АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-о/793/7/14 Справа № 793/159/14-к Категорія: ст. 380 КПК України Головуючий у І інстанції Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_4 про роз`яснення ухвали апеляційного суду Черкаської області про відмову в задоволенні його заяви про перегляд вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 р. за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Черкаської області від 17.12.2014 р. заяву засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про перегляд вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 р. за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Вважаючи це судове рішення незрозумілим ОСОБА_4 в заяві просить роз`яснити за якими нормами закону здійснювався перегляд вироку від 19.12.1997 р. та постанови від 01.06.2000 р., які норми Конституції, міжнародних договорів, узагальнення судової практики та рішення Європейського Суду з прав людини використані судом при винесенні рішення.

Також посилаючись на незаконність цих судових рішень стосовно призначених йому покарань вказує про визнання норм КК, якими передбачене це покарання, не конституційними з посиланням на ряд міжнародних норм і в тім числі ратифікованих Україною.

Просить роз`яснити їх відповідність рішенням Європейського Суду, положенням міжнародних норм та якими принципами керувався суд при винесенні ухвали від 17.12.2014 р.

Вислухавши ОСОБА_4 , підтримавшого свою заяву та проаналізувавши її доводи колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до ст. 380 КПК України, в разі якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Як випливає зі змісту заяв ОСОБА_4 , їх суть зводиться до роз`яснення норм діючого законодавства України та міжнародних норм, якими керувався суд при винесенні ухвали.

Крім того, просить роз`яснити відповідність вироку від 19.12.1997 р. стосовно призначення смертної кари нормам Конституції України, міжнародним нормам та рішенням Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи, що в заяві ставиться питання про роз`яснення ухвали суду по суті та питань, які безпосередньо цього не стосуються, тому колегія суддів цю заяву задовольняє частково, - лише в частині відповідності її нормам діючого законодавства в Україні та стосовно цього міжнародних норм та рішень Європейського Суду.

В решті частини питання, викладені в заяві, безпосереднього відношення до цього судового рішення не мають і тому роз`ясненню не підлягають.

Керуючись ст. 380 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Роз`яснити ОСОБА_4 , що розгляд його заяви про перегляд вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 р. проводився відповідно до ст. 459 КК України, яка регулює підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 4 цього закону, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.

Таким чином, ця норма закону є нормою прямої дії, що регулює питання перегляду судових рішень, що набрали законної сили за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст.5 КК України 2001 року, дія закону, що пом`якшує покарання має зворотну силу, поширюється на осіб, до яких застосована або може бути застосована смертна кара, тому суди зобов`язані привести у відповідність до вимог закону вироки де була застосована смертна кара, замінивши її на довічне позбавлення волі, а при постановленні нових вироків, за наявності до цього підстав, призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, незалежно від того, коли особа вчинила злочин, чи до прийняття нового Кодексу, чи після його прийняття.

Постанови Пленуму Верховного Суду не є нормами закону і вони носять рекомендаційний характер.

Міжнародні норми про захист прав і основних свобод людини і в тім числі ті, які ратифіковані Україною, не суперечать ст. 459 КПК України про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_4 колегія суддів виходила із того, що вирок від 19.12.1997 р. відносно нього з призначенням остаточного покарання у виді смертної кари був винесений на час дії ст. 93 КК України в редакції 1960 року, яка передбачала в тім числі і таке покарання, тобто смертну кару.

Також, на час дії цього закону ухвалою Верховного Суду України від 03.03.1998 р. даний вирок суду був залишений без зміни.

Таким чином, вказані судові рішення винесені у відповідності до норм діючого на той час законодавства.

За таких обставин, відповідно до ст. 459 ч. 4 КПК, заява про перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню.

І лише пізніше, в зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 р. про невідповідність Конституції України норм Кримінального кодексу, що передбачали смертну кару, Верховною Радою України 22.02.2000 р. були внесені зміни в кримінальний кодекс і смертна кара замінена на покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Нова редакція закону про таке покарання почала діяти із 04.04.2000 р.

Для приведення вироку у відповідність до нової редакції ст. 93 КК України головуючим у справі одноособово, відповідно до вимог КПК України, в редакції 1960 р., 01.06.2000 р. було винесено постанову про зміну резолютивної частини вироку в частині призначення покарання із смертної кари на довічне позбавлення волі.

Це судове рішення ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 10.10.2000 р. також залишене без зміни.

Таким чином, обидва судових рішення вступили в законну силу, виконуються і їх перегляд апеляційним судом нормами КПК не передбачений.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в перелік питань, які, відповідно до ст. 537 КПК в редакції 2012 року, вирішуються судом під час виконання вироку, не входить.

Це також стосується і вироку відносно ОСОБА_4 .

Про відповідність нормам Конституції зміненої санкції покарання із смертної кари на довічне покарання вказав у своєму рішенні від 26.011 р. і Конституційний Суд України.

При цьому він зазначив, що Конституцією України, ст. 3, передбачено, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу і її норми є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі і повинні їй відповідати.

Таким чином, покарання у виді смертної кари ОСОБА_4 призначене на підставі діючої на той час норми КК, який діяв у відповідності до положень Конституції.

З часу ухвалення Рішення Конституційного Суду, тобто із 29.12.1999 р., застосуванню вони не підлягали.

Відповідно до Рішення КС від 26.01.2011 р., Кримінальний кодекс 1960 р. із змінами покарання на довічне позбавлення волі на підставі рішення КС від 29.12.1999 р., не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність за особливо тяжкі злочини.

Цей вид покарання є менш суворим порівняно із смертною карою, оскільки при цьому забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

При цьому засудженому до такого покарання передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк та забезпечення можливості мати соціальні зв`язки у межах, визначених законом.

Крім того, оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим покаранням смертної кари, то положення Кодексу 1960 р. із змінами про заміну покарання на довічне позбавлення волі, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Ці положення мають зворотну силу в часі і поширюються на осіб, що вчинили такі злочини до набрання чинності цим законом, в тім числі і на тих осіб, вироки відносно яких до набрання чинності закону не були виконані.

Таким чином ці положення поширюються і на ОСОБА_4 .

Вказані положення кримінальних кодексів узгоджуються з міжнародно-правовими актами з цього питання.

Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях визнав, що заміна смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлена новим кримінальним законом, що як альтернативне смертній карі було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Ця стаття є важливою частиною принципу верховенства права і допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. Згідно неї особі не може призначатися покарання суворіше від того, яке застосовувалося на час вчинення кримінального правопорушення.

В зв`язку з цим, посилання ОСОБА_4 та його захисника на невідповідність вироку суду положенням Конституції на час його винесення не заслуговує на увагу оскільки воно було предметом перевірки Верховним Судом, який це судове рішення залишив без зміни, а тому його законність апеляційний суд перевіряти не вправі.

Крім того, вирок суду в частині покарання був приведений суддею у відповідність до норм діючої Конституції та міжнародних норм стосовно прав і основних свобод людини.

Рішення Конституційного Суду України від 1999 року було прийнято вже після винесення вироку відносно ОСОБА_4 і для приведення вироку у відповідність до нього суддею одноособово була винесена постанова про зміну призначеного покарання на довічне позбавлення волі, яка також була предметом перевірки касаційного суду, яка визнала його законним.

Рішення Європейського Суду та норми Європейського законодавства з питань захисту прав і основних свобод людини в тім числі ті, які ратифіковані Україною і на які посилається ОСОБА_4 , не є нормами прямої дії, якими мав керуватися суд і вони не суперечать вимогам ст. 459 ч. 4 КПК, якою керувався суд при розгляді заяви про перегляд вироку від 19.12.1997 р.

Інші питання, викладені в заяві ОСОБА_4 , носять характер роз`яснення норм вітчизняного та міжнародного законодавства і безпосереднього відношеня до його заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, не мають, а тому його заява в цій частині роз`ясненню не підлягає.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий :

Судді :