Справа № 125/560/15-к
Провадження №11-кп/772/604/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянув «23 » червня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7

1983 року травня місяця,

чотирнадцятого числа

уродженця м. Братислава

Словаччина, українця,

громадянина України

працюючого геодезистом

ТОВ « Аркада-Будівництво»

раніше не судимого

визнано винним і призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з однорічними іспитовим строком, протягом якого зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 179, 36 гривень судових витрат, пов`язаних із залученням експерта за проведення судових експертиз експертами НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області.

в с а т а н о в и в :

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , 08.11.2014, біля 10.00 керуючи автомобілем «Daewoo Sens», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Любар - Хмільник - Нова Ушиця», в напрямку м. Бар, при русі в с. Слобода Гулівська, Барського району Вінницької області, не вибрав безпечної швидкості руху керованого автомобіля, не врахував дорожньої обстановки, а саме заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку свого руху, при зміні напрямку руху праворуч не переконався, що даний маневр буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням - ОСОБА_9 , який рухався по належній смузі руху в зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП пасажири автомобіля «Daewoo Sens»: ОСОБА_10 від отриманих травм під час перебування у лікувальному закладі померла; ОСОБА_11 отримала середнього ступеня тяжке тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 87 від 17.12.2014 р. ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, крововилив під оболонки, речовину головного мозку та правої легені, нижній долі правої легені, а також синець в ділянці клубової кістки справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 13 від 18.02.2015 р. ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої сегментарного перелому середньої третини і нижньої третини правого стегна зі зміщенням уламків, закритий уламковий перелом нижньої третини лівого стегна, гематома на лобі, які не являються небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечним для життя явищами та за ознаками тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.1 - "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що ввозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним"

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № 574-а від 15.12.2014, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобам, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації кримінального правопорушення та доведеність вини, ставить питання про скасування вироку Барського районного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України.

В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує на те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, а саме п. 6 ч. 1 ст. 368, абз. 6 п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, відповідно до яких в обвинувальному вироку суду не вказав мотиви не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Призначення судом ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на думку прокурора суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання зазначених в ст. 65 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. При цьому ОСОБА_7 вказує, що обираючи йому покарання суд першої інстанції врахував всі обставини справи та його особу. Крім того зазначає, що позбавлення його права керувати транспортними засобами поставить його сім`ю у важке становище, оскільки його робота геодезиста пов`язана з виїздами на автомобілі на об`єкти, а його теща потерпіла ОСОБА_11 , яка є інвалідом 1 групи потребує постійного транспортування.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також просять вирок суду першої інстанції залишити без змін а апеляцію прокурора без задоволення. Вважають, що позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами поставить їх сім`ю у скрутне становище.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора , просив скасувати вирок Барського районного суду Вінницької та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ст. 286 ч.2 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік. Відповідно до п.п. 2,3 ст. 76 КК України зобов`язати його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця навчання, проживання або роботи обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають вирок Барського районного суду від 21.04.2015 року законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово підсудному, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, ґрунтується на сукупності доказів, висновків експертиз, які досліджені в судовому засіданні і є правильними.

Ці висновки ґрунтуються на обставинах подій та висновках експертизи, які ніким не оспорюються, а тому зазначені обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнав свою вину у вчиненому та думку потерпілих суворо не карати його.

Разом з тим, суд першої інстанції у вирокові не обговорив питання щодо доцільності чи недоцільності застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції об`єктивно зважив всі обставини кримінального провадження, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілих, пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обтяжуючих обставин не встановлено, лише не обговорив питання про недоцільність застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того по справі встановлено, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами поставить його сім`ю у важке матеріальне становище, оскільки його робота геодезиста пов`язана з постійними виїздами на автомобілі на будівельні об`єкти, а його теща потерпіла ОСОБА_11 , яка є інвалідом 1 групи потребує постійного транспортування до закладів охорони здоров`я, соціального захисту та пенсійного фонду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначене йому покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, і підстав для скасування вироку та ухвалення нового вироку в цій частині не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405,419 КПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Барського районного суду Вінницької області від 21.04.2015 року, щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно