 року з метою фіксації подальших злочинних дій ОСОБА_10 співробітниками СДСБЕЗ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у ході контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину виготовлено, оглянуто, помічено та вручено голові Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 імітаційний засіб у вигляді довідки на ім`я ОСОБА_10 .

У подальшому, з метою реалізації умислу, спрямованого на заволодіння правами на все майно ОСОБА_12 , шляхом обману, діючи із корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_10 9 жовтня 2013 року близько 15 години 20 хвилин приїхав до голови Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_4 , та, маючи намір на незаконне заволодіння зазначеною довідкою, що підтверджує дійсність, завідомого підробленого заповіту від імені ОСОБА_12 на його ім`я від 5 вересня 2012 року, сприймаючи при цьому вироблений імітаційний документ за офіційний, не знайшовши запропонованих ним голові Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області ОСОБА_15 грошових коштів, шляхом ривку, вихватив з рук останньої імітаційний засіб - довідку та намагався з ним втекти.

Проте, під час втечі ОСОБА_10 було затримано співробітниками Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, внаслідок чого з причин, що не залежали від його волі, останній не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме: отримання та надання до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори довідки Октябрьської сільської ради Красноградського району Харківської області, яка б підтверджувала дійсність завідомо підробленого документу заповіту від імені ОСОБА_12 на його ім`я від 5 вересня 2012 року, що у свою чергу надало б ОСОБА_10 можливість шляхом обману заволодіти правами на все майно ОСОБА_12 (т.6 а.с.14-23).

Прокурор у кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 оскаржили вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року.

Ухвалою судді-доповідача від 3 вересня 2014 року апеляційну скаргу прокурора повернуто на підставі п.4 ч.3 ст.399 Кримінального процесуального кодексу України (т.6 а.с.60).

Потерпілий ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги відмовився (т.6 а.с.98).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просила вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначила, що під час досудового слідства негласні слідчі дії було застосовано незаконно, а під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину з боку свідка ОСОБА_15 мала місце провокація (підбурювання) ОСОБА_10 на вчинення злочину, про що свідчить факт, що зустріч між обвинуваченим та ОСОБА_15 1 жовтня 2013 року відбулася за ініціативою останньої. ОСОБА_10 не мав наміру пропонувати ОСОБА_15 неправомірну вигоду, а остання спровокувала його на це. Здобуті в такий спосіб докази не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

На думку захисника докази, що свідчать про обізнаність ОСОБА_10 щодо підробки заповіту в матеріалах справи відсутні. Ні органом досудового слідства, ні судом не встановлені обставини та спосіб отримання ОСОБА_10 заповіту від імені ОСОБА_12 на своє ім`я, а сам обвинувачений стверджує, що заповіт йому передала його тітка, і йому не було відомо, що цей документ є підробленим.

Оскільки жодні докази не підтверджують прямого умислу ОСОБА_10 на використання підробленого документа, його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України. Оскільки в його діях немає використання підробленого документу то не можна кваліфікувати їх разом з іншими спрямованими на з`ясування правдивості заповіту як ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України так як в його діях немає такої ознаки як обман.

ОСОБА_10 жодним чином не обманював ОСОБА_16 . Крім того, потерпілий на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_10 дій не був власником майна, а лише спадкоємцем, яким себе вважав і обвинувачений.

Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, та за відсутності змови з особою, яка ввела потерпілого в оману, вчинене не може кваліфікуватися як шахрайство (т.6 а.с.40-44,67-72).

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілого і його представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції під час судового розгляду повно і всебічно дослідив всі обставини справи. Винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, належність і достовірність яких у суду апеляційної інстанції не викликає сумніву, зокрема:

- свідченнями потерпілого ОСОБА_16 , який пояснив суду, що ОСОБА_12 не могла дати заповіт ОСОБА_10 , так як вони постійно сварилися, билися, в зв`язку з чим неодноразово викликалась міліція. Однак, оскільки вони були сестрами, то працівники міліції їх мирили. Працівники міліції радили йому, щоб він забрав ОСОБА_17 , а то її вб`ють. Він її забрав. Перед смертю ОСОБА_12 не виходила на двір, а приблизно за місяць не виходила з квартири. Померла ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона не виходила з квартири з серпня 2012 року. В такому стані їй не було необхідності їхати у Красноградській район, складати в селі заповіт на Сівера. Вона могла викликати нотаріуса додому, та скласти заповіт на Сівер. Поховано Арестову було за його кошти. Потерпілому не було відомо, що у ОСОБА_18 є заповіт за 4 дня до смерті ОСОБА_17 . Він говорив ОСОБА_19 , що так не могло бути, нотаріус міг виїхати до Арестової, вона була сліпа. Нотаріус знаходиться від будинку Арестової на відстані 1 км. За життя ОСОБА_17 він повністю їй допомагав, клав в лікарню, купував продукти, ходив в магазин. Інколи ОСОБА_17 відпочивала у нього у селі. Одного разу він залишив її саму, так вона заблукала та ледве не впала у воду, 2 години чекала коли він приїде. Потерпілий також пояснив, що він зателефонував до нотаріуса щоб йому призначили час для вступу у спадщину. Йому відповіли, що прийшов ще один чоловік з заповітом. Наступного дня він приїхав до нотаріуса, де йому сказали що є підозра у підробці заповіту на ім`я ОСОБА_18 , в зв`язку з чим буде направлено запит в Красноградський район;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , сусіда ОСОБА_17 , який показав, що Арестова останній час лежала в ліжку, рідко виходила в коридор, а коли хто приходив, то гукала. ОСОБА_10 він раніше не бачив, побачив недавно. Після того, як ОСОБА_17 повернулася додому, стала погано бачити, інколи і його не могла впізнати;
- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_17 та її чоловік ОСОБА_17 були добрим подружжям. ОСОБА_22 завжди піклувався про свою дружину, а сестра ОСОБА_23 била її, штовхала, ошпарювала гарячою водою. Це їй казала сама ОСОБА_17 . В останній час вона ОСОБА_17 не бачила. Вона питала ОСОБА_17 про те, як та ходить по квартирі, на що вона відповідала, що все пам`ятаю де, як стоїть. ОСОБА_24 свідок не бачила у Арестової ОСОБА_25 жодного разу. Приблизно за півроку до смерті казала, що боїться ОСОБА_26 , оскільки вона разом з ОСОБА_10 хочуть її вбити за квартиру. Приблизно за 1,5 місяця до смерті ОСОБА_17 сказала їй, що залишила заповіт на ОСОБА_27 . Він її поховав, справляв поминки. Усі витрати взяв на себе;
- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що в 2009 році було заведено спадкову справу на спадкоємця ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_17 , коли не пройшло 6 місяців, прийшов до нотаріальної контори ОСОБА_28 , який пред`явив заповіт від ОСОБА_17 на його ім`я, та написав заяву, що він бажає прийняти спадщину. Нотаріусом було оглянуто заповіт Арестової на ім`я ОСОБА_24 , який було зареєстровано у Октябрській сільській раді Красноградського району у 2012 році. Даний заповіт викликав сумнів, оскільки його не було у базі спадкових реєстрів. Крім того, свідкові було відомо, що при реєстрації заповіту в 2009 році Арестова була сліпа, тому цей заповіт підписувався за участю, свідків та особи, якій ОСОБА_17 довіряла зробити підпис від її ім`я, оскільки той заповіт було посвідчено ним у нотаріальній конторі. Заповіт ОСОБА_17 на ОСОБА_18 був підписаний начебто особисто ОСОБА_29 , та без свідків, був оформлений з порушенням законодавства, оскільки ОСОБА_17 була сліпа. Про це свідок повідомив ОСОБА_18 . Останній намагався переконати його видати свідоцтво на право власності, що належало ОСОБА_17 . Проте ОСОБА_14 відмовив в його проханні. За вирішення питання про видачу свідоцтва на спадщину Арестової ОСОБА_10 пропонував нотаріусу гроші, але той відмовився. Ним було направлений запит в Октябрську сільську раду про реєстрацію заповіту Арестова на ім`я ОСОБА_18 . Була отримана відповідь, що такий заповіт не реєструвався Через деякий час ОСОБА_18 знову прийшов в нотаріальну контору. Він повідомив ОСОБА_18 , що відповідь з сільської ради підтвердила відсутність реєстрації заповіту ОСОБА_17 на його ім`я;
- показаннями свідками ОСОБА_15 про те, що їй зателефонував ОСОБА_18 і просив зустрітися. Вона йому нічого не відповіла. Свідок вже знала про ОСОБА_18 , оскільки до неї надходив запит з нотаріальної контори та інформаційного центру про реєстрацію заповіту Арестової на Сівера у 2012 році. Відповіді надавались про відсутність реєстрації заповіту в їхній сільській раді. Коли ОСОБА_18 приїхав, свідок пояснила йому, що заповіт ОСОБА_17 на імя ОСОБА_18 в їхній сільраді не реєструвався, а секретар ОСОБА_30 , яка начебто засвідчувала заповіт ОСОБА_17 , померла ще у 2009 році. Сівер попросив у неї довідку про те, що начебто заповіт реєструвався. Він наполягав на цьому та казав про подяку. При цьому ОСОБА_18 взяв у неї аркуші паперу і написав на ньому «3 т. у.е.». Вона спитала що це долари, ОСОБА_18 відповів: «так». До приїзду ОСОБА_18 , у них в сільраді вже побував слідчий, якому працівники сільради давали пояснення. Коли їй телефонував слідчий, вона йому розповіла про розмову з ОСОБА_18 , що останній наполягав видати йому довідку. Зустрічей з ОСОБА_18 у неї було дві. Під час другої зустрічі ОСОБА_18 запропонував їй гроші. Довідку готували працівники міліції. Коли приїхав ОСОБА_18 , він просив надати йому довідку. Довідка знаходилася у сейфі. Сівер просив, щоб вона йому надала довідку для зняття з неї копії, для чого просив вийти з сільської ради, оскільки начебто у нього там є фотоапарат. Свідок показала ОСОБА_18 довідку. Він сказав, що така довідка його задовольняє, та поклав її до сумочки. ОСОБА_15 намагалася його затримати, але він вибіг, після чого його затримали працівники міліції. Свідок повідомила суд, що ініціатором складання довідки був саме ОСОБА_18 . Заповіт на ім`я ОСОБА_18 не було зареєстровано в журналі реєстрації заповітів, і не могло бути зареєстровано у 2012 році, оскільки секретар ОСОБА_30 померла у 2009 році. За цим номером був зареєстрований інший заповіт;
- даними протоколів аудіо-, відеоконтролю за особою від 1 жовтня 2013 року, виготовлення, огляду, помітки та вручення імітаційного засобу (довідки) від 4 жовтня 2013 року, про результати контролю за вчиненням злочину від 4 жовтня 2013 року, аудіо-, відеоконтролю за особою від 7 жовтня 2013 року, про результати контролю за вчиненням злочину від 9 жовтня 2013 року, аудіо-, відеоконтролю за особою від 7 жовтня 2013 року, про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 10 жовтня 2013 року, даними протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25 грудня 2013 року;
- висновком товарознавчої експертизи №4 від 24 грудня 2013 року, відповідно до яких ринкова вартість станом на березень 2013 року та протягом місяця березня 2013 року 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 складає 145.500 гривень, та квартира АДРЕСА_3 складає 286.242 гривні;
- висновком судово-технічної експертизи №500 від 27 грудня 2013 року, відповідно до яких відбиток печатки на заповіті від 5 вересня 2012 року отриманий за допомогою копіювальної розмножувальної техніки (струменевого принтеру). Відбиток печатки на заповіті від 5 вересня 2012 року здійснено не печаткою, зразки відбитків якої надані на дослідження;
- висновками судово-фоноскопічної експертизи №158 від 8 січня 2014 року, відповідно до яких голос та мовлення обвинуваченого ОСОБА_10 присутні на оптичному диску «DVD-R» №90Т ємністю 4,7 Gb з записами розмов від 4 жовтня 2013 року, в період часу з 10 год. 45 хв. 43 сек. тривалістю 1 хв. 09 сек.; від 4 жовтня 2013 року, в період часу з 14 год. 19 хв. 26 сек. тривалістю 1 хв. 11 сек.; від 7 жовтня 2013 року, в період часу з 11 год. 53 хв. 26 сек. тривалістю 1 хв. 11 сек.; від 7 жовтня 2013 року, в період часу з 17 год. 29 хв. 41 сек. тривалістю 1 хв. 45 сек.; від 07.10.2013 року, в період часу з 17 год. 48 хв. 58 сек. тривалістю 4 хв. 31 сек.; від 7 жовтня 2013 року, в період часу з 17 год. 59 хв. 52 сек. тривалістю 53 сек.; від 8жовтня 2013 року, в період часу з 7 год. 56 хв. 41 сек. тривалістю 1 хв. 36 сек.; від 8 жовтня 2013 року, в період часу з 10 год. 12 хв. 33 сек. тривалістю 1 хв. 04 сек. від початку запису, які зафіксовані в файлах «10-45-43.1-78.waw», «14-19-45.1-78.waw» в папці «2013.10.04»; «11-53-26.1-78.waw», «17-29-41.1-78.waw», «17-37-53.1-78.waw», «17-48-58.1-78.waw», «17-59-52.1-78.waw» в папці «2013.10.07»; «07-56-41.1-78.waw», «10-12-33.1-78.waw» в папці «2013.10.08», що містяться в папці «» на диску лазерних систем зчитування «Verbatim DVD+R», ним промовлені слова та фрази, семантично зафіксовані в протоколі про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25 грудня 2013 року позначених індексами «С»;
- приєднаними до справи речовими доказами: імітаційним засобом у вигляді довідки сільської ради; заяви до сільради від ОСОБА_10 , копією заповіту на ім`я ОСОБА_10 від ОСОБА_12 ; копією довідки №142 від 18 березня 2013 року; блокнотом ОСОБА_10 ; листом з чорновими записами з даними ОСОБА_13 і ОСОБА_31 ; клопотаннями до суду ОСОБА_10 ; оригіналом витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №ВН 891570; копією свідоцтва про спадщину за законом від 27 серпня 2005 року; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8330405; відповіддю на запит КП «ХарківміськБТІ» за №1500671 від 8 квітня 2013 року; копією позовної заяви ОСОБА_7 ; копією витягу з ЕРДР; копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 7 квітня 2003 року; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_12 ; ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2013 року №643/5171/13-ц; карткою пам`яті з записами на ній проведення протоколу контролю за вчиненням злочину від 9 жовтня 2013 року; карткою пам`яті з записами на них проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у вигляді аудіо- та відеоконтролю за особою, та у вигляді зняття інформації з телекомунікаційних мереж; диск з записами на ньому свідчень ОСОБА_10 до додаткового протоколу допиту його в якості підозрюваного; карткою пам`яті з записами на ній проведеного НСРД у вигляді зняття інформації з телекомунікаційних мереж.
Проаналізувавши перелічені та інші докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують. Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку дав належну правову оцінку твердженням захисту про провокацію злочину з боку свідка ОСОБА_15 і правильно визнав зазначені доводи необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про незаконність проведених негласних слідчих дій, під час яких було здобуто докази вини ОСОБА_10 , колегія суддів також визнає необґрунтованими, оскільки зазначені дії будо здійснено у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законом на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Харківської області, про що міститься посилання в протоколах про результати аудіо та відео контролю за особою (т.3 а.с.78,98,122,135).

За таких обставин для скасування вироку Московського районного суду м.Харкова і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_10 з підстав, наведених в апеляційній скарзі захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Беручи до уваги наведене, керуючись статтями 404,405,407,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м.Харкова від 24 липня 2014 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4