Ухвала

іменем україни

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000009, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця с. Терешки Шполянського району

Черкаської області, який проживає за

адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України,

за касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 та засудженого на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити та призначити останньому покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, безпідставно врахував обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, не взяв до уваги добровільне відшкодування потерплому завданої злочином шкоди, у зв'язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України через суворість.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості, яка є аналогічною до касаційної скарги його захисника, просить їх змінити, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_2 не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_1, через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, просить їх змінити та призначити останньому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що судові інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, не врахували відшкодування засудженим заподіяної злочинами шкоди та його думки щодо міри покарання.

Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна,

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

За обставин, установлених судами, 05 січня 2014 року ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом «ЗАЗ-1102», державний номер НОМЕР_1, вартістю 10706 грн. 60 коп., який належить ОСОБА_2, шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння останнього, що по АДРЕСА_2, звідки виштовхав даний транспортний засіб та намагався завести його підручними засобами, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, тому залишив автомобіль неподалік житлового будинку ОСОБА_2

Після цього, він же повторно, таємно викрав з автомобіля «ЗАЗ-1102», державний номер НОМЕР_1, автомагнітолу, вартістю 268 грн., яка належить ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, захисника та засудженого на підтримання поданих скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти них, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України, які в касаційних скаргах потерпілим, засудженим та його захисником не оспорюються.

Щодо доводи касаційних скарг потерпілого, захисника та засудженого про суворість призначеного покарання, то, на думку колегії суддів, вони є слушними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, пом'якшуючі та обтяжуючі обставини, а також дані про особу засудженого.

Між тим, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, недостатньо врахував конкретні обставини справи та обставини, що пом'якшують покарання, і призначив засудженому покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, колегія суддів установила, що засуджений повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду. Крім того, колегія суддів ураховує думку потерпілого щодо відсутності до ОСОБА_1 будь-яких претензій та призначення засудженому покарання, не пов'язаного із позбавленням волі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів уважає можливим застосувати положення ст. 75 України й звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання, у зв'язку з чим вирок суд першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції щодо останнього підлягають зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги потерпілого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 та засудженого задовольнити.

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 у період іспитового строку без дозволу кримінально-виконавчої інспекції не виїжджати за межі України на постійне проживання, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Звільнити ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_10 ОСОБА_9