Справа № 755/4101/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньо освітою, не одруженого, має на утриманні малолітнього сина 2008 року народження, інваліда третьої групи загального захворювання, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.10.2000 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст.ст. 17 ч.2, 140 ч.2, 44, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки зі сплатою штрафу в сумі 170 грн.; 11.11.2002 року Подільським районним судом м. Києва за ст.ст. 309 ч.1, 71 КК України до 2 років позбавлення волі; 15.01.2004 року Печерським районним судом м. Києва за ст.ст.185 ч.2,71 КК України до 4 років позбавлення волі; 09.02.2007р. умовно - достроково звільнений на невідбутий строк покарання 6 місяців 15 днів; 30.03.2009 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі; 19.05.2010р. умовно - достроково звільнений на невідбутий строк покарання 7 місяців 10 днів; 05.07.2011 року Подільським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі; 17.01.2014р. умовно - достроково звільнений на невідбутий строк покарання 2 місяці 22 дні; 23.06.2014 року Подільським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі п. г ст. 1 ЗУ Про амністію від 08.04.2014 року звільнений від відбування покарання; 14.08.2014 року Подільським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 24.03.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, до 3 років 8 місяців позбавлення волі, 27.04.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , 15.11.2014 року приблизно о 04 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку №26, по вулиці П. Запорожця, в місті Києві, побачив автомобіль марки Citroen Xara, синього кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .
Після чого, останній підійшов до даного автомобіля та побачив прикріплений на лобовому склі відео реєстратор марки Globex RS. В цей час у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна з вищевказаного автомобіля, з метою протиправного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 знайшов камінь та впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до вищевказаного автомобіля, розбив скло передніх правих дверей, після чого, засунув свою праву руку всередину автомобіля, звідки повторно, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: відео реєстратор Globex RS, зарядний пристрій та тримач до нього, загальною вартістю 557 гривень, чим завдав потерпілому, матеріального збитку на вказану суму.
В подальшому з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд та згодом був затриманий працівниками міліції.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченого рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки системний аналіз КК України свідчить, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, наявність зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, не одружений, раніше судимий, інвалід 3 групи), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, не виражає міцні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і міра покарання повинна бути пов`язана з позбавленням волі та визначена у межах санкції статті 185 КК України.
Також, суд бере до уваги той факт, що 27.04.2015 року обвинувачений засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 4 років позбавлення волі, у зв`язку з чим вважає за необхідне остаточну міру покарання визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку (злочин вчинено 15.11.2014 року, а вирок ухвалено 27.04.2015 року), та у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані (судом враховуються конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, спосіб життя; відсутність обставин, які б беззаперечно істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину); спосіб та характер вчиненого злочину, та оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою, для виправлення обвинуваченого та попередження нового злочину (кримінального правопорушення), як засудженим, так і іншими особами.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З позовної заяви цивільного позивача убачається що шкода у сумі 1512 гривень 63 копійки складається із суми витрат здійсненних для відновлення майна пошкодженого під час злочину, як встановлення скла в автомобілі та інших.
Обвинувачений у судовому засіданні цивільний позов визнав у повному обсязі.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким чином, з урахуванням позиції цивільного відповідача та визнання ним завданої шкоди цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , як захід забезпечення кримінального провадження, у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення з 29.01.2015 року по 01.06.2015 року включно.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 10 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш покарання призначеного даним вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2015 року, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання відраховувати з 02.06.2015 року зарахувавши в нього термін попереднього ув`язнення з 29.01.2015 року по 01.06.2015 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням) задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , 1512 (одну тисячу п`ятсот дванадцять) гривень 63 копійки.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 393 гривні 12 копійок (висновок експерта № 1817 від 21.11.2014).
Речові докази: відео реєстратор Globex RS, зарядний пристрій та тримач до нього, - залишити у власності ОСОБА_5 ; камінь знищити.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1