Номер провадження: 11-кп/785/295/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 р. по кримінальному провадженню № 0000609 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої;

- обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:
Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в три роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу КВІ;

- повідомляти КВІ про зміну місця мешкання та праці;

- періодично з`являтися у КВІ інспекцію для реєстрації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання після набрання вироком законної сили скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення двох експертиз в загальній сумі 4184, 64 грн.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнано винною у тому, що 02.10.2013 р., приблизно о 12 год., вона, знаходячись за місцем свого мешкання у будинку АДРЕСА_1 , незаконно з метою подальшого збуту, виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, переливши у медичний шприц, після чого, незаконно зберігаючи при собі, перенесла до будинку АДРЕСА_2 , де збула особі, яка приймала участь в оперативній закупівлі ОСОБА_10 , особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований кількістю 3,1 мл. в медичному шприці об`ємом 5 мл., отримавши за це грошову винагороду у розмірі 210 грн..

Окрім того, 09.11.2013 р. ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання по зазначеній вище адресі, незаконно з метою подальшого збуту, виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, переливши у медичний шприц, після чого, в той же день, приблизно о 14 год., знаходячись у подвір`ї свого будинку незаконно збула особі, яка приймала участь в оперативній закупівлі ОСОБА_11 , особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований кількістю 4 мл., отримавши грошову винагороду у розмірі 240 грн..

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації, доведеності вини, зазначила, що вважає вирок суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд безпідставно звільнив обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що призвело до незаконного звільнення її від додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи викладене, прокурор просив скасувати вирок суду 1-ої інстанції та постановити новий вирок, яким, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який підтримав її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину в апеляційній скарзі не заперечується та доведена показаннями самої обвинуваченої, яка у судовому засіданні суду 1-ої інстанції визнала себе винною повністю, та доказами, які знаходяться в матеріалах провадження, дослідження яких у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, та зі згоди учасників судового розгляду, визнано судом недоцільним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне виготовлення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинений повторно.

Апеляційний суд вважає доводи прокурора про те, що судом 1-ої інстанції було неправильно звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді.... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, суд 1-ої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, безпідставно звільнив останню від відбування покарання з випробуванням, вказавши лише, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, не врахувавши при цьому обставин справи, які характеризують особу винної, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 не вперше притягується до кримінальної відповідальності за збут наркотичних засобів, вчинила злочин, який відноситься до категорії тяжких.

Наслідком звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком стало безпідставне звільнення її від додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, суд 1-ої інстанції не врахував всіх обставин справи, безпідставно застосував до обвинуваченої ОСОБА_7 дію ст. 75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, що не відповідає тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченої через надмірну м`якість.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що вона щиро розкаялась у скоєному, вину визнала в повному обсязі, в силу ст. 89 КК раніше не судима, позитивно характеризується за місцем мешкання, хворіє на тяжке захворювання, що є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому приходить до висновку про необхідність призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням додаткового покарання у вигляді конфіскації всього майна, яке належить їй на праві власності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та неправильним звільненням обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.
До звернення вироку до виконання запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання засудженій ОСОБА_7 залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 відраховувати з моменту її фактичного затримання для відбуття покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4