АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/3238/13-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/720/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
захисника - - ОСОБА_7
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого - - ОСОБА_10 ,
представника потерпілого - - ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги прокурора Ізюмської міжрайонної прокуратури та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.01.2015 р. у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України ,-
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської області , громадянин України, з вищою освітою, не одружений , працюючий логістом вантажних автомобілів ФОП ОСОБА_12 , не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ізюм Харківської області , громадянин України, з незакінченою вищою освітою, працює по найму у ПП ОСОБА_13 , не одружений , не судимий , мешкає за адресою : АДРЕСА_2
засуджені за ч.2 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі кожний.
На підстав ст. 75 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на них покладені обов`язки передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України
Як встановив суд, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 9 лютого 2013 року , близько 03 години, під час конфлікту з раніше їм незнайомим ОСОБА_10 , який раптово виник на ґрунті неприязних стосунків, знаходячись біля кафе «Голівуд» , розташованого на пл.Радянській ,10б в м. Ізюм , почали бити ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_9 а потім ОСОБА_8 нанесли ОСОБА_10 по декілька ударів кулаком в обличчя. Після того , як потерпілий повідомив , що звернеться до правоохоронних органів, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , побоюючись цього, пішли з ОСОБА_10 та, продовжуючи конфлікт, за будівлею колишнього універмагу , розташованого по вул. Кравцова в м. Ізюм, нанесли потерпілому декілька ударів , переконуючи не звертатись до міліції та залагодити конфлікт. Потім ОСОБА_8 зайшов з потерпілим до під`їзду №5 будинку АДРЕСА_3 , де наніс потерпілому декілька ударів кулаками по обличчю. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли з потерпілим з під`їзду будинку та привели його до металевих баків для сміття , розташованих біля будинку АДРЕСА_4 , де ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 два удари по голові коліном ноги.
Спільними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили потерпілому тілесні ушкодження: у вигляді синців в області очей та на верхній губі, садна у потиличній області, які як кожне окремо так і в сукупності є легкими тілесними ушкодженнями ;
закритий осколковий злам правої виличної кістки який є тілесним ушкодженням середньої тяжкості , що спричинив тривалий розлад здоров`я;
гостру закриту важку черепно-мозкову травму у вигляді забиття головного мозку важкого ступеню із вдавленням підгострою субдуральною гематомою лівої лобно-скронево-темяної області з розвитком дислокаційного синдрому , яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя.
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області скасувати та постановити новий вирок , яким призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.
При цьому прокурор посилається на те, що призначене обвинуваченим покарання з огляду на суспільну небезпеку скоєного; тяжких наслідків у вигляді встановлення 3 групи інвалідності у потерпілого; невизнання обвинуваченими провини , невідшкодування ними шкоди потерпілому, є явно несправедливим в зв`язку з його м`якістю. Прокурор вважає, що суд безпідставно призначив обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 121 КК України та звільнив обвинувачених від його відбуття на підставі ст. 75 КК України. Окрім того прокурор вказує на те, що в резолютивній частині вироку суд взагалі не вказав про застосування ст. 69 КК України, призначаючи його нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 121 КК України.
Потерпілий ОСОБА_10 в апеляції просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.01.2015 р. скасувати та постановити новий вирок , яким призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі, а цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий посилається на те, що призначене обвинуваченим покарання є занадто м`яким , не відповідає даним про їх особи та ступеню тяжкості кримінального правопорушення . Потерпілий просить взяти до уваги , що обвинувачені свою вину визнали лише частково в останній день судового розгляду , а на протязі судового слідства вводили суд в оману, тому суд необґрунтовано признав часткове визнання вини пом`якшуючою обставиною. Посилаючись на конкретні обставини справи та тяжкість спричинених йому тілесних ушкоджень вважає , що суд першої інстанції не мав права виходити за межі мінімального розміру санкції ч.2 ст. 121 КК України. При призначенні покарання суд не дотримався вимог ст. 65 КК України та не врахував тяжких наслідків скоєного у вигляді настання інвалідності потерпілого. Суд не прийняв до уваги як обставини що обтяжують покарання те, що обвинувачені не відшкодували завдану шкоду; кількість епізодів побиття , особливу жорстокість з якою діяли обвинувачені; знаходження їх у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину у відношенні людини в безпорадному стані та залишення потерпілого в небезпечному для життя стані. Окрім того потерпілий зазначає, що встановлені судом обставини стосовно того, що обвинувачені утримують своїх батьків і мають поганий стан здоров`я не відповідає дійсності.
Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора , потерпілого та представника потерпілого які підтримали свої апеляційні скарги; з`ясувавши думку обвинувачених та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти їх задоволення ; перевіривши матеріали кримінального провадження , колегія суддів вважає , що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Дії обвинувачених кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в апеляційних скаргах не заперечуються . Відповідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Разом з цим апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції порушив вимоги п.п.1,3 ч.1 ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного , обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченим суд першої інстанції з достатньою повнотою не врахував , що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 групою осіб вчинили тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, в ході якого тривалий час та неодноразово здійснювали побиття потерпілого спочатку на ґрунті неприязних стосунків, а потім з метою залякування щодо його намірів звернутись до правоохоронних органів з метою захисту своїх законних прав та інтересів. При цьому обвинувачені усвідомлювали свою як кількісну так і фізичну перевагу над потерпілим, який не міг завдати їм фізичного спротиву. При цьому колегія враховує, що обвинувачені мають відповідну фізичну підготовку, оскільки обидва навчались в ДЮСШ ОСОБА_8 займався боксом, а ОСОБА_9 - футболом (а.с.202 т.1)
Також суд повною мірою не врахував, що наслідком побиття обвинуваченими потерпілого стали не тільки його фізичні та моральні страждання а й тривале лікування з оперативним втручанням (трепанація черепа). Наслідком скоєного злочину також є присвоєння потерпілому третьої групи інвалідності та необхідність відповідної реабілітації (а.с.110-114 т.1)
Стаття 66 КК України передбачає у якості обставин, що пом`якшують відповідальність щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Суд вправі визнати у якості обставин, що пом`якшують покарання також обставини не зазначені в ст. 66 КК України, але це рішення повинно бути обґрунтованим.
Суд безпідставно врахував як обставину, що пом`якшують покарання обвинувачених у вигляді часткового визнання своєї вини. Обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив, що часткове визнання вини підтверджується добровільним відшкодуванням частини шкоди потерпілому. Одночасно , як вбачається з вироку, часткове відшкодування шкоди суд також визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченим. Не зважаючи на те, що обвинувачені свою вину у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому , як вбачається з їх пояснень наведених у вироку, фактично не визнали, суд безпідставно визнав часткове визнання вини обставиною , яка пом`якшує покарання, обґрунтовуючи її наявністю іншої обставини , яка пом`якшує покарання.
Також колегія суддів вважає необґрунтованим визнання судом обставинами , що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходження на їх утриманні непрацюючих матерів, оскільки в матеріалах справи підтверджуючі данні про те , що останні за станом здоров`я потребують сторонньої допомоги та з будь-яких причин не отримують встановленого державою пенсійного забезпечення відсутні.
При цьому , як вбачається з матеріалів справи, мати ОСОБА_8 є пенсіонеркою та одночасно приватним підприємцем (а.с.133 т.2 10-11 т.3).
Наявність обставин що пом`якшують покарання ОСОБА_8 ( часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому , знаходження у складі волонтерської групи , наявність захворювання у вигляді бронхіальної астми) та ОСОБА_9 (часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому) з урахуванням осіб винних не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину , тому колегія суддів вважає , що суд безпідставно призначив обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 121 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.
Посилання прокурора та потерпілого на необґрунтованість звільнення обвинувачених від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України суд зробив, враховуючи не тільки можливість призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а й те , що обвинувачені не були ініціаторами конфлікту з потерпілим. Цей висновок колегія суддів не може взяти до уваги , оскільки встановлені судом у вироку фактичні обставини справи, визнанні доведеними, не містять даних про те, хто був ініціатором конфлікту біля кафе «Голівуд».
Враховуючи зазначене, апеляційні скарги прокурора та потерпілого в частині безпідставного призначення обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст. 121 КК України та звільнення обвинувачених від його відбуття на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги потерпілого про визнання обставинами, які обтяжують покарання те, що обвинувачені не відшкодували завдану шкоду; кількість епізодів побиття ; особливу жорстокість з якою діяли обвинувачені; знаходження обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння; вчинення злочину у відношенні людини в безпорадному стані та залишення потерпілого в небезпечному для життя стані, колегія суддів вважає необґрунтованими , оскільки вони не підтверджені встановленими судом у вироку фактичними обставинами справи, які визнані доведеними і виходять за межі пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції .
Згідно ч.1 ст.420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше не судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває , працює, добре характеризується за місцем мешкання та роботи.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнає часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому , знаходження у складі волонтерської групи , наявність захворювання у вигляді бронхіальної астми.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 , суд визнає тяжкі наслідки завданого скоєного злочину у вигляді встановлення інвалідності потерпілого.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше не судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває , працює, формально позитивно характеризується за місцем мешкання.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнає часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому .
Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , суд визнає тяжкі наслідки завданого скоєного злочину у вигляді встановлення інвалідності потерпілого.
Призначаючи покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину , наведені вище дані про особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання , і вважає необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
Враховуючи, що потерпілий в апеляційному суді погодився з тим , що суд першої інстанції визнав розмір завданої йому матеріальної шкоди з урахуванням наданих потерпілим до цивільного позову чеків , вимога потерпілого про повне стягнення матеріальної шкоди зазначеної в позові задоволенню не підлягає.
Разом з цим при вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, недостатньо врахував ступень тяжкості та характер фізичних та моральних страждань завданих ОСОБА_10 ; незручності та зміну його життєвого укладу, пов`язані з необхідністю періодичного лікування травми голови ; настання внаслідок цього інвалідності потерпілого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги прокурора Ізюмської міжрайонної прокуратури та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2015 року у відношенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі .

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду вказівку про наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених у вигляді часткового визнання вини та знаходження на їх утриманні непрацюючих матерів.

Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, і стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 по 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. з кожного.

Запобіжний захід ОСОБА_8 обрати у вигляді домашнього арешту , заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду та органу внутрішніх справ та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_9 обрати у вигляді домашнього арешту , заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період з 21-00 год. до 07-00 год. наступного дня, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду та органу внутрішніх справ та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України.

Строк покарання засудженим рахувати з дня фактичного затримання.

В іншій частині вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -