Справа № 159/1115/15-к
Провадження № 1-кп/159/84/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 28 квітня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001106 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого: 1) 22 жовтня 2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України за сукупністю злочинів на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з встановленням дворічного іспитового строку; 2) 15 березня 2011 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків на 4 роки 8 місяців позбавлення волі; на підставі постанови суду умовно-достроково звільненого 03 січня 2014 року на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 26 днів,

про обвинувачення у вчиненні злочинів, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 , маючи не зняту судимість за вчинення крадіжки, 30 листопада 2014 року близько 04 години 00 хвилин, за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, біля нічного клубу Кіно, що в м. Ковелі на вул. Театральній, 18, з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_4 насильство, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, яке полягало у тому, що ОСОБА_6 штовхнув рукою у плечі потерпілого, а особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, підійшов ззаду, обхопив потерпілого руками та поклав на землю, - повторно відкрито викрав у потерпілого гроші в сумі 2400 гривень та мобільний телефон марки Nokia lumia 630, залишковою вартістю 1600 гривень, із сім-карткою вартістю 10 (десять) гривень, а всього на загальну суму 4010 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, що полягали у відкритому викраденні чужого майна, поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, повторно, вчинив грабіж, тобто злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України.

24 грудня 2014 року близько 00 години 20 хвилин, повторно, за попередньою змовою у групі з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, в під`їзді № 1 будинку № 6 на вул. Відродження в м. Ковелі, з метою відкритого заволодіння чужим майном, вирвав з рук потерпілої ОСОБА_5 жіночу сумочку з грошима в сумі 5000 гривень, однак свої дії не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки будучи переслідуваним працівниками міліції, які знаходились поруч, кинув сумку на місці злочину та був затриманий ними неподалік місця події.

Отже, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив повторно за попередньою змовою групою осіб закінчений замах на відкрите викрадення майна (грабіж), тобто злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вказаному обвинуваченні не визнав та показав суду, що в нічному клубі Кіно до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_4 попросив запалити, намагався познайомитися, потім запропонував відійти та з`ясувати стосунки. Коли відійшли в двір будинків, до потерпілого підбіг ОСОБА_8 . Чи витягував він у нього мобільний телефон і гроші, не бачив. ОСОБА_9 пішов у сторону готелю Ковельчанка, а він за ним. Біля готелю позичив у ОСОБА_10 1200 грн. і зрозумів, що він відібрав у потерпілого гроші.

З приводу замаху на грабіж щодо потерпілої ОСОБА_5 вказав, що 23 грудня 2014 року близько 23 години повертався від товариша додому. На вулиці міста до нього під`їхали працівники міліції, посадили в свій автомобіль та відвезли до будинку потерпілої, після чого у лікарню на освідування на стан алкогольного сп`яніння та у відділок міліції. До пограбування не причетний. Вважає дії працівників міліції неправомірними.

За епізодом пограбування ОСОБА_4 встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
Потерпілий ОСОБА_4 дав суду показання про те, що приїхав у місто Ковель придбати ноутбук. На вулиці міста познайомився із ОСОБА_11 , разом з ним ходили магазинами підшукували ноутбук. ОСОБА_12 запропонував випити пива, на що погодився та пішов до нього на квартиру. На квартирі пили пиво, потім пішли у піцерію Класік, а після чого в клуб Кіно. Випивку скрізь оплачував сам. Близько 4 годи ранку, коли вирішив залишити клуб та йти додому, до нього підійшов раніше незнайомий ОСОБА_6 , сказав, що він йому чимось погрожував і запропонував зайти в двори будинків з`ясувати ці питання. Коли зайшли в двори будинків, ОСОБА_13 кілька разів штовхнув руками йому в плечі, причини цьому він не розумів. В цей час підбіг ОСОБА_8 , обхопив його руками нагнув на себе, поклав на землю та забрав з кишень телефон і гаманець, в якому було 2400 грн. Після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_13 одразу залишили його та разом побігли у невідомому напрямку. Не пам`ятає, чи повалив ОСОБА_9 його на землю, а чи лише нагнув на себе, але коли хлопці залишали його, то він лежав на землі. Будь-яких претензій матеріального характеру ОСОБА_13 йому не пред`являв, безпосередньо телефон і гроші не відбирав. Через кілька днів після звернення із заявою у міліцію про пограбування ОСОБА_13 і ОСОБА_9 приїздили до нього, просили пробачення, кожен з них частинами віддав по 1200 грн., телефон повернули працівники міліції.

З постанови прокурора від 13 лютого 2015 року, винесеної в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у пограбуванні ОСОБА_4 , вбачається виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження щодо підозрюваного на той час ОСОБА_14 у зв`язку з направленням останнього на проходження військової служби. ОСОБА_14 підозрювався у вчиненні за попередньою змовою із ОСОБА_6 грабежу щодо ОСОБА_4 (а.п.72-75).

На момент надходження обвинувального акта щодо ОСОБА_6 до суду та початку судового розгляду даного провадження ОСОБА_14 був призваний по мобілізації та проходив військову службу (а.п.133,134).

Допитаний судом ОСОБА_14 показав, що погодився на пропозицію свого товариша ОСОБА_15 та прийшов у піцерію Класік випити пива, де познайомився із ОСОБА_4 . Пили пиво, потім ОСОБА_16 і ОСОБА_12 пішли в нічний клуб Кіно. Через деякий час підійшов у нічний клуб Кіно і він. З вікна клубу в дворі будинку побачив шарпанину між ОСОБА_13 і ОСОБА_17 , тому підбіг до них і в цей час у нього виник умисел забрати у потерпілого телефон і гроші, що й він зробив підбіг до потерпілого, схопив за шию та повалив на землю, з кишень штанів забрав телефон і гаманець. Чосік бачив, що він забирав телефон і гаманець. Після чого разом із ОСОБА_13 пішли від потерпілого ОСОБА_17 до готелю Ковельчанка, де він розділив викрадені гроші між собою і ОСОБА_13 - дав йому 1200 грн. і таку ж суму залишив собі, гаманець викинув, а телефон теж залишив собі, який наступного дня з ОСОБА_12 здав у ломбард в м. Володимирі-Волинському. Домовленості про пограбування потерпілого з обвинуваченим ОСОБА_13 він не вів. Інших осіб присутніх при пограбуванні не було. Через кілька днів після цих подій разом із ОСОБА_13 їздили до потерпілого, просили пробачення за скоєне, кожен відшкодував йому ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що разом із своїм товаришем ОСОБА_14 і потерпілим ОСОБА_17 відпочивали у нічному клубі Кіно. Коли йшли з ОСОБА_9 ночувати додому, той показав йому телефон і розповів, що відібрав телефон і гроші у Люфта, також розповів, що між ОСОБА_17 і ОСОБА_13 був конфлікт. З ОСОБА_13 того вечора бачилися, але не спілкувалися. Про те, чи брав ОСОБА_6 участь у пограбуванні ОСОБА_17 він від ОСОБА_9 не чув. Наступного дня він і ОСОБА_9 поїхали у місто Володимир-Волинській, де він ( ОСОБА_12 ) здав телефон у ломбард. З ОСОБА_13 знайомий, тісно між собою не товаришують.

Твердження сторони захисту та свідка ОСОБА_14 про відсутність попередньої змови між останнім та обвинуваченим про пограбування потерпілого ОСОБА_4 спростовуються показаннями потерпілого та самого свідка ОСОБА_14 .

Так, у справі не встановлено обставин, які б вказували на наявність неприязних стосунків між потерпілим та обвинуваченим і, як наслідок, підстав для виникнення конфлікту. Як слідує з показань свідків, обвинувачений не відпочивав в компанії із потерпілим ОСОБА_17 , з ним знайомим не був і не спілкувався, але у свідків, зокрема у ОСОБА_11 , з`ясовував хто цей хлопець і чи мають свідки із собою гроші, а ОСОБА_14 знав, що ОСОБА_16 має гроші. Обвинувачений зав`язав безпричинний конфлікт із потерпілим та і під вигаданим приводом запропонував йому пройти у безлюдне місце, яке бачив лише свідок ОСОБА_9 і куди негайно прибув. Карашкевич швидко повалив потерпілого на землю, відібрав гаманець і телефон, після чого разом з обвинуваченим залишили потерпілого. Конфлікт припинився одразу після того, як свідок ОСОБА_14 відібрав майно у потерпілого, і вони разом залишили місце вчинення злочину, розподілили між собою викрадені гроші у рівних частинах.

Після звернення потерпілого у правоохоронні органи обвинувачений, відчуваючи провину за вчинене, спільно із свідком ОСОБА_14 просив пробачення у потерпілого, вирішував питання про відшкодування завданих збитків.

Все це вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 дійшов згоди із свідком ОСОБА_14 про пограбування потерпілого заздалегідь і мав спільний з ним спрямований умисел на заволодіння майном потерпілого. Кожен з них виконав частину того обсягу дій, який був необхідним для реалізації цього умислу.

Та обставина, що обвинувачений штовхав потерпілого, а свідок ОСОБА_14 схопив його за шию і поклав на землю, свідчить про наявність кваліфікуючої ознаки грабежу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, оскільки таке насильство позбавляло потерпілого можливості залишити оточення обвинуваченого і було спрямоване на подолання можливого опору потерпілого.

Згідно з висновком експерта від 19 січня 2015 року №4 залишкова вартість належного потерпілому мобільного телефону марки Nokia lumia 630 станом на 30 листопада 2014 року складала 1600 гривень (а.п. 96-100).

Телефон визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому (а.п.94,102).

ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення крадіжок, що підтверджує кваліфікацію його дій за ознакою повторності.

Таким чином, наведенні докази у сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 в умисному повторному відкритому викраденні за попередньою змовою групою осіб чужого майна, належного ОСОБА_4 , та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, у встановлених місці, часі й на зазначену суму.

За епізодом замаху на пограбування ОСОБА_19 встановлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
З показань потерпілої ОСОБА_5 , наданих суду, убачається, що 23 грудня 2014 року після 23 години вона поверталася додому. Дорогою зустріла патрульних працівників міліції та попросила їх провести її до будинку, оскільки мала із собою значну суму грошей. Коли підійшла до під`їзду, ввела код на дверях під`їзду і відчинила їх, з дверей на неї напали двоє чоловіків схопили за плечі, талію та сумочку. Вона почала кричати, кликати на допомогу, але ці двоє втекли. Потім побачила свою сумочку осторонь на землі біля входу у під`їзд. Міліціонери, які проводили її до під`їзду, побігли за нападниками, а вона зателефонувала за номером 102 і повідомила про напад. Все відбувалося дуже швидко, тому не змогла збагнути усіх подій, зокрема того, чи нападники вирвали у неї сумочку, а чи вона впала. Працівників міліції раніше візуально знала, особисто знайомою з ними не була. На час пограбування мала у сумочці 5000грн. Пізніше їй повідомили про те, що впіймали одного з нападників. На впізнанні вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 , як одного із нападників. Нападників в обличчя добре не розгледіла, але запам`ятала очі, брови, зріст. Потерпіла суду ствердила, що обвинувачений ОСОБА_6 є одним із нападників його вона пам`ятає.

Допитані судом свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , кожен зокрема, дали показання про те, що 23 грудня близько 23 години під час несення патрульної служби до них підійшла жінка та попросила провести її до будинку, вказуючи на те, що має із собою значну суму грошей. Вони провели її до під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Коли жінка відкрила двері під`їзду, вибігли двоє чоловіків, вирвали у неї сумку та направилися втікати. ОСОБА_20 крикнув: міліція! зупиніться, один з них кинув сумку, але обоє втікали. ОСОБА_20 направився за тим, який кинув сумку, і наздогнав його, загнув руки за спину. ОСОБА_21 підбіг і вони зателефонували черговому, на що той повідомив, що оперативна група вже виїхала на виклик, з`ясував місце знаходження. Особа, яку вони впіймали, є обвинуваченим ОСОБА_6 . Коли приїхала оперативна група, ОСОБА_6 відвезли у відділ міліції.

Посилання захисту на розбіжності у показання даних свідків щодо номеру кварталу несення служби не ставлять під сумнів показання цих свідків щодо решти подій, зокрема не спростовують стверджених обставин про те, що нападників було двоє, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вихопив у потерпілої сумку, втікав з місця події і був затриманий ними.

Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , кожен зокрема, показали суду, що 23 грудня 2014 року у складі оперативної групи здійснювали виїзд за викликом у чергову частину про напад на жінку на вул. Відродження. Коли їхали автомобілем на виклик, зателефонував черговий та сказав направитися на вул. Тараса Боровця, бо нападника вже затримали. Коли приїхали на вул. Тараса Боровця, працівники міліції ОСОБА_20 і ОСОБА_21 вже тримали молодого хлопця обвинуваченого ОСОБА_6 . Останнього забрали і відвезли у відділ міліції.

