"20" квітня 2015 р. Справа № 363/49/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2015 року колегія суддів Вишгородського районного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001890 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
13 січня 2015 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов названий обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення ними злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор, що підтримував державне обвинувачення у суді, поклався на розсуд суду щодо прийняття процесуальних рішень, спрямованих на подальше провадження за результатами розгляду обвинувального акта у підготовчому судовому засіданні.

В свою чергу, захисник ОСОБА_6 , заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам, викладеним у пунктах 4,5 частини 2 статті 291 КПК Країни та у зв`язку із порушенням права обвинувачених на захист.

Зазначена позиція знайшла підтримку у захисника ОСОБА_7 та обвинувачених.

Заслухавши позиції учасників судового засіданні, дослідивши обвинувальний акт із додатками до нього, колегією суддів зазначається про наступне.

Відповідно до статті 12 КК України, злочин за частиною 3 статті 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - є особливо тяжким.

Відповідно до частини 1 статті 52 КК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Реалізацію права право на захист обвинувачених було забезпечено судом 27 січня 2015 року, в той же час про підозру їм було повідомлено ще 7 грудня 2014 року.

Таким чином, імперативний припис кримінального процесуального законодавства України щодо участі захисника з моменту, визначеного Законом, органом досудового розслідування не дотримано.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В частині 2 статті 87 КПК України, йдеться про те, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема такі діяння як порушення права особи на захист.

Саме тому, колегія суддів вважає, що такі дії на стадії досудового розслідування призвели до істотного звуження та порушення права обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на захист, яке, також, гарантоване статтею 63 Основного закону держави.

За таких обставин, постановлення судом будь-якого типу вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо у кримінальному провадженні № 0001890 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у тому вигляді, в якому він поданий до суду, призведе до порушення гарантованих законом процесуальних прав обвинувачених, зокрема, права на захист, а ухвалене судове рішення буде незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог КПК України.
Крім того, зі статті 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Однак, у обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0001890 йдеться про час, місце виникнення умислу у обвинувачених на вчинення злочину, а відомості про час та місце його безпосереднього вчинення відсутні.

Також, як вбачається із змісту того ж обвинувального акту, обвинувачені вчинили злочин у приміщенні АЗС «БРСМ». Інші ознаки, за якими зазначену установу було б можливим ідентифікувати обвинувальний акт не містить.

Відповідно до статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій злочином завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди, а також юридична особа, якій злочином завдано майнової шкоди.

Не дивлячись на зазначене, з невідомих причин потерпілим у кримінальному провадженні є фізична особа ОСОБА_10 . Будь-які відомості про завдання йому шкоди діями обвинувачених відсутні. Більше того, обвинувальний акт у названому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не містить відомостей про залучення зазначеної юридичної особи у якості потерпілого під час досудового розслідування злочину.

З урахуванням викладених обставин, з урахуванням положень статті 314 КПК України колегія суддів вважає, що у даному випадку законним буде судове рішення про задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 та про повернення обвинувального акту прокуророві, що направляв його до суду, для усунення вказаних судом недоліків та забезпечення реалізації права на захист обвинуваченим у повному об`ємі, як того і вимагає Закон.

Керуючись статтями 314-316 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001890 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України повернути прокуророві для усунення вказаних судом недоліків та забезпечення реалізації права на захист обвинуваченим у повному об`ємі.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та в строки, визначені статтею 395 КПК України.

Головуючий суддя

Судді: