А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.02.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 1976 року народження, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 1952 року народження, захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/88/2015 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 1976 року народження, ОСОБА_6 1952 року народження, ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 17.11.2014.
Цим вироком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., за ч.2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн..
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 визначено штраф у розмірі 1700 грн..
Цим же вироком засуджені ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кушниця, мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, непрацюючий, не судимий, і ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючий, не судимий, кожний - за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн..

Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_6 1976 року народження у тому, що він 23.08.2013 приблизно о 17 годині на вул. Волоській в с. Довгому Іршавського району на ґрунті неприязні умисно, шляхом нанесення декількох ударів рукою в обличчя та ногою по тулубу заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; ОСОБА_10 , який лежав на землі, шляхом нанесення декількох ударів кулаками в обличчя і спроби видавити йому пальцем ліве око - легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я; а ОСОБА_7 і ОСОБА_6 1952 року народження - в тому, що вони 23.08.2013 приблизно о 17 годині на вул. Волоській в с. Довгому Іршавського району на ґрунті неприязні умисно, шляхом нанесення ударів заподіяли ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження без розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 (1976 року народження) стверджує, що потерпілих не чіпав і тілесних ушкоджень їм не наносив. Вказує, що вини не визнає, доказів, які б її доводили, не вбачає, показання свідків і висновки експертиз, на які послався суд, на його думку, навпаки, підтверджують його показання і спростовують показання потерпілих, однак суд не дав їм належної оцінки, відкинув показання обвинувачених без вмотивування, а тому виніс незаконний і необґрунтований вирок. Просить вирок змінити, а його виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_6 (1952 року народження) в апеляційній скарзі також просить про зміну вироку та своє виправдання. Стверджує, ніби показаннями потерпілих, свідків, які збігаються з його власними, в судовому засіданні доведена його непричетність до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , проте суд у вироку не дав їм оцінки і постановив щодо нього обвинувальний вирок на порушення вимог ст. 373 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що у вироку не дано правильного і повного аналізу досліджених судом доказів, якими, в дійсності, його вину в заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не доведено, а обґрунтування його обвинувачення одними лише показаннями цього потерпілого, які, до того ж, не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, є недостатнім. Просить вирок щодо себе скасувати і за обвинуваченням в учиненні злочину його виправдати.
Про скасування вироку щодо всіх обвинувачених просять у своїй апеляційній скарзі і потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Вважають, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, правова кваліфікація дій обвинувачених є неправильною, а покарання несправедливим внаслідок м`якості. Стверджують, що до відповідальності у цьому кримінальному провадженні не притягнута ще одна особа - ОСОБА_13 , який також спричинив їм тілесні ушкодження, що дії обвинувачених слід кваліфікувати за ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, вчинене з особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, групою осіб, з застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, пов`язане з опором ОСОБА_10 , котрий намагався припинити протиправні дії щодо свого батька. Вказують, що злочин вчинено у громадському місті, що обвинувачені збивали їх протягом тривалого часу, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, з демонстративною зневагою до них та оточуючих, використовуючи для цього не тільки руки і ноги, але і дерев`яну палицю та штикову лопату, які принесли зі свого подвір`я, а змусивши їх до втечі, ще й кидали навздогін каміння. Після скасування вироку просять ухвалити новий, за яким дії обвинувачених кваліфікувати як злочин, передбачений ч.4 ст. 296 КК України і призначити їм покарання, передбачене санкцією цієї норми кримінального закону.
Окрім цього потерпілі подали заперечення на апеляційні скарги обвинувачених, в яких зазначають, що доводи останніх про порушення їх прав не відповідають дійсності і саме тому є неконкретними. Звертають увагу на те, що обвинувачені, кожний собі, наполягають на власній непричетності до злочину, але при цьому жоден з них не твердить про участь у конфлікті інших осіб, не заперечує своєї, а також їх дружин, участі в ньому та наявності у потерпілих установлених судово-медичним експертом тілесних ушкоджень. Наведене, на їх думку, дає підставу залишити апеляційні скарги обвинувачених без задоволення.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення обвинувачених і захисника на підтримання їх апеляційних скарг і в заперечення апеляційної скарги потерпілих, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свої апеляційні вимоги і заперечив проти апеляційних вимог обвинувачених, промову прокурора про законність, обґрунтованість вироку та заперечення проти всіх апеляційних вимог, провів судові дебати, заслухав останнє слово кожного з обвинувачених, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін, потерпілих і приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинувачених в учиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Та обставина, що 23.08.2013 приблизно о 16 годині між будинками АДРЕСА_2 зчинилася сутичка між сусідами: потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з одного боку та обвинуваченими ОСОБА_6 1976 року народження, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 1952 року народження з протилежного боку, а також те, що після неї у потерпілих судово-медичним експертом були виявлені тілесні ушкодження, зазначені в його висновках №№ 337 і 338, в апеляційних скаргах не оспорюються.
Як видно з показань потерпілого ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_6 (1976 р.н.), сутичка розпочалась із того, що останній просив ОСОБА_9 забрати свій автомобіль, який нібито заважає проїзду, а ОСОБА_9 заявив, що місця для проїзду вдосталь і задовольнити прохання ОСОБА_6 відмовився. В цій частині показання зазначених осіб збігаються і підтверджуються показаннями очевидців свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..
Далі обвинувачений ОСОБА_6 (1976 р.н.) твердив, що хвилин через п`ять після того, як повернувся до хати він почув крик батька, вийшов надвір і побачив, що на вулиці його батько і ОСОБА_9 качаються по землі. Він став їх рознімати і в цей час до них підбіг ОСОБА_10 , вдарив його каменем в лице і втік. Нанесення будь-кому з потерпілих тілесних ушкоджень він заперечив і наголосив на тому, що захищався. Таке пояснення обставин події та свого ставлення до неї обвинувачений обстояв і під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 (1952 р.н.) у судовому засіданні і під час апеляційного розгляду пояснив, що ОСОБА_9 першим вдарив його кулаком в лице. Далі вони схопили один одного за одяг і штовхаючись впали на землю. Щодо спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень визнав тільки те, що вкусив його за вухо, оскільки не міг від нього відчепитись. Твердив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_16 втрутились у його бійку з ОСОБА_9 , розборонили їх і відвели додому. У цей час побились між собою його син ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , яких розборонили їх невістки, ОСОБА_7 та його дружина.
З пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні і під час апеляційного розгляду вбачається, що він ні учасником ні очевидцем бійки між ОСОБА_6 (1952 р.н.), ОСОБА_6 (1976 р.н.), ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не був, але бачив сліди крові на обличчях обох Карпинців, відвів ОСОБА_6 (1952 р.н.) у двір, а коли повернувся, то бачив, як ОСОБА_10 тікає вниз по вулиці.
Про те, що ОСОБА_9 першим ударив ОСОБА_6 (1952 р.н.), ОСОБА_10 першим ударив ОСОБА_6 (1976 р.н.), а ОСОБА_7 тільки намагався розняти перших двох, показали в судовому засіданні, і таким чином підтвердили показання обвинувачених, свідки ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ..
Однак, всі ці показання є поверхневими, непослідовними, не узгоджуються між собою в деталях, суперечать іншим, у тому числі об`єктивним доказам висновкам судово-медичних експертиз, а тому відкинуті судом обґрунтовано.
Зокрема, вони не пояснюють, чому саме потерпілий ОСОБА_9 , як вони стверджують, не маючи питань і претензій до ОСОБА_6 (1952 р.н.), за відсутності агресивних проявів з його боку раптом опинився біля нього і першим застосував до нього фізичне насильство. Не пояснюють вони і того, як у потерпілих утворились тілесні ушкодження.
Натомість потерпілий ОСОБА_9 показав, що після його відмови забрати автомобіль ОСОБА_6 (1976 р.н.), пригрозивши йому фізичною розправою, зайшов до своєї хати. Незабаром звідти вийшла ОСОБА_20 , підійшла до воріт і стала його ображати нецензурними словами. Невдовзі до неї приєднались ОСОБА_7 і ОСОБА_6 (1976 р.н.), які кричали, щоб він йшов до них, однак він продовжував стояти біля свого автомобіля. Тоді ОСОБА_6 (1976 р.н.) наблизився до нього і дерев`яною палицею наніс йому удар в область грудей, від якого він впав і знепритомнів. Опритомнівши відчув, що його б`ють по різних частинах тіла. Що відбувалось далі пояснити не може, оскільки отямився тільки вдома у ліжку приблизно через дві години.
Ці показання потерпілого ОСОБА_21 збігаються з показаннями свідка ОСОБА_17 , який був очевидцем події і підтвердив, що ОСОБА_6 під час сварки з ОСОБА_21 першим наніс останньому удар дерев`яною палицею в область грудей, від якого той впав, і далі став його бити. Побачивши це, свідок побіг за сином потерпілого - ОСОБА_10 і повідомив його, що на вулиці ОСОБА_6 б`є його батька.
Потерпілий ОСОБА_10 стверджує, що про побиття свого батька ОСОБА_9 дізнався від сусіда ОСОБА_17 коли працював у майстерні і одразу побіг на вулицю. Там побачив свого батька, який лежав на землі. У цей час ОСОБА_7 дерев`яною полицею вдарив його в область грудей, збив з ніг, а ОСОБА_6 (1976 р.н.) сів йому на живіт і став бити кулаками в лице, чоло, підборіддя, вказівним пальцем правої руки надавив на ліве око спричиняючи сильний біль і промовляючи, щоб він осліп. ОСОБА_6 (1952 г.н.) і ОСОБА_7 також наносили йому удари руками, ногами, камінням та дерев`яними предметами по шиї, в області ребер, спини, по ногах та руках, тягнули його за ноги по камінню. У відповідь він вдарив ОСОБА_6 (1976 р.н.) правим кулаком в лице. Вирвавшись від обвинувачених і загубивши взуття, він втік вниз по дорозі, а обвинувачені кидали йому навздогін каміння.
Показання потерпілих окрім свідка ОСОБА_17 підтвердили в судовому засіданні інші очевидці події.
Свідок ОСОБА_16 показав, що бачив, як під час сварки через автомобіль ОСОБА_6 (1976 р.н.) першим наніс ОСОБА_9 в область грудей удар палицею від якого той впав, потім разом з ОСОБА_7 бив лежачого ОСОБА_9 руками і ногами по різних частинах тіла, а коли за свого батька заступився ОСОБА_10 , обвинувачені побили і його.
Свідок ОСОБА_22 показала, що бачила, як ОСОБА_6 (1952 р.н.) наніс удар кулаком в лице лежачому ОСОБА_9 , бачила ОСОБА_7 з палицею в руці, а також закривавлене лице ОСОБА_6 (1976 р.н.).
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 337 від 30.09.2013 у ОСОБА_9 були виявлені легкі тілесні ушкодження у виді саден шкірних покровів у ділянці правої ключиці, плечового поясу справа, привушної ділянки справа, правого передпліччя, синців шкірних покровів на привушній ділянці справа, задньої поверхні правої вушної мушлі, струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта та грудної клітки, забійних саден волосистої частини голови справа, які потягли короткочасний (понад 6 але не більше 21 дня) розлад здоров`я, могли утворитись від не менше як 3-4 ударів твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею у термін, який відповідає часу події. При цьому ОСОБА_9 міг перебувати як в горизонтальному так у вертикальному чи близькому до них положенні, а особа, яка завдала цих тілесних ушкоджень навпроти нього або над ним.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 338 від 30.09.2013 у ОСОБА_10 були виявлені легкі тілесні ушкодження у виді саден шкірних покровів в проекції 6-7 ребер справа, садна в області спини, в поперековій ділянці, у верхній третині правого плеча, верхній третині лівого передпліччя, середній третині лівого плеча, передній поверхні лівого ліктьового суглобу, плечового поясу по задній поверхні зліва, синець шкірних покровів лівого колінного суглобу, крововилив у кон`юнктиву лівого ока, які могли утворитись від не менше як 4-5 ударів твердим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею у термін, який відповідає часу події. При цьому ОСОБА_10 міг перебувати як в горизонтальному так у вертикальному чи близькому до них положенні, а особа, яка завдала цих тілесних ушкоджень навпроти нього або над ним.
Суд першої інстанції ретельно дослідив ці докази, проаналізував їх, дав їм правильну оцінку і обґрунтовано поклав в основу вироку. Вони є належними, допустимими, походять з різних, у тому числі об`єктивних джерел, узгоджуються між собою, не містять суперечностей і тому не викликають сумнівів щодо своєї достовірності. Доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинувачених, їх не спростовують.
Разом з тим апеляційний суд відкидає доводи апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 про те, що обвинувачені застосували для спричинення їм тілесних ушкоджень штикову лопату, оскільки застосування під час події такого знаряддя не підтверджується жодним іншим доказом.
Правова кваліфікація таких діянь за ч.1 ст. 125 КК України, як умисного легкого тілесного ушкодження без розладу здоров`я і за ч.2 ст. 125 КК України, як умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.
З міркуванням потерпілих про правову кваліфікацію дій обвинувачених за ч.4 ст. 296 КК України, як грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язаного з опором громадянинові, який припиняв хуліганські дії, вчиненого групою осіб і з застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, Апеляційний суд також не погоджується. виходячи з наступного.
Обвинувачені, потерпілі і свідки одностайно засвідчили, що сутичка зчинилася через відмову ОСОБА_9 забрати на прохання Карпинців свій автомобіль, який нібито заважає проїзду. І обвинувачені і свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що сутичка тривала кілька хвилин. Останню обставину непрямо підтверджують висновки судово-медичних експертиз про наявність на тілах потерпілих слідів від не більше ніж 4-5 ударів. Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , якими вичерпується невелике коло встановлених очевидців події, не дають підстав стверджувати, що вони розцінили дії обвинувачених і потерпілих однозначно і відчули з боку обвинувачених зневагу особисто до себе.
Отже, до початку бійки громадський порядок на місці події не порушувався, обвинувачені заподіяли потерпілим тілесні ушкодження на протязі нетривалого часу, на ґрунті особистої неприязні, при цьому спеціальної мети порушення громадського порядку і висловлення зневаги до оточуючих та суспільства перед собою не ставили, не мали, і така не доведена. Тому ознак хуліганства в діях обвинувачених, які визнав доведеними суд першої інстанції, Апеляційний суд не вбачає.
Міри покарання обвинуваченим визначені з додержанням вимог ст. 65 КК України, зокрема з урахуванням того, що кожний з них за місцем проживання характеризується позитивно, притягується до кримінальної відповідальності вперше, має сім`ю, ОСОБА_6 (1976 р.н.) і ОСОБА_7 - малолітніх дітей. Кожному з них суд обрав найбільший з передбачених санкціями ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 125 КК України штраф.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Стаття 42 КПК України наділяє обвинуваченого правами давати показання з приводу обвинувачення, в будь-який момент відмовитися їх давати або не говорити нічого з приводу обвинувачення. Будь-якої відповідальності обвинуваченого за те, що він не визнає вини, законом не передбачено. Отже те, що обвинувачені не визнали своєї вини не може бути враховано судом як підстава для погіршення їх правового становища.
Вагомих і переконливих підстав для призначення обвинуваченим більш суворих покарань, у тому числі серед доводів апеляційної скарги потерпілих, Апеляційний суд не знаходить.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 1976 року народження, ОСОБА_6 1952 року народження, ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за лишити без задоволення, вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 17.11.2014 щодо ОСОБА_6 1952 року народження, ОСОБА_6 1976 року народження та ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді