АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 21 травня 2015 року матеріали кримінального провадження № 0011870 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Світлодарськ Донецької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора потерпілого представника потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Також судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , та стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 19 000 грн., та вирішено питання речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим за те, що 27 жовтня 2014 року приблизно о 19 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Поло» державний номерний знак НОМЕР_1 , під`їжджав до врегульованого світлофорними об`єктами перехрестя вулиць Дорогожицька та Шамрила. При цьому, ОСОБА_6 допустив порушення п.п. 2.3 (б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, а саме: невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, перед початком зміни напрямку свого руху не переконався що це буде безпечним для інших учасників руху, почав виконувати поворот ліворуч від вул. Дорогожицької на вул. Шамрила в напрямку вул. Гонти, і виїхавши на вказане перехрестя, не надавши дорогу транспортному засобу марки «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку по вул. Ризькій зі сторони вул. Грекова в напрямку вул. Дорогожицької, допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля із автомобілем від керуванням водія ОСОБА_8 .
В результаті допущенних ОСОБА_6 вищевказаних порушень правил безпеки дорожнього руху, водію ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме, закритий перелом правого наколінника, садна та забої м`яких тканин кінцівок.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову, зменшивши розмір стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 , з урахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим потерпілому моральної шкоди, до 3 000 гривень. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив обставини та докази, якими обґрунтовувалися пояснення ОСОБА_8 стосовно заявленого ним цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Крім того, сам ОСОБА_8 у позовній заяві не зазначив у чому полягає завдана йому моральна шкода, суть його моральних страждань, та чому останній вважає саме суму у розмірі 50 000 гривень достатньою для відшкодування моральної шкоди. Також захисник просить врахувати і те, що обвинувачений в ході судового провадження добровільно відшкодував потерпілому моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень та визнав частково цивільний позов у розмірі 3 000 гривень, одружений, його дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку, а також те, що його цивільна правова відповідальність застрахована.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, й правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які згідно положень ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку не оскаржуються.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, та є необхіднім і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових кримінальних правопорушень.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про необґрунтованість розміру стягнутої моральної шкоди на користь потерпілого, то вони є безпідставними, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно встановлені обставини, які впливають на визначення розміру завданої потерпілому моральної шкоди і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Зокрема, при визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з урахування характеру й обсягу заподіяних останньому страждань, зумовлених тілесними ушкодженнями, спричиненими внаслідок ДТП, тяжкості вимушених змін у його житті, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а також майнового стану обвинуваченого, у зв`язку з чим його рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого в розмірі 19 000 гривень, з урахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим моральної шкоди в розмірі 100 гривень, на думку колегії суддів є обґрунтованим і справедливим.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, в позовній заяві потерпілого, що міститься в матеріалах кримінального провадження, зазначено у чому полягає завдана йому моральна шкода та суть його моральних страждань. Зокрема, як убачається з позовної заяви потерпілий звертає увагу на те, що йому було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого наколінника, що викликало необхідність проведення хірургічної операції шляхом відкритої репозиції реконструктивними спицями, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю, і в майбутньому є необхідність у проведені нової операції із знімання та витягування металевих спиць. При цьому, в потерпілого з`явився страх за своє життя, можливість назавжди залишитись скаліченим, не в повній мірі бути працездатним. Крім того, в позовній заяві звертається увага на те, що автомобіль потерпілого не підлягає відновленню, а також те, що він проживає разом з малолітньою дитиною та матір`ю похилого віку, і автомобіль потрібен їм для пересування.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового провадження добровільно відшкодував потерпілому моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень та з урахуванням цієї суми визнав частково цивільний позов у розмірі 3 000 гривень, і має на утриманні малолітню дитину, були враховані судом першої інстанції при обрані обвинуваченому виду та міри покарання. При цьому, часткове добровільне відшкодування завданого збитку визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання, і враховуючи інші обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, останньому було призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Враховуючи наведене та те, що вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено без порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і підстав для його зміни та зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню не встановлено, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, за яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/541/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1