АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м. Київ
колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
представника цивільного позивача - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва матеріали кримінального провадження № 0002975 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_10 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002975 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто прокурору прокуратури Печерського району м. Києва у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Прокурор вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність недоліків в обвинувальному акті не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема прокурор вказує, що суд безпідставно зазначив в ухвалі про те, що в обвинувальному акті не міститься відомостей про розмір шкоди завданої злочином, в той час, як слідчий зазначив в обвинувальному акті дані про заявлення потерпілим цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 500 700 гривень. Також прокурор вказує, що є необґрунтованими висновки суду про те, що в реєстрі відсутні відомості про всі процесуальні рішення, прийняті слідчим під час досудового розслідування, оскільки закон не вимагає від слідчого винесення постанов про визнання особи, яка подала заяву про вчинений щодо неї злочин, потерпілим та про залучення до кримінального провадження представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення представника потерпілого та представника цивільного позивача, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що обвинувальний акт повинен відповідати нормам ст. 291 КПК України, то слідчий та прокурор повинні неухильно їх дотримуватися при складанні обвинувального акту, оскільки невиконання цих вимог робить юридично нікчемними сам процесуальний документ і зводить нанівець зусилля суду з розв`язання завдань кримінального провадження.

З метою забезпечення дотримання слідчим та прокурором вказаних норм закону, законодавцем надано право суду перед вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду перевіряти обвинувальний акт на предмет відповідності критеріям прийнятності, які викладені в ст. 291 КПК України, та у разі встановлення невідповідностей закону, повертати обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

При цьому слід зауважити, що КПК України не розрізняє критерії невідповідності обвинувального акту вимогам закону на такі, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду та, які не перешкоджають. Закон чітко вказав, що у випадку невідповідності вимогам закону обвинувального акту (тобто будь-яким, які визначені ст. 291 КПК України) суд має право повернути обвинувальний акт прокурору для доопрацювання.

Так, в змісті п.7 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої злочином.

Однак, як правильно зазначено судом в ухвалі, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки в ньому відсутні дані про розмір шкоди, яка завдана злочином.

Посилання ж слідчого в обвинувальному акті на те, що «потерпілою стороною заявлено цивільний позов, який становить 500 700 гривень» не може підміняти собою необхідність визначення в обвинувальному акті саме розміру шкоди, яка завдана злочином, як того вимагає зміст п.7 ч. 2 ст. 291 КПК України. Згідно вимог ст. 91 КПК України саме розмір шкоди, завданої злочином підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, а не розмір цивільного позову, так як ці поняття не є тотожними. Якби законодавець мав на меті зобов`язати слідчого чи прокурора вказувати в обвинувальному акті розмір заявленого цивільного позову, він би сформулював свої вимоги оперуючи саме вказаним поняттям, визначеним у ст. 128 КПК України.

Тому, твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що слідчий зазначив в обвинувальному акті розмір шкоди, завданої злочином, не відповідають фактичним обставинам справи.

В цьому контексті слід також вказати, що суд вірно звернув увагу на ті обставини, що дані про суб`єкта заявлення цивільного позову та про розмір цивільного позову, вказані в обвинувальному акті, не співвідносяться з матеріалами, направленими до суду.

Як було зазначено вище, в обвинувальному акті вказано, що «потерпілою стороною заявлено цивільний позов, який становить 500 700 гривень». При цьому слідчим зазначено, що потерпілим від злочину є ОСОБА_11 . Однак, до обвинувального акту цивільний позов ОСОБА_11 не долучено, хоча ст. 291 КПК України обов`язково вимагає долучення до обвинувального акту цивільного позову, якщо він заявлений під час досудового розслідування. Відсутність відповідних даних дали суду обґрунтовані підстави вважати, що потерпілим у кримінальному провадження цивільний позов не заявлено, і що дані обвинувального акту з цього приводу є недостовірними.

Натомість, як вбачається з матеріалів судової справи, до обвинувального акту долучено цивільний позов ОСОБА_12 , однак статус цієї особи органом досудового розслідування в обвинувальному акті не встановлено, та більш того, розмір цивільного позову, заявлений цією особою, не відповідає тому, який вказано в обвинувальному акті.

Зазначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК Україна, а отже суд прийняв правильне рішення про повернення обвинувального акту для доопрацювання прокурору.

Також колегія суддів вважає необхідним звернути увагу прокурора на те, що обвинувальний акт не відповідає і вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, в якій зазначено, що в ньому мають міститися дані про громадянство обвинуваченого. Разом з тим, в обвинувальному акті не вказано громадянином якої держави є ОСОБА_6 .

В сукупності з вищезазначеними обставинами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору також виходячи з тих обставин, що реєстр матеріалів досудового розслідування складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 109 КПК України.

Зокрема суд дійшов правильного висновку про те, що реєстр матеріалів не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому безпідставно не вказано реквізити винесених слідчим 18.06.2014р. двох постанов: про визнання ОСОБА_11 потерпілим у кримінальному провадженні та про залучення адвоката ОСОБА_8 як представника потерпілого.

При цьому твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що закон не вимагає від слідчого винесення відповідних процесуальних рішень, правильність вказаних висновків суду абсолютно не спростовують.

Дійсно, КПК України не зобов`язує слідчого визначати процесуальний статус потерпілого, який звернувся з заявою про вчинений щодо нього злочин, та процесуальний статус представника потерпілого своїми постановами.

Проте, згідно ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування обов`язково повинен містити реквізити всіх процесуальних рішень, прийнятих слідчим під час досудового розслідування, і виключень з цього правила закон не містить. А відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення слідчого, прийняті під час досудового розслідування у формі постанови. При цьому постанова виноситься слідчим як у випадках передбачених кодексом, так і тоді, коли слідчий визнає це за необхідне.

Тобто, з викладеного вбачається, що якщо слідчий прийняв рішення про винесення постанови, яка хоча і не передбачена законом, то він зобов`язаний внести до реєстру відомості про це процесуальне рішення, незважаючи на те, чи ґрунтувалось воно на вимогах процесуального кодексу чи ні.

Разом з тим, слідчий вказаних вимог закону не дотримався, на що правильно вказав суд першої інстанції в своїй ухвалі.

Крім того, слід вказати, що в порушення вимог п.1 ч.2 ст.109 КПК України в реєстрі процесуальних дій слідчим зазначено не процесуальні дії, вчинені у кримінальному провадженні, а спосіб їх фіксації протоколи (ст. 103 КПК України).

В сукупності з зазначеними недоліками звертає на себе увагу та обставина, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про повідомлення слідчим підозрюваному, захиснику про завершення досудового розслідування. В реєстрі містяться дані про надання доступу обвинуваченому та потерпілому до матеріалів кримінального провадження, однак не має даних про вчинення дії, що передує такому доступу, а саме виконання доручення прокурора про повідомлення вказаним особам про завершення досудового розслідування.

Що стосується доводів прокурора про те, що наявність недоліків в реєстрі матеріалів досудового розслідування не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, то вони не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 291, ч. 1 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який є засобом фіксації дій і рішень, які фігурували у кримінальному провадженні і які по суті обґрунтовують собою висновки слідчого, викладені в обвинувальному акті, додається до обвинувального акту та разом з ним направляється до суду для вирішення питання про початок судового розгляду.
Тобто, закон визначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, без наявності якого неможливе ініціювання слідчим та прокурором процесу судового розгляду, оскільки сам по собі обвинувальний акт не спричиняє жодних правих наслідків.
Тому наявність недоліків в реєстрі матеріалів досудового розслідування свідчить про наявність недоліків складової частини обвинувального акту, не усунувши яких неможливо успішно перейти від стадії досудового розслідування до судового розгляду та прийняти справедливе рішення у кримінальному провадженні.
З урахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 для доопрацювання є законним та обґрунтованим, а тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора з викладених у ній доводів без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Печерського району м. Києва ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002975 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто прокурору Печерського району м. Києва залишити без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/728/2015 Категорія: ст. 286 ч. 1 КК України
Суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13
Доповідач : ОСОБА_1