У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні 28 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року,

встановила:

постановою начальника слідчого відділу Дубровицького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України від 10 травня 2011 року на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року закрито кримінальну справу за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 КК України.

25 лютого 2009 року близько 23:30 год. біля кафе «Млин», що знаходиться в м. Дубровиця по вул. Миру, під час бійки, яка виникла в ході суперечки між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому дистального мета епіфізу ІІ-Ї п'ястної кістки правої кисті, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров'я, а ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна повік правого ока, травматичногой кератокон'юктивіту, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

06 березня 2009 року щодо ОСОБА_2 у порушенні кримінальної справи за ч.1 ст. 296 КК України та за фактом спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень відмовлено на підставі ст.6 п.2 КПК України 1960 року.

09 квітня 2009 року була порушена кримінальна справа за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 КК України.

Досудовим слідством було встановлено, що ОСОБА_3 умислу на порушення громадського порядку не мав і умисно спричинити ОСОБА_2 будь-які тілесні ушкодження не хотів, оскільки останній перший наніс удар ОСОБА_3 кулаком в обличчя і заподіяв тілесні ушкодження. Як зазначено в постанові, в матеріалах порушеної кримінальної справи відсутні прямі докази про отримання потерпілим ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метапіфізу ІІ-Ї п'ясної кістки правої кисті саме відвід удару нанесеного ОСОБА_3 Крім цього, не доведено причинний зв'язок між діями ОСОБА_3 і наслідками. Одночасно у постанові вказано, що в діях ОСОБА_3 за фактом спричинення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень вбачається склад злочину, передбачений ст. 125 КК України, проте відповідно до ст. 27 КПК України 1960 року кримінальна справа за вчинення злочину, передбаченого цією статтею кримінального закону, порушується не інакше як за скаргою потерпілого, яком належить право підтримувати обвинувачення.

Зазначена постанова про закриття кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень 20 серпня 2014 року була оскаржена його матір'ю ОСОБА_1 до Дубровицького районного суду Рівненської області у порядку, передбаченому ст. 236-5 КПК України 1960 року.

Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_1 на постанову начальника слідчого відділу Дубровицького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України від 10 травня 2011 року про закриття кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд указав, що особа, яка подала скаргу, дізналася про існування оскаржуваної нею постанови про закриття кримінальної справи № 9/27-09 від 10 травня 2011 року з повідомлення першого заступника прокурора Рівненської області № 04/212-0488-11 від 29 жовтня 2013 року на її скаргу на незаконність постанови про закриття кримінальної справи № 9/27-09 від 30 грудня 2009 року за ч. 1 ст. 122 КК України, а постанову отримала лише 14 серпня 2014 року, а тому суд вважав, що строк подачі скарги до суду не пропущений. Разом з тим, місцевим судом установлено, що ОСОБА_2 про обставини досудового слідства та підстави прийняття постанови про закриття кримінальної справи за фактом спричинення йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень повідомлений прокуратурою Дубровицького району 28 липня 2011 року, 26 серпня 2011 року, а також прокуратурою Рівненської області 16 січня 2012 року. ОСОБА_2 у порядку ст. 236-5, ч. 1 ст. 215 КПК України 1960 року не оскаржив у семиденний строк в установленому законом порядку вищезазначену постанову про закриття кримінальної справи. З огляду на ці обставини суд дійшов висновку, про те, що строк на подання скарги до суду пропущений, а тому залишив скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року постанова Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року була залишена без зміни. При цьому суд апеляційної інстанції указав, що місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 згідно з кримінально-процесуальним законом не була наділена правом подання скарги на постанову про закриття кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки вона не представляла інтереси потерпілого, а кримінальна справа не стосується її інтересів.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 стверджує про незаконність оскаржуваних нею судових рішень, просить їх скасувати, направивши матеріали на новий судовий розгляд. Указує, що слідчий порушив право потерпілого на оскарження постанови про закриття кримінальної справи, оскільки своєчасно не направив йому копії вказаного рішення. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про те, що початок строку на оскарження постанови про закриття кримінальної справи необхідно рахувати з моменту отримання повідомлення ОСОБА_2 прокуратурою про винесення постанови, оскільки, на її думку, початок строку на оскарження постанови необхідно рахувати з моменту отримання її копії. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про те, що місцевий суд безпідставно визнав її належним суб'єктом оскарження постанови про закриття кримінальної справи за фактом спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_2, який помер до моменту отримання ним оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши матеріали, на підставі яких було винесено постанову про закриття кримінальної справи, та матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на зазначену постанову та обговоривши доводи, викладені в скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Згідно з ст. 236-5 КПК України постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи може бути оскарження особою, інтересів якої вона стосується, або її представником до районного (міського) суду за місцем розташування органу або роботи посадової особи, яка винесла постанову, протягом семи днів з дня отримання її копії чи повідомлення прокурора про залишення скарги на цю постанову без задоволення.

З досліджених матеріалів убачається, що ОСОБА_2 за фактом спричинення якому середньої тяжкості тілесних ушкоджень було винесено постанову про закриття кримінальної справи від 10 травня 2011 року помер 03 жовтня 2012 року.

У кримінальній справі, порушеній за заявою ОСОБА_2, його матір ОСОБА_1 не визнавалась ні потерпілою, ні представником потерпілого.

Зазначена кримінальна справа, порушена за фактом вчинення злочину щодо ОСОБА_2, не стосувалася інтересів ОСОБА_1, оскільки її законні права та охоронювані інтереси вчиненням злочину не було порушено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не мала права на оскарження у судовому порядку постанови начальника слідчого відділу Дубровицького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України від 10 травня 2011 року про закриття кримінальної справи за фактом спричинення ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Разом із тим із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_2, використовуючи свої процесуальні права, у порядку ст. 215 КПК України 1960 року подавав прокурору скарги на постанову про закриття кримінальної справи від 10 травня 2011 року, посилаючись на те, що викладені в ній факти, не відповідають фактичним обставинам (а.с. 44, 51). Скарги ОСОБА_2 були залишені без задоволення, про що йому було повідомлено з одночасним роз'ясненням права на звернення до суду зі скаргою у семиденний строк із моменту отримання повідомлення.

ОСОБА_2 у встановлений законом строк до суду скарги у порядку ст. 236-5 КПК України 1960 року не подавав, а тому суд правильно встановив порушення строку оскарження постанови про закриття кримінальної справи від 10 травня 2011 року.

Ураховуючи зазначене вище, суди першої та апеляційної інстанції правильно залишили без задоволення скарги ОСОБА_1

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 03 листопада 2014 року, постановлених за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову начальника слідчого відділу Дубровицького районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України про закриття кримінальної справи від 10 травня 2011 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

С у д д і:

_____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6