Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів з
участю прокурора

Косарєва В.І.
та ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 24 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Тернопільської області на
вирок Шумського районного суду від 25 лютого 2005 року щодо ОСОБА_3,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
уродження та мешканця міста Шумська Тернопільської області, раніше судимого 28
лютого 2002 року за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі строком на один
рік і шість місяців, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України було
звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік,

засуджено за:

·
ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 (три) роки
позбавлення волі;

·
ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 на 3
(три) роки 6 місяців позбавлення волі;

·
ст. 304 КК України
на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим
визначено покарання позбавлення волі строком на 3 (три) роки і шість місяців.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за
попереднім вироком призначено остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення
волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4,
щодо якого касаційного подання чи касаційної скарги не подано.

За вироком суду злочини були вчинені
за таких обставин.

ОСОБА_3, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_4, вирішив незаконно
заволодіти транспортним засобом. З цією метою 9 січня 2005 року близько 2-ої
години проникли на подвір'я господарства потерпілого ОСОБА_5., розташованого у
АДРЕСА_1, де намагались запустити двигун автомобіля марки ГАЗ-САЗ, вартістю
5500 гривень, проте не змогли з незалежних від їх волі причин.

Тієї ж доби і в тому ж місті, близько
3-ої години, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 проникли в належний
потерпілому ОСОБА_6. гараж і заволоділи його автомобілем ВАЗ 2121, який
внаслідок невмілого керування пошкодили на загальну суму 3900 гривень.

ОСОБА_3, знаючи про неповноліття
ОСОБА_4, втягнув його в злочинну діяльність.

В апеляційному порядку вирок суду не
переглядався.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи фактичних обставин справи, посилаючись на необґрунтованість
застосування до ОСОБА_3 ст. 69 КК України, порушує питання про скасування
вироку та направлення справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, думку прокурора ОСОБА_2, який просить вироку скасувати з підстав,
наведених у поданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи,
суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив
зібрані в справі докази, дав їм належну оцінку й дійшов правильного висновку
про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що не
оспорюється у касаційному поданні.

При вирішенні питання про призначення
ОСОБА_3 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів,
конкретні обставини справи, відомості про його особу та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд зазначив у вироку, що приймає
до уваги тяжкість та кількість вчинених злочинів, відомості про попередню
судимість, у тому числі й за вироком Шумського районного суду Тернопільської
області від 28 липня 2004 року за ч. 2 ст. 296 КК України, на який є посилання
в касаційному поданні, та негативну характеристику. Поряд з тим зважив на щире
каяття винного, його молодий вік, виховування в неповній та матеріально
незабезпеченій сім'ї.

Врахувавши наведені обставини, що
пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, а
також відомості про особу ОСОБА_3, суд відповідно до правил ст. 69 КК України
призначив йому покарання, яке за видом та розміром пов'язане з ізоляцією від
суспільства, наближене до мінімальної межі найтяжчої санкції однієї із статей
звинувачення й є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових
злочинів.

У контексті наведеного слід також
зазначити, що прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, в судових дебатах просив суд обрати ОСОБА_3 покарання у виді
позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України.

Тому доводи касаційного подання про
м'якість призначеного ОСОБА_3 покарання є необґрунтованими та непереконливими.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційного
подання заступника прокурора Тернопільської області.

С у д д і:

Міщенко С.М. Косарєв В.І. Гриців
М.І.