Ухвала

іменем україни

09 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_8.,
суддів: при секретаріОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11,
за участю прокурора ОСОБА_12,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0001090 щодо

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1

раніше неодноразово судимого, останнього разу

12 листопада 2009 року Голосіївським районним

судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК до покарання

у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов'язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Апеляційним судом Київської області вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 05 грудня 2012 року приблизно о 13.00 год. з приміщення літнього будинку на території ремонтно-відстійного пункту по АДРЕСА_2 в м. Києві повторно таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 13700 грн.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Указує на те, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК належним чином не перевірив доводи апеляції прокурора щодо необґрунтованого застосування до засудженого положень ст. 75 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину і кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то такі, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

У силу положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам ст. 419 КПК, зокрема, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор оскаржив вирок місцевого суду в апеляційному порядку через необґрунтоване застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК та просив призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без звільнення від його відбування.

Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, зазначив в ухвалі, що суд першої інстанції при призначенні засудженому заходу примусу врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом'якшують покарання, до яких відніс щире каяття та повне відшкодування завданого збитку, а також дані про його особу, зокрема, позитивну характеристику та наявність місця роботи.

Проте, залишивши без зміни вирок місцевого суду, апеляційний суд не навів достатніх мотивів для спростування доводів, викладених в апеляції прокурора, щодо необґрунтованого звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

При цьому апеляційний суд належним чином не зважив на те, що засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності (у тому числі й із застосуванням насильства), при цьому ОСОБА_6 належних висновків не зробив і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову скоїв злочин вказаної категорії, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

За таких обставин колегія суддів вважає, що викладені в касаційній скарзі доводи прокурора про безпідставне застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є слушними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати доводи, викладені в апеляційній та касаційній скаргах прокурора, і постановити рішення відповідно до вимог закону.

У разі доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину в тому ж обсязі та тих самих даних про його особу, призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати неправильним.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10