АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/644/15 Справа № 206/5766/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000656, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч.2 ст.125 КК України, -
В с т а н о в и л а:
цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городенко Івано-Франківської області, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий :
· 17 грудня 2008 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, -
· засуджений за ч.2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання :
- за ч.2 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт;
- за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначено покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він, 20.04.2014 року приблизно о 08.00 год. у АДРЕСА_1 , після розпивання спиртних напоїв разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посварився з ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_9 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та став кидати у вікна каміння, погрожуючи застосувати фізичну силу до ОСОБА_10 ОСОБА_10 , побоюючись погроз зі сторони ОСОБА_9 , зателефонував своєму знайомому ОСОБА_12 та попрохав прийти та заспокоїти ОСОБА_9 . Приблизно о 17.43 год. в квартиру до ОСОБА_9 , зайшли потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де в ході сварки у ОСОБА_9 , раптово виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . З цією метою ОСОБА_9 направився в приміщення кухні своєї квартири, взяв кухонний ніж, з яким повернувся до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та приблизно о 17.46 год., знаходячись в коридорі своєї квартири, використовуючи як знаряддя вчинення злочину кухонний ніж, умисно наніс один удар ножем в тильну поверхню правої кисті ОСОБА_13 , після чого ОСОБА_13 побоюючись за своє життя вибіг з квартири. Умисними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_13 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани тильної поверхні правої кисті в проміжку між 1-ю та 2-ю п`ясними кістками, які за своїм характером мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні ( 21 день). Після цього, ОСОБА_9 , знаходячись у стані сильного алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою заподіяння смерті інший людині, наніс потерпілому ОСОБА_12 не менше чотирьох ударів ножем, а саме в область тулубу, а також верхньої кінцівки, усвідомлюючи, що від таких його дій може настати смерть потерпілого та бажаючи настання таких наслідків. Таким чином, ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_12 , тілесні ушкодження у вигляді колото різаної рани на передній поверхні грудної клітини праворуч з рановим каналом, що прямує з переду-назад, дещо з права-наліво та дещо зверху-вниз на глибину біля 6-7 см з ушкодженням реберного хряща 3-го правого ребра та міжреберних м`язів, серцевої сорочки та передньої поверхні серця, правої порожнистої вени та середньої частки правої легені. Колото-різана рана на зовнішній поверхні лівого плеча з раньовим каналом, що прямує ззовні до середини, знизу-уверх на глибину до 8,5 см; колото-різана рана на зовнішній поверхні лівого плеча з рановим каналом, що прямує аналогічно на глибину близько 8 см; колото-різана рана на тильній поверхні лівої кисті з рановим каналом, що прямує аналогічно на глибину біля 5 см. Від отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22.10 год. Помер. Його смерть ОСОБА_12 настала від проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини праворуч з ушкодженням серця, правої порожнистої вени та правої легені, котра, у послідуючому ускладнилася розвитком крововтрати / т.3 а.п.92-104/.
В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а призначене покарання пом`якшенню, оскільки суд помилково не вказав, що за попереднім вироком до нього застосовувалась амністія, і тому вважає себе не судимим. Просить звернути увагу на те, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перші напали на нього. А потерпілий ОСОБА_12 після спричинення телесних ушкоджень, які ОСОБА_9 спричинив не свідомо, самостійно покинув його квартиру та помер у лікарні через кілька годин. Також, суд при винесені вироку не врахував протиріччя у показах свидка ОСОБА_11 , яка не бачила ножа у руках обвинуваченого /Т.3 а.п. 119/.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений прохав перекваліфікувати обвинувачення на ст.ст. 123,124 КК України. Зазначив, що судом не враховано та не з`ясовано обставин спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також факту проникнення потерпілих до житла обвинуваченого, не підтверджено факту його знаходження в стані алкогольного сп`яніння. Також оспорює навмисне спричинення ударів ножем потерпілим, так як вважає, що діяв з метою захисту свого життя від їх злочинних посягань х. /т.3 а.п. 136-138/.
- захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок суду підлягає зміні з призначенням ОСОБА_9 меньш сурового покарання. Прохає врахувати у якості пом`якшуючих обставин - щире каяття обвинуваченого та неправомірність дій потерпілих. Вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_9 не було ні мети, ні умислу позбавляти життя потерпілого ОСОБА_12 . Конфлік розпочав потерпілий ОСОБА_12 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вдерся у квартиру обвинуваченого. Судом не враховані встановлені слідчим експериментом обставини, при проведені якого ОСОБА_14 показував, що під час конфлікту з ОСОБА_12 , останній застосував до нього фізичну силу, після чого ОСОБА_9 вибіг на кухню та схопив ніж з метою захисту. Суд дав невірну оцінку показам потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про наявність прямого умислу на вбивство у обвинуваченого. Судом також не прийнято до уваги антропометричні дані потерпілого ОСОБА_16 який вище обвинуваченого на 20 см та мав вагу більше 100 кг. Як і інші пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття обвинуваченого, співчуття потерпілій ОСОБА_7 , визнання моральної та матеріальної шкоди у повному обсязі. Просить ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України та призначити менш сурове покарання / т.3 а.п.122-124/.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думки обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити, міркування прокурора та потерпілої ОСОБА_7 , які кожен окремо, заперечували проти задоволення даних апеляцій та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляції обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення з таких підстав.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необгрунтованими.
Матеріалами справи з`ясовано, що судове слідство у ній проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також за ч.1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначених злочинів за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілих, свідків, експертів та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях потерпілих, свідків, експертів перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Визнаючи ОСОБА_9 винним у вчиненні вбивства потерпілого ОСОБА_12 , суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд обґрунтовано поклав у основу вироку свідчення потерпілого ОСОБА_13 , який являючись учасником подій, чітко показав та розповів про обставини кримінальних правопорушень, скоєних підозрюваним, а саме, про спричинення тілесних ушкоджень йому та потерпілому ОСОБА_12 , пояснивши, що 20.04.2014 року, разом з ОСОБА_12 вінприйшов до квартири обвинуваченого, де відбулась сварка між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , під час якої ОСОБА_12 штовхнув рукою ОСОБА_9 , а останній пішов до кухні де взяв ніж. Оскільки свідок був між ними та першим на заваді ОСОБА_17 , останній наніс удар ножем йому у руку, після чого свідок вибіг з квартири, а ОСОБА_17 , продовжував наносити удари ножем вже потерпілому ОСОБА_12 .
Зазначені показання узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , поясненнями експертів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в судовому засіданні, які підтвердили дослідження, які вони проводили.
Висновками проведених по справі судово-медичних експертиз № 743/119-Е від 22.05.2014 року, №442 від 20.05.2014 року, № 443 від 20.05.2014 року, №244к від 24.04.2014 року, №306 від 14.05.2014 року, № 307 від 16.05.2014 року та комісійним висновком експерта №253 від 23.12.2014 року проведених в тому числі на підставі даних відтворення обстановки та обставин подій від 21.04.2014 року за участю обвинуваченого, що підтвердили у судовому засіданні суду першої інстанції експерти, які проводили вказані експертизи, підтверджується, що смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітини праворуч з ушкодженням серця, правої порожнистої вени та правої легені, котра, у послідуючому, ускладнилася розвитком крововтрати. Причиною смерті ОСОБА_12 є проникаюче ножове колото-різане поранення правої половини грудної клітини з ушкодженням реберного хряща ІІІ ребра й навколишніх міжреберних м`язів, середньої частини правої легені, перикарда, проникаючого в порожнину правого передсердя, поранення передньої поверхні серця з переходом на верхню порожнисту вену, які ускладнились гострою крововтратою. Встановлені ушкодження супроводжувалися масивною кровотечею з декількох джерел одночасно: міжреберних артерій ІІІ ребра, яке було пересічено, рани довжиною до 4 см, передньої стінки правого передсердя з переходом на верхню порожнисту вену, наскрізної рани середньої частини правої легені. Розвинена гостра крововтрата (V ступінь по ОСОБА_22 , 2002) мала термінальний характер, привела до розвитку геморрагічного шоку IV ступеню, поліорганної дисфункції та гострої дихальної серцево-судинної недостатності. Смерть потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманою відкритою торакальною травмою: сумісні ушкодження серця, правої легені і магістральних судин, розвитком гострої термінальної крововтрати й геморрагичного шоку IV ступеню, поліорганної дисфункції й гострої серцево-судинної недостатності.
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також зі свідченнями потерпілих, свідків, експертів та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
Посилання апелянтів в апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_9 , наніс потерпілому ушкодження під час захисту, ненавмисно, обороняючись, оскільки саме потерпілий ОСОБА_12 , був ініціатором конфлікту та першим напав на нього, а в нього взагалі був відсутній умисел та мотив на вбивство ОСОБА_12 , не можна врахувати як належні, оскільки суперечать обставинам справи, які досліджені судом. Суд першої інстанції обґрунтовано надав цим посиланням критичну оцінку та прийшов до висновку, що покази обвинуваченого в цій частині спрямовані на штучну зміну обставин події з метою уникнення відповідальності. Суд також критично оцінив покази обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , оскільки після спричинених тілесних ушкоджень потерпілому та розуміючи невідворотність настання його смерті обвинувачений не вжив жоднихзаходів щодо надання медичної допомоги, маючи для цього реальну можливість.

Тим більше, за п. 20 ППВСУ «Про судову практику в справах про злочин проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року № 2, звертається увага саме на те, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Доводи апеляцій, стосовно того, що ОСОБА_9 , під час вчинення злочинів не був в стані алкогольного сп`яніння, спростовуються матеріалами провадження, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , показаннями самого ОСОБА_9 , при допиті як обвинуваченого та показаннями, даними в судовому засіданні.
Що стосується доводу апелянтів про те, що потерпілі в нетверезому стані вдерлися до його житла в порушення вимог законодавства про недоторканість житла, чому суд безпідставно не надав належної оцінки, то колегія вважає зазначені доводи неналежними, оскільки потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , прибули до житла обвинуваченого не безпідставно, а в силу раніш скоєних обвинуваченим хуліганських дії. Згідно до показів обвинуваченого в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_12 перед тим, як зайти, постукав у двері та разом з ОСОБА_10 знаходився на площадці перед квартирою. Тим більш, двері квартири обвинуваченого, який чекав приїзду міліції, були відчинені.
Посилання апелянтів про те, що обвинувачений знаходився в шоковому стані, не пам`ятав ні присутності в його квартирі потерпілих, ні обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, ні механізму нанесення ударів, то колегія суддів приходить до висновку, що зазначені доводи спростовується даними акту судово-психіатричної експертизи №125 від 06.06.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_9 будь-яким психічним захворюванням не страждав і на даний час не страждає. В період часу, який відноситься до інкримінуємого йому діяння, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, коли він міг віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує. Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів критично ставиться до показань обвинуваченого в частині фактичного невизнання вини, розцінює як спосіб захисту обвинуваченого та бажання уникнути відповідальності. Суд у вироку надав правильну оцінку зібраним доказам, які є належними, допустимими, достовірними і скоєне обвинуваченим вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України, а доводам апелянтів в цій частині суд цілком обґрунтовано надав критичну оцінку.
Безпідставними колегія суддів вважає і твердження обвинуваченого, в тому числі й в апеляції, що він не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , оскільки виходячи з сукупності всіх обставин по справі, ретельно досліджених судом першої інстанції та викладених у вироку, а саме наявність знаряддя злочину, яким є ніж, локалізації поранення - нанесення удару ножем у ділянку розташовану в грудній клітині, неприязні стосунки між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_12 , давали всі підстави, як суду першої інстанції, так і колегії суддів вважати, що умисел обвинуваченої ОСОБА_23 був направлений саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 .
При визнанні ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України та призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставиною, яке обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання з урахуванням ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 12 років буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Таким чином, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.
Також апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_9 за вчинення вищезазначених злочинів суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за злочин проти здоров`я особи, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працює, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст. 125, ч.1 ст.115 КК України з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи , підтверджені відповідними документами. Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_9 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого спростовуються матеріалами кримінального провадження, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч.2 ст.125 КК України, без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4