У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого
- судді

Філатова В.М.,

суддів

Кліменко
М.Р. і Таран Т.С.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 28 серпня 2007 року кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду
Житомирської області від 29 січня 2007 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської
області від 10 квітня 2007 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судиму,

- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.).

ОСОБА_1 засуджено за те, що вона 24 серпня 2005 року в обідню пору,
перебуваючи в сараї, що розташований біля будинку АДРЕСА_1, з неприязних
відносин під час сварки умисно схопила ОСОБА_2 за халат та штовхнула її на
стінку, внаслідок чого остання отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді
садна на зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній частині.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 квітня 2007
року вирок Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1
стверджує, що її засуджено незаконно, оскільки тілесних ушкоджень ОСОБА_2 вона
не спричиняла. Зазначає, що суд безпідставно направив справу щодо неї для
провадження досудового слідства, де на неї чинився психологічний тиск,
порушувалися права на захист та на ознайомлення з матеріалами справи. Просить
судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у умисному заподіянні ОСОБА_2 легких
тілесних ушкоджень, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений
дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є
обґрунтованим.

Посилання засудженої ОСОБА_1 на те, що тілесних ушкоджень ОСОБА_2 вона
не спричиняла, спростовується незмінними та послідовними показаннями потерпілої
ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, не довіряти яким колегія
суддів підстав не має, даними протоколів очних ставок між ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_1, протоколу відтворення обстановки та обставин
події з ОСОБА_2

Твердження про те, що ОСОБА_1 не спричиняла ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, висловлювались засудженою в суді першої і апеляційної
інстанцій, які їх ретельно перевірили та обґрунтовано визнали такими, що не
відповідають матеріалам справи.

Свої висновки щодо отриманих доказів та їх оцінки суди
належним чином мотивували. З цими
висновками погоджується і колегія суддів. У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1 не
навела ніяких інших доводів і доказів, які б спростовували висновки суду першої
та апеляційної інстанцій за обговорюваними питаннями.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування судових рішень
щодо ОСОБА_1, не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд безпідставно та всупереч
вимогам ст.27 КПК України направив кримінальну справу щодо неї для провадження
досудового слідства, безпідставні.

З матеріалів справи видно, що суд,
порушивши за скаргою потерпілої ОСОБА_2 в установленому законом порядку
кримінальну справу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України, при судовому розгляді
справи встановив, що підсудна ОСОБА_1 під час конфлікту з ОСОБА_2 вчинила
неправомірні дії і щодо неповнолітньої
ОСОБА_3, внаслідок чого справа була направлена для проведення по ній досудового слідства. Постанова суду
від 9 березня 2006 року про направлення справи щодо ОСОБА_1 на досудове
слідство оскарженою не була. За результатами досудового слідства визнано
відсутність в діях ОСОБА_1 щодо
неповнолітньої ОСОБА_3 складу певних злочинів, про що слідчим винесено
відповідні постанови від 17 травня 2006
року.

Твердження ОСОБА_1 про порушення під
час досудового слідства її права на захист спростовуються матеріалами справи, з
яких убачається, що вона самостійно писала розписки про відмову від захисника,
а скарг про вчинення слідчим психологічного тиску на неї ні в прокуратуру, ні в суд не
подавала. В суді ОСОБА_1 за її клопотанням була забезпечена захисником.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

У порядку, передбаченому ст.218 КПК
України, ОСОБА_1 була ознайомлена з матеріалами справи в повному обсязі, про що
вона написала в протоколі про пред'явлення обвинуваченій матеріалів справи
(а.с.166), а тому її доводи про порушення права на ознайомлення з матеріалами
справи підтвердження не знайшли.

Покарання засудженій ОСОБА_1 обрано відповідно до вимог ст.65 КК
України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженої,
що наведені у вироку суду.

Призначене покарання є необхідним і
достатнім для виправлення засудженої та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, відсутні
підстави для призначення справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб,
вказаних у ст.384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженій ОСОБА_1 у задоволенні її касаційної скарги.

Судді:

Філатов В.М.
Кліменко М.Р.
Таран Т.С.