Справа
№ 11-592/07 Головуючий
Категорія постанова по 1
інстанції Вжещ С.І.
про відмову в задоволенні Доповідач Салтовська І. Б.
заяви про приведення у
вироку суду

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2007 року колегія суддів судової палати з кримінальних
справ

Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Карпія
В.М.

суддів Маркової Т.О., Салтовєької І.Б.

за участю прокурора Осипенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 3 травня 2007 року, якою
відмовлено в задоволенні заяви

ОСОБА_1

про приведення у
відповідність вироку суду від 25 жовтня 2002 року, яким ОСОБА_1 був засуджений
за ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 186; ч.
3 ст. 357 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна до Кримінального кодексу України в редакції Закону України
від 22.09.2005 року.

В постанові суду
вказано, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив переглянути вирок
Суворівського районного суду м. Одеси від
25 жовтня 2002 року та привести вказаний вирок у відповідність до вимог
Кримінального кодексу за змінами та доповненнями, мотивуючи ти, що

2

згідно Закону України від 22
вересня 2005 року санкція ст. 289 ч. 3 КК України змінена з
позбавлення волі від 10 до 15 років на таку, що передбачає позбавлення волі від
7 до 15 років.

Суд відмовив в задоволенні заяви засудженого та вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра
покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до
максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Засуджений ОСОБА_1 в апеляції просить змінити вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2002 року, пом'якшити призначене йому покарання за ч. 3 ст. 289 КК України до 7
років позбавлення волі. Він посилається на своє щире каяття, відсутність
матеріальної шкоди, позитивні характеристики.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість постанови суду, вивчивши надані матеріали
та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція засудженого задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Суворівського районного суду м.
Одеси від 25 жовтня 2002 року ОСОБА_1 засуджений за
ч. 3 ст. 289 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 146 КК України до 2 років позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК
України до 1 року обмеження волі. На
підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів йому призначено 10 років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

Згідно до ч. 3 ст. 289 КК України ( в редакції Закону України від 22.09.2005 р.) незаконне заволодіння транспортним засобом
за попереднім зговором групою осіб, вчинене
повторно, поєднане з загрозою застосування насильства, небезпечного для
життя чи здоров'я
потерпілого, тобто дії

3

ОСОБА_1 караються позбавленням волі
строком від 7 до 15 років з конфіскацією майна.

Вироком Суворівського суду м. Одеси від 25.10.2002 р. він засуджений за ч. З ст.
289 КК України до 10 років позбавлення волі.

Згідно до ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до
максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону.

Таким чином, міра покарання призначена ОСОБА_1 за вироком суду не перевищує санкцію нового закону, тому суд обґрунтовано
відмовив йому в задоволенні його заяви.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову
Казанківськосо районного суду Миколаївської області від 3 травня 2007 року по відношенню до ОСОБА_1 - без змін.