Ухвала іменем україни 07 жовтня 2014
року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Сахна Р. І.,

суддів: Солодков
А. А., Пузиревського Є. Б.,

при секретарі

судового засідання Зінорук В. В.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань № 0000071 від

27 листопада 2012 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Запоріжжя, зареєстрованого та
проживаючого АДРЕСА_1, такого, що не має
судимості,

за ч. 2 ст. 242 КК,

за участю прокурора Деруна
А. І.,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на істотні порушення вимог
кримінального процесуального закону
та неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, просить ухвалу
апеляційного суду щодо ОСОБА_2
скасувати та призначити новий розгляд
у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
вказує на незаконність закриття
кримінального провадження. Крім того,
прокурор звертає увагу касаційного
суду на те, що суд апеляційної
інстанції, постановляючи рішення про
закриття кримінального провадження не
вирішив питання про долю речових
доказів та міру запобіжного заходу
щодо ОСОБА_2

У запереченні на касаційну прокурора
засуджений ОСОБА_2, посилаючись на
безпідставність викладених у ній
доводів, просить ухвалу апеляційного
суду залишити без зміни, а касаційну
скаргу прокурора - без задоволення.

Вироком Запорізького районного суду
Запорізької області від

09 грудня 2013 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2
ст. 242 КК до покарання у виді обмеження
волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК
ОСОБА_2 звільнено від відбування
призначеного покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік та з покладенням на
нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76
КК.

Апеляційний суд Запорізької області
ухвалою від 07 лютого

2014 року вирок місцевого суду щодо
ОСОБА_2 скасував, а кримінальне
провадження закрив за відсутністю в
діянні ОСОБА_2 складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 242 КК.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і
засуджено за те, що він, будучи
зареєстрованим як фізична особа
підприємець, 23 березня

2012 року на підставі договору найму
(оренди) нерухомого майна укладеного
між ним та Володимирівською сільською
радою Запорізького району Запорізької
області в особі голови ОСОБА_3 прийняв у
строкове платне користування насосні
станції № 1 і 2 з мережами та
обладнанням розташовану по АДРЕСА_2 у
тому ж селищі.

Після чого ОСОБА_2 без дозволу на
спеціальне водокористування, в
порушення правил охорони вод,
встановлені

ст. 38 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
та статей 44, 48, 49 Водного кодексу
України в період із

26 квітня по 08 серпня 2012 року здійснював
водозабір з річки Дніпро, в результаті
чого спричинив тяжкі наслідки державі
у вигляді матеріальних збитків на суму
14 489 125 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав касаційну
скаргу, перевіривши матеріали
кримінального провадження,
обговоривши наведені у скарзі та
запереченнях на неї доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга прокурора підлягає задоволенню
на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 418 КПК судове
рішення повинно бути законним, тобто
ухваленим із дотриманням вимог щодо
кримінального провадження,
передбачених цим Кодексом.

Так, апеляційний суд у результаті
розгляду провадження, дійшов висновку,
що місцевий суд, ухвалюючи
обвинувальний вирок, формулювання
обвинувачення визнаного судом
доведеним не навів, а пославшись на
обставини вказані в обвинувальному
акті, лише погодився з кваліфікацією
дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 242 КК, як порушення
правил охорони вод (водних об'єктів), що
спричинило тяжкі наслідки у вигляді
матеріальної шкоди, визначеної органом
досудового слідства, а тому
кримінальне провадження закрив за
відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 242 КК.

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що Державною
екологічною інспекцією у Запорізькій
області в результаті проведення
перевірки виявлено факт самовільного
водозабору з річки Дніпра і засвідчено
порушення правил охорони вод, а також
відповідно до п. 9.2 глави «Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів», затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 року

№ 389, розраховано шкоду, заподіяну
ОСОБА_2 використанням води з вказаної
річки без дозвільних документів. Таким
чином, як установив місцевий суд,
ОСОБА_2 незаконно добув з річки 507 500 м3
води, що спричинило настання тяжких
наслідків у вигляді заподіяння
матеріальної шкоди державі на загальну
суму 14 489 125 грн.

Однак апеляційний суд наявним у
кримінальному провадженні доказам
оцінку не дав і всупереч вимогам ст. 419
КПК у своєму рішенні мотивів з яких
виходив при постановленні ухвали не
зазначив.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий апеляційний
розгляд, під час якого необхідно
врахувати наведене, перевірити доводи
касаційних скарг і постановити
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог кримінального процесуального
закону.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора
задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 07 лютого 2014 року щодо
ОСОБА_2 скасувати і призначити новий
розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
оскарженню не підлягає.

Судді:

Р. Сахно А. Солодков Є. Пузиревський