Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

Іменем України

15 травня 2012 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Андрушкевича С.З.

суддів: Єрещенка А.М., Захарчука С.В.

з участю прокурора: Сидоренка О.П.

засудженого: ОСОБА_2

представника потерпілого: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2011 року

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя. м.Баранівки, вул. Дзержинського, 72, Житомирської області, українця, громадянина України, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_2, військовозобовязаного, не працюючого, раніше не судимого, -

засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов'язано ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи; повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_2 залишено попередній підписку про невиїзд.

Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати за проведення судових експертиз 6959 грн. 04 коп.

Цивільний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду у звязку з поданою заявою.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до ст. 81 КПК України.

Як визнав суд, 02.07.2010 року близько 4-ї години ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1, з пасажирами ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, рухаючись по автодорозі Старокостянтинів Новоград Волинський , на 37 кілометрі , неподалік села Стара Гута Баранівського району Житомирської області, порушив вимоги п.п. 2.3 (б); 10.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем ТОЙОТА КАРІНА, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо транспортної пригоди водій автомобіля ТОЙОТА КАРІНА ОСОБА_5 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми: струсу головного мозку, перелому 23 ребер справа, саден на голові та лівому плечі, а пасажир автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота: розриву печінки, брижі тонкої кишки, що ускладнились внутрішньочеревною кровотечею, закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани на обличчі, саден на ногах.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просив вирок суду скасувати у звязку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а справу направити на додаткове розслідування. Вважав, що висновки експерта у першому та повторному висновках є неповними, необєктивними, непрофесійними. Такі висновки призвели до незаконного визнання винного в аварії ОСОБА_5, який знаходився в стані алкогольного спяніння та дає неправдиві показання, потерпілим.

Сам механізм зіткнення автомобілів, механічні пошкодження на них, на думку засудженого, підтверджують вину ОСОБА_5 у ДТП.

На думку апелянта, досудовим слідством були порушені його права, передбачені ст. 197 КПК України. Суд безпідставно вказав у вироку, що потерпілий ОСОБА_4 та його батьки зацікавлені у визнанні винним ОСОБА_5

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення судово-автотехнічної та транспортно- трасологічної експертизи.

Крім того, як вказував засуджений, суд невірно оцінив маневр його автомобіля як зроблений з неуважності, тому що він не впорався з керуванням.

В апеляції потерпілий ОСОБА_4 просив вирок суду скасувати у звязку з допущенням однобічності та неповноти досудового та судового слідства, не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінально-процесуального закону, а справу направити на додаткове розслідування з метою притягнення до кримінальної відповідальності водія ОСОБА_5 Вказував, що вина ОСОБА_5 підтверджується його показаннями та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, засудженого ОСОБА_2, який міг уникнути зіткнення, але не прийняв необхідних заходів для цього.

На думку потерпілого ОСОБА_4, висновки експерта є неповними, надуманими та такими, що не відповідають матеріалам справи.

Заслухавши доповідача, думку засудженого про задоволення його та ОСОБА_4 апеляцій, міркування прокурора та представника потерпілого в заперечення апеляцій засудженого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляції доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.

На думку колегії суддів, судом при винесенні рішення було вірно взято до уваги висновки автотехнічних експертиз, які узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.07.2010 р. з схемою та фототаблицею до нього, протоколами огляду автомобілів ВАЗ-2107 та ТОЙОТА-КАРИНА, висновком судово-медичної експертизи № 1051 від 21.08.2010 року щодо ОСОБА_4, висновком судово-медичної експертизи № 1053 від 21.08.2010 року щодо ОСОБА_9, протоколом огляду речових доказів від 10.09.2010 року, показаннями потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_15

Зазначеними доказами підтверджується вина засудженого ОСОБА_2, незважаючи на невизнання ним своєї вини та твердження про те, що він робив маневр автомобілем з метою уникнути зіткнення із зустрічним транспортним засобом.

Суд критично поставився до показань рідних засудженого свідків ОСОБА_8, ОСОБА_16, та потерпілого ОСОБА_4,свідка ОСОБА_17, оскільки вони є зацікавленими особами у визнанні винним ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді.

Правильними є твердження суду першої інстанції про те, що між перебуванням водія ОСОБА_5 в стані алкогольного спяніння та виниклою дорожньо-транспортною пригодою немає причинного звязку.

У прямому причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходиться виїзд саме автомобіля ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_2 на смугу зустрічного руху.

Вирішуючи питання щодо заявлених учасниками клопотань під час судового розгляду , суд дотримувався вимог ст. 296, 273 КПК України.

Що стосується покарання, яке суд обрав засудженому, то воно призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про його особу, обставин, які помякшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_2 судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким, невизнання вини, не відшкодування нанесеної злочином шкоди, те, що він вчинив злочин з необережності, позитивні характеристики, думку потерпілих.

Суд призначив ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, застосовуючи ст. ст. 75, 76 КК України, що колегія суддів вважає правильним.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та потерпілого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2012 року щодо ОСОБА_2 без зміни.

Судді: