У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Кармазіна Ю.М.,

за участю
прокурора

Брянцева В.Л.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 19 лютого 2008 року
кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

уродженця і мешканця с. Васильківка
Васильківського району Дніпропетровської області, не судимого, -

було засуджено:

-
за ч. 2 ст. 368 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до
позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займати посади у сфері
державної служби, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 роки, без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК
України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 3 роки і на нього покладено обов'язки повідомляти орган кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання або роботи та періодично з'являтися в цей
орган для реєстрації.

ОСОБА_1 визнано винуватим і
засуджено за одержання службовою особою хабара у великому розмірі, поєднаного з
вимаганням хабара. Злочин ним вчинено за таких обставин.

ОСОБА_1 працював державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби Васильківського управління юстиції
Дніпропетровської області та був державним службовцем, на якого покладено
обов'язок по виконанню рішень у відповідності з Законом України “Про виконавче
провадження”. З 25 травня 2004 року він також виконував обов'язки начальника
зазначеного відділу державної виконавчої служби і на нього було покладено
виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій,
тобто він був службовою особою.

20.12.2004 року ОСОБА_1 на підставі
виконавчого припису нотаріуса виніс
постанову про відкриття виконавчого провадження № 50 про стягнення боргу з ТОВ
“Артіль” на користь ТОВ “Агросфера” та в подальшому наклав арешт на майно ТОВ
“Артіль”, яке перебувало в заставі, а саме:
на комбайн МФ-40. Також 19.01.2005 року ОСОБА_1 на підставі виконавчого
припису нотаріуса виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 7 про
стягнення боргу з ТОВ “Артіль” на користь ЗАТ КБ “Приватбанк” і наклав арешт на
автомобілі МАЗ-5335 та МАЗ-53871029.

Наприкінці вересня 2005 року
ОСОБА_2, якому стало відомо про реалізацію майна ТОВ “Артіль”, звернувся до ОСОБА_1 з питанням щодо можливості
придбання заставного майна - комбайна МФ-40 та автомобіля МАЗ. У розмові
ОСОБА_1, зазначивши, що вартість комбайна становить 168000 грн., а автомобіля -
25000 грн., поставив умову, що він зможе вирішити питання продажу майна та
знизити його вартість відповідно до 120000 грн. і 20600 грн., якщо за це йому буде надана як хабар різниця в сумі 52400 грн.; при невиконанні цієї умови
ОСОБА_2 техніку придбати не зможе.

19.10.2005 року у денний час при зустрічі
ОСОБА_1 також пообіцяв ОСОБА_2 видати довідку про те, що зазначена техніка не
піддавалась опису та арешту, і надати
сприяння в перереєстрації техніки. У цей же день в автомобілі ВАЗ-2104 біля
Васильківського районного управління юстиції в с. Васильківка по вул.
Партизанська, 158, ОСОБА_2 передав
ОСОБА_1 як хабар гроші в сумі 52400 грн., які той вимагав у нього. Зазначені
кошти відразу на місці злочину були у ОСОБА_1 вилучені працівниками міліції.

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області, частково
задовольнивши апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, скасувала вирок Покровського районного суду Дніпропетровської
області від 3 серпня 2007 року в частині
призначеного ОСОБА_1 покарання та
постановила в цій частині свій вирок від 22 листопада 2007
року.

Цим вироком ОСОБА_1 призначено покарання за ч.2 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді
позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна та з позбавленням права
займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських обов'язків і функцій представника влади строком
на 3 роки.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи
своєї винуватості у вчиненні злочину, за який його засуджено, просить скасувати
вирок апеляційного суду та залишити без зміни вирок місцевого суду. Посилається
на те, що апеляційний суд, призначивши йому надмірно суворе покарання,
недостатньо врахував його позитивні характеристики, вчинення злочину вперше,
його сімейне становище - наявність на утриманні неповнолітньої дитини, батька інваліда 2 групи, тяжко хворої
дружини, матері, а також те, що він визнав вину повністю, щиро розкаявся.
Вказує, що апеляційний суд не навів у вироку мотивів призначення йому покарання
у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді Верховного
Суду України, думку
прокурора, який вважав касаційну скаргу такою, що підлягає частковому
задоволенню з пом'якшенням призначеного ОСОБА_1 додаткового покарання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом,
у касаційній скарзі засудженим не оспорюється
та підтверджується доказами,
дослідженими місцевим судом і детально
наведеними ним у вироку від 03.08.2007 року, який в цій частині апеляційним судом залишено без
зміни.

Дії засудженого ОСОБА_1 правильно
кваліфіковано за ч. 2 ст.368 КК України.

Скасовуючи вирок Покровського
районного суду Дніпропетровської області
від 03.08.2007 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного йому покарання і
постановляючи свій вирок в цій частині з призначенням засудженому покарання без
застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд правильно визнав, що з
урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, даних про його особу і
ставлення до скоєного, відсутні підстави вважати можливим виправлення
засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Одночасно апеляційний суд, погодившись
з наявністю підстав для застосування ст. 69 КК України, визнав можливим
застосувати цю норму і на підставі ст. 69 КК України пом'якшив призначене
ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України
основне покарання у виді позбавлення
волі, зменшивши його розмір з 5 до 3 років.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК
України додаткове покарання у виді
позбавлення права займати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків і функцій
представника влади строком на 3 роки з
конфіскацією майна, апеляційний суд допустив істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону, а саме ст.ст. 375, 400 КПК України.

Згідно із зазначеними нормами посилення покарання при новому розгляді справи судом першої
інстанції чи апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було
скасовано за м'якістю покарання за поданням прокурора або за скаргою
потерпілого чи його представника. При цьому
вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є
обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції при повторному розгляді
справи.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 було засуджено вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської
області від 24 травня 2006 року за ч. 2 ст. 368 КК України із застосуванням ст.
69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з
позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки, без конфіскації майна.
Тобто стаття 69 КК України була
застосована до додаткового покарання.

Зазначений вирок за апеляцією
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, був
скасований в апеляційному порядку ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 липня 2006 року з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Як видно з ухвали апеляційного
суду від
28.07.2006 року, вирок щодо ОСОБА_1 було скасовано з підстав порушення
місцевим судом ст. 334 КПК України при
постановленні вироку та відсутності наведення судом у вироку мотивів
застосування ст. 69 КК України.

Тобто зазначений вирок скасовувався
не з підстав м'якості призначеного ОСОБА_1 покарання.

За таких обставин при новому
судовому розгляді справи, у разі встановлення наявності підстав для застосування
ст. 69 КК України і наведення їх у вироку, місцевий суд був не вправі посилити
покарання, призначене ОСОБА_1 попереднім вироком.

Тому вироком Покровського районного
суду Дніпропетровської області від 03.08.2007 року ОСОБА_1 при призначенні
покарання за ч.2 ст. 368 КК України було з наведенням відповідних мотивів
такого рішення знову застосовано ст. 69 КК України до додаткового покарання і
воно було призначено у виді позбавлення права займати посади, пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки, без конфіскації
майна.

Однак апеляційний суд, погодившись
з наявністю по справі підстав для застосування щодо ОСОБА_1 статті 69 КК України і застосувавши її до
основного покарання, призначеного ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України, в той же
час не виконав вимоги ст.ст. 375, 400 КПК України і призначив ОСОБА_1 своїм
вироком від 22.11.2007 року більш суворе додаткове покарання за ч.2 ст. 368 КК
України, визначивши його у виді позбавлення права займати посади, пов'язані з
виконанням не тільки організаційно-розпорядчих, але й
адміністративно-господарських обов'язків і функцій представника влади зі
збільшенням строку такого позбавлення до 3 років і призначенням додаткового
покарання у виді конфіскації майна.

Тому вирок апеляційного суду в цій частині підлягає зміні зі зменшенням на
підставі ст. 69 КК України обсягу і строку
призначеного засудженому ОСОБА_1 апеляційним судом додаткового покарання за ч.2 ст. 368 КК України.

У той же час з урахуванням вчинення
засудженим тяжкого злочину, конкретних обставин справи, колегія суддів не
вбачає підстав для застосування щодо
ОСОБА_1 ст.ст. 75, 76 КК України, як про це порушується питання в
касаційній скарзі засудженого.

Сімейні обставини ОСОБА_1, стан
здоров'я членів його сім'ї і родичів, а також
визнання ним своєї вини і щире каяття, висловлені в касаційній
скарзі, не дають підстав вважати
можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22
листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 -
змінити: із застосуванням ст.69 КК України виключити з вироку
рішення суду про призначення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 368 КК України додаткового
покарання у виді конфіскації майна, позбавлення права займати посади, пов'язані
з виконанням адміністративно-господарських обов'язків і функцій представника
влади, а також зменшити до 2 років строк позбавлення ОСОБА_1 права
займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 2
ст. 368 КК України із застосуванням ст.
69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з
позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих обов'язків строком на 2 роки, без конфіскації
майна.

Судді:

Міщенко С.М. Кліменко М.Р. Кармазін Ю.М.