Свідок ОСОБА_25 , який є черговим Ковельського МВ УМВС України у Волинській області, підтвердив показання цих свідків та показання потерпілої з приводу повідомлення про злочин.

Свідок ОСОБА_26 , який проживає в одному багатоквартирному будинку із потерпілою ОСОБА_5 , у судовому засіданні показав, що за три-чотири дні до пограбування ОСОБА_27 бачив біля під`їзду будинку ОСОБА_6 та ще одного молодого чоловіка.

Доказів того, що свідок ОСОБА_26 дав неправдиві показання під впливом працівників міліції, у ході судового розгляду не встановлено і такі стороною захисту не надано. Факт перебування свідка на обліку у нарколога в минулому сам по собі не стверджує перебування свідка у залежності від сторони обвинувачення і не викликає сумніву в правдивості його показань у даному провадженні.

Показання свідка ОСОБА_28 , матері обвинуваченого, про те, що на передодні затримання син переодягався та в ніч затримання удома не ночував, - не спростовують винуватості ОСОБА_6 у причетності до вказаного злочину.

З протоколу огляду місця події від 24 грудня 2014 року убачається, що перед входом у під`їзд № 1 будинку АДРЕСА_2 наявна бетонна площадка, вхід у під`їзд обладнаний металевими дверима із кодовим замком, за цими дверима наявні ще одні двері дерев`яні. Під час огляду громадянка ОСОБА_5 пояснила, що при вході у під`їзд на неї напали двоє невідомих осіб. У вказаному під`їзді в квартирі АДРЕСА_3 оглянуто добровільно надану громадянкою ОСОБА_5 шкіряну жіночу сумочку з наявними у ній 5000грн., купюрами номіналом 100, 50, 20, 10, 5, 2, 1 грн. (а.п.85-88).

З постанови прокурора від 13 лютого 2015 року, винесеної в ході досудового розслідування у даному провадженні, вбачається виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування щодо невстановленої особи, за попередньою змовою з якою ОСОБА_6 інкримінувалося вчинення грабежу щодо ОСОБА_5 (а.п. 76-80).

Показаннями потерпілої і свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 підтверджується та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 при пограбуванні ОСОБА_5 діяв заздалегідь узгоджено разом із іншою невстановленою особою, що доводить наявність попередньої змови між обвинуваченим та особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Наведені докази в сукупності доводять вину ОСОБА_6 в закінченому замаху на умисне повторне відкрите викрадення за попередньою змовою групою осіб чужого майна, належного ОСОБА_5 , у встановлених місці і часі. Обвинувачений протиправно заволодів майном потерпілої, але реальної можливості розпорядитися ним не мав будучи переслідуваним кинув сумку на місці злочину та був затриманий неподалік місця події. Тобто, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Посилання обвинуваченого на те, що показання усіх свідків, які є працівниками міліції, не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки ці свідки зацікавленні у результативності розслідування злочинів, безпідставні. Свідки ОСОБА_20 і ОСОБА_21 стали безпосередніми очевидцями вчинення грабежу щодо ОСОБА_5 за збігом обставин і участі у досудовому розслідуванні злочину не брали. Свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 дали суду показання щодо обставин повідомлення про вчинення злочину та затримання обвинуваченого і також не брали участі у досудовому розслідуванні даного провадження.

Разом з тим, два протоколи пред`явлення особи для впізнання від 20 січня 2015 року (а.п.115-121) є недопустимими доказами, оскільки отримані з порушенням порядку, визначеного Кримінальним процесуальним кодексом (далі КПК) України.

За змістом ст. 86 - ст. 88 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 228 КПК України визначені основні вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання. Зокрема, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Допитані судом свідки ОСОБА_29 і ОСОБА_11 , дали показання про те, що брали участь як поняті у проведенні двох слідчих дій пред`явлення особи для впізнання з участю ОСОБА_6 . При проведенні обох слідчих дій слідчий пропонував ОСОБА_6 обрати місце серед статистів, ОСОБА_13 обирав і ставав серед статистів, після чого слідчий кожного разу з протоколом у руках виходив з кабінету та повертався через кілька хвилин, при цьому поняті залишалися в кабінеті. Після повернення слідчого до кабінету ОСОБА_6 просив змінити своє місце серед статистів, але йому не дозволили. Після чого до кабінету заходила ОСОБА_27 , під час другого впізнання ОСОБА_30 , і вказували на ОСОБА_13 , як на особу, яка пограбувала потерпілу і якого останній бачив біля свого будинку за кілька днів до пограбування. Крім того, свідок ОСОБА_12 також показав, що на впізнанні статисти були нижчого зросту, аніж ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_29 такої різниці не помітив.

Як слідує з показань потерпілої ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_26 перед пред`явленням для впізнання особи слідчий не опитував їх про зовнішній вигляд і прикмети особи, яка пограбувала потерпілу і яку за кілька днів до пограбування бачив біля будинку свідок ОСОБА_26 . Про прикмети цієї особи вони розповідали слідчому під час допитів за кілька днів до проведення впізнання.

Про такі ж порушення процедури впізнання вказували обвинувачений і його захисник у самих протоколах пред`явлення особи для впізнання.

Такі обставини вказують на те, що при проведенні указаних слідчих дій для дотримання вказаних положень процесуального закону слідчому належало перед пред`явленням особи для впізнання опитати ОСОБА_5 і ОСОБА_26 про зовнішній вигляд і прикмети особи, яка пограбувала потерпілу, вказати ці відомості у протоколі. Для виключення сумнівів щодо можливості спілкування слідчого із ОСОБА_5 і ОСОБА_26 з питань даної слідчої дії поза межами її проведення, - слід було надати можливість ОСОБА_6 зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являлися для впізнання.

Визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання неналежними доказами не впливає на доведеність винуватості обвинуваченого у замаху на вказаний злочин, оскільки безпосередньо у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_26 вказали на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка пограбувала потерпілу і яку за кілька днів до пограбування бачив біля будинку свідок ОСОБА_26 .

Показання потерпілої і свідків послідовні та в сукупності з наведеними доказами доводять винуватість ОСОБА_6 у закінченому замаху на грабіж. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які могли б свідчити про те, що потерпіла і свідки оговорювали обвинуваченого.

Не ґрунтуються на положеннях закону заяви обвинуваченого про порушення передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Обвинувачений після затримання був забезпечений захисником, усі слідчі дії та судовий розгляд відбувалися з участю захисника. У ході розгляду провадження суд допитав свідків як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, обвинуваченому та його захиснику була надана можливість ставити свідкам запитання. Судом вжито заходів для перевірки доводів сторони захисту щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів при встановленні причетних осіб до нападу на потерпілу ОСОБА_5 . Такі доводи свого підтвердження не знайшли.

Обираючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України враховує те, що вчинений ним злочин і замах на злочин належать до категорії тяжких злочинів, обвинувачений молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується як такий, на ім`я якого скарг не надходило, однак схильний до вчинення корисливих злочинів, про що свідчать попередні судимості.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Виходячи з наведеного, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, можливе лише при призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно з постановою Ковельського міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року ОСОБА_6 умовно-достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного на підставі вироку Ковельського міськрайонного суду від 15 березня 2011 року, на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 26 днів. Ухвала набрала законної сили 03 січня 2014 року (а.п.143-144). Злочини, за які ОСОБА_6 засуджується у цій справі, вчинено ним у період умовно-дострокового звільнення, тому на підставі ч. 1, ч. 5 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за сукупністю злочинів, слід частково приєднати покарання за попереднім вироком.

Після набрання вироком законної сили, речові докази необхідно повернути законним володільцям.

Витрати за проведення судової експертизи в сумі 294,84 грн. (а.п.101) відповідно до положень ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлено.

Оскільки обвинуваченому призначається покарання у виді реального позбавлення волі, тому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід слід залишити попередній тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу його затримання з 24 грудня 2014 року.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати винним ОСОБА_6 :

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 15 березня 2011 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з 24 грудня 2014 року.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 84 копійки витрат за проведення судової експертизи.

Після набрання вироком законної сили речові докази: мобільний телефон марки Nokia lumia 630, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 , - повернути потерпілому; чорну шкіряну жіночу сумочку, що передана на зберігання потерпілій ОСОБА_5 - повернути останній.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк, з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1