Номер провадження: 11-кп/785/147/15
Номер справи місцевого суду: 521/7817/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 23.01.2013 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду від 31 березня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , до арешту мешкавшого в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч.1, 115 ч.2 п.1,9 КК України та призначено йому покарання:

- по ст. 115 ч.1 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі;

- по ст. 115 ч.2 п.1,9 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_9 залишено тримання під вартою.

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком місцевого суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за вбивство, тобто умисне протиправне смерті двом особам, з метою приховати інший злочин. Як було встановлено судом першої, інстанції вказані кримінальні правопорушення були скоєні за наступних обставин.

22 січня 2013 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 прийшов до місця свого тимчасового мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час знаходилась його співмешканка ОСОБА_10 , її син ОСОБА_11 , та знайома останнього ОСОБА_12 .

В цей же день, приблизно о 21 годині 20 хвилин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виникла сварка на побутовому грунті, у зв`язку з чим ОСОБА_9 прийняв рішення скоїти вбивство ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_9 вийшов з будинку, та на горищі недобудованого гаражу, розташованого на території вищевказаного домогосподарства, взяв раніше сховану ним невстановлену гладкоствольну зброю 16-го калібру та набої до неї, споряджені шротом.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_9 зайшов з спорядженою бойовими набоями зброєю в спальну кімнату будинку, де в цей час ОСОБА_10 знаходилась в ліжку, та перебуваючи на незначній відстані від неї, здійснив один постріл в співмешканку. В результаті пострілу потерпілій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового наскрізного пошкодження правого передпліччя з розчавленням м`яких тканин, пошкодженням судин і нервів, роздробленням обох кісток передпліччя.

Зрозумівши намір ОСОБА_9 , направлений на умисне протиправне заподіяння їй смерті, ОСОБА_10 піднялась з ліжка та, намагаючись захистити себе, побігла в іншу спальну кімнату будинку, де на той час знаходився її син ОСОБА_11 зі своєю дівчиною ОСОБА_12 .

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця, ОСОБА_9 почав переслідувати ОСОБА_10 по будинку і, коли остання знаходилась вже в отворі вхідних дверей вищевказаної кімнати, знаходячись на незначній відстані від неї, здійснив у ОСОБА_10 другий постріл з невстановленої зброї, в результаті чого завдав їй непроникаюче вогнепальне дробове поранення спини з розчавленням м`яких тканин спини.

Від отриманих вогнепальних пошкоджень ОСОБА_10 впала на підлогу кімнати обличчям вниз та більше не переміщувалась.

У цей же час у ОСОБА_9 , який знаходився біля отвору вхідних дверей спальної кімнати, виник намір на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які перебували в кімнаті будинку, з метою приховати скоєне ним вбивство ОСОБА_10 .

Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_9 перезарядив невстановлену зброю, та здійснив в кожного з потерпілих по одному пострілу.

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_12 , яка знаходилася до нього обличчям, було спричинено вогнепальне дробове сліпе проникаюче поранення грудей.

ОСОБА_11 , який знаходився лівою стороною спини до ОСОБА_9 було спричинено вогнепальне дробове проникаюче сліпе поранення передньої поверхні грудної клітки з лівою сторони.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 впала спиною на підлогу, та більше не переміщалась, а ОСОБА_11 зміг перестрибнути через ліжко, яке знаходилось у кімнаті поруч з ним, та також впав спиною на підлогу.

Впевнившись в тому, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від отриманих поранень не зможуть самостійно переміщуватись, та безперешкодно покинути будинок, ОСОБА_9 відійшов від отвору вхідних дверей спальної кімнати, перезарядив зброю та приблизно через одну хвилину повернувся.

Скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , не змінюючи своє положення, зателефонував у цей час з мобільного телефону до Одеської міської станції швидкої допомоги та повідомив про отримане ним вогнепальне поранення.

Повернувшись до кімнати, з метою доведення до кінця свого наміру, спрямованого на вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , з метою приховати вбивство ОСОБА_10 , підходячи до ОСОБА_10 і ОСОБА_12 на відстань компактної дії дробин, ОСОБА_9 , з вищевказаної невстановленої зброї, почергово здійснив в них по одному пострілу.

Від отриманих проникаючих вогнепальних дробових сліпих поранень настала смерть ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Після цього ОСОБА_9 підійшов до лежачого на підлозі ОСОБА_11 та здійснив у нього два постріли, в результаті чого останній отримав вогнепальне дробове проникаюче сліпе поранення передньої поверхні черевної стінки зліва. Від отриманих вогнепальних дробових проникаючих сліпих поранень настала смерть ОСОБА_13 .

Впевнившись в тому, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не подають ознак життя, ОСОБА_9 вийшов в коридор будинку, де переодягнувся, забрав невстановлену вогнепальну зброю, гільзи від патронів, особисті речі і документи.

Після цього, з метою приховування скоєного ним злочину, вийшов з будинку зачинивши на ключ вхідні двері і з місця пригоди зник.

Будучи не згодним з вироком суду, захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, адвокат ОСОБА_7 стверджує, що по даному кримінальному провадження була допущена однобічність та неповнота досудового та судового слідства, які призвели, на його думку, до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Не погодившись із вироком суду, обвинувачений подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати його за відсутністю прямих доказів його вини та мотиву злочину.

Крім того, ОСОБА_9 вказує в апеляційній скарзі на те, що вирок суду має бути скасований через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачений посилається в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги та не надав оцінки суперечливим доказам по справі, а саме, що судом не взяті до уваги результати експертиз №174 від 06.03.2013 р., №23 від 18.03.13 р., №22 від 19.04.13 р., №31-д від 25.02.13 р., №52Д від 24.04.13 р., №110 від 06.03.13 р., №338-21 від 10.04.13 р., №45-Б від 19.0213 р., №120 від 10.04.13 р., №236 від 25.02.13 р., які вказують на його непричетність до вказаного злочину.

Посилаючись при цьому на експертизу №174 від 06.03.13 р., ОСОБА_9 стверджує, що сліди дифеніламіну знайдені у нього на лівій руці, тому що він збирав гільзи, а на волоссі, тому що торкався свого волосся.

При цьому ОСОБА_9 вважає, що:

- в показаннях ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на які посилається у вироку суд, не містяться прямі докази по справі;

- показання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вважає такими, що відповідають дійсності та характеру його відносин з ОСОБА_10

- а показання свідка ОСОБА_18 неправдивими та суперечливими.

Також обвинувачений в апеляційній скарзі стверджує, що взяти на себе вину у вбивстві його змусив чоловік у масці, погрожуючи вбивством його ( ОСОБА_9 ) сім`ї. А вже в доповненнях до своєї апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що людиною у масці був саме ОСОБА_19 , з яким були конфлікти у нього та у загиблих.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_9 вказує, що:

- всі показання на досудовому слідстві з нього вибивали силою працівники районного відділу міліції, і він повністю від них відмовився в судовому засіданні;

- під час затримання йому не було роз`яснено права та не надано захисника;

- він просив вести судовий процес російською мовою, в чому йому було відмовлено;

- адвокатом на досудовому слідстві, а також в суді йому не було надано належної юридичної допомоги;

- ні судом, ні слідством не встановлена зброя, з якої було скоєно вбивство та на те, що не призначалась експертиза місця зберігання вказаної зброї.

Також обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що судом не вірно встановлено порядок падіння тіл в результаті скоєння вбивства, посилаючись при цьому на фото №29,30 на а.с.56 в томі №1, та стверджує, що вбивства матері на очах у сина не було, оскільки ОСОБА_10 , на його думку лежить на кінцівках ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в зв`язку з чим приходить до висновку, що вона впала остання, а не перша.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Вина ОСОБА_9 у скоєнні злочину, за який його засуджено, підтверджується матеріалами провадження, які були добуті в період досудового розслідування та у повному обсязі перевірені під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 370 ч. 3 КПК України суд обґрунтував вирок об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин вказаного кримінального провадження, а тому доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_9 про те, що вирок суду має бути скасований через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними.

Доводи ОСОБА_9 про те, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення недоведена спростовуються наступними доказами.

Так свідок ОСОБА_22 поясняла суду, що 22.01.2013 року її сестра - ОСОБА_23 пішла до ОСОБА_11 . В той же день о 22 час.30 хв., а також на наступний день біля сьомої години ранку, вона телефонувала сестрі, але та не відповідала. Біля дев`ятої ранку їй подзвонив батько та сказав, що ОСОБА_24 померла.

Потерпіла ОСОБА_8 поясняла, що її дочка - ОСОБА_25 , в день вбивства сказала, що піде з ОСОБА_11 погуляти до міста. Що дочка була у ОСОБА_11 дома - вона не знала,. Останній раз вона дзвонила дочці в день вбивства о 20 годині і та сказала, що все добре. В подальшому вона взнала, що її дочку вбито.

Потерпіла ОСОБА_15 (донька ОСОБА_10 ), поясняла в судовому засіданні, що вона просила мати, щоб та їй зателефонувала о шостій годин ранку 23.01.2013 року. Після того як мати не вийшла на зв`язок, вона зателефонувала ОСОБА_26 та попросила його піти до будинку матері та взнати, чому з нею нема зв`язку. В подальшому від ОСОБА_27 вона взнала, що мати та брата було вбито.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_9 , про те, що показання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на які послався суд у вироку, не містять прямих доказів по справі, не є підставою для скасування чи зміни вироку. В своїх показаннях вказані особи лише характеризують потерпілих і обвинуваченого та розповідають, що їм відомо про стосунки між останніми.

Показання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_9 , з якими він погоджується, також містять у собі лише інформацію про стосунки між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні поясняв, що о 7 годині ранку йому зателефонувала ОСОБА_29 з проханням зайти в будинок її матері, так як ніхто не бере трубку. Коли він пішов до будинку і постукав у двері йому ніхто не відчиняв. Підійшовши до вікна він побачив, що у домі працює телевізор. В цей час ОСОБА_30 сказала йому, щоб він вибив двері, що він і зробив. Ввійшовши до будинку він побачив буру пляму на ліжку, потім вийшов у коридор та зайшов у іншу кімнату, де побачив трупи, після чого вибіг з будинку і викликав міліцію та швидку допомогу.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події (т.1 а.с.9-83), яким являвся приватний одноповерховий будинок АДРЕСА_2 , під час огляду будинку були виявлені трупи ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з наявністю проникаючих вогнепальних дробових поранень, зафіксовано їх місце розташування в будинку, а також з місця події було вилучено речові докази, перелік яких вказано у протоколі.

Відповідно до висновків експерта:

- № 18-326/13 (т.3 а.с.127-133), у ОСОБА_10 були виявлені тілесні пошкодження у вигляді вогнепального пошкодження правого передпліччя з його роздробленням і проникаючого вогнепального пошкодження поперечної області з пошкодженням органів черевної порожнини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Непроникаюче вогнепальне поранення спини має ознаки легкого тілесного ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я. Смерть ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленими у неї вогнепальними дробовими пораненнями поперечної області, з пошкодженням органів черевної порожнини, правого передпліччя, і настала від шоку.
- № 16-324/2013 (т.3 а.с.66-176), у ОСОБА_31 виявлені пошкодження, у вигляді вогнепальних дробових проникаючих сліпих поранень грудної клітини і живота з ушкодженнями внутрішніх органів і крововиливом в ліву плевральну і черевну порожнини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_13 знаходиться в прямому причинному зв`язку з вогнепальними дробовими проникаючими сліпими пораненнями грудної клітини і живота. Безпосередньою причиною смерті став шок.

- № 17-325/2013 (т.3 а.с.108-115), у ОСОБА_12 виявлені поранення, проникаюче в ліву плевральну порожнину, та поранення, проникаюче в черевну і праву плевральну порожнини, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Пошкодження у вигляді садини лівого передпліччя має ознаки легких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючими вогнепальними сліпими дробовими пораненнями грудей і живота, з ушкодженнями міжреберних м`язів, лівої легені, перикарда, 9,8-го правих ребер, міжреберних м`язів, правого купола діафрагми, печінки, шлунка з крововиливом в ліву плевральну порожнину і черевну порожнину. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 став шок.
Згідно з висновками експерта № № 66, 67, 68, з моменту спричинення пошкоджень до моменту смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пройшов дуже короткий проміжок часу, який обчислюється в хвилинах, що в любому випадку не дозволило б почати та здійснити хірургічне лікування постраждалих. Таким чином, навіть в випадку своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги потерпілим зберегти їм життя було б неможливо (т.5 а.с. а.с. 38-55, 65-79, 88-98).

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснила, що 22.01.2013 р. приблизно о 21:30 вона зустрілася на вулиці Першій Виноградній в районі розташування будинку № 11 з ОСОБА_9 , який агресивно на неї подивився та підтримував під курткою якийсь предмет. Про вказане вона розповіла своїй матері, якій телефонувала з цього ж місця.

Доводи ОСОБА_9 про те, що показання свідка ОСОБА_18 є неправдивими та суперечливими безпідставні, оскільки вони перевірялися як на досудовому слідстві, під час якого було перевірено телефон ОСОБА_18 , та з`ясовано, що вона дійсно знаходилась у вказаний час в зазначеному місці та телефонувала своїй матері, так і в судовому засіданні, та обґрунтовано не були визнані недопустимими.

На підставі ухвали від 24.01.2013 р. ОСОБА_9 було затримано, в цей же день йому було повідомлено про підозру, та у нього були отримані зразки для проведення експертиз.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_9 про те, що під час його затримання йому не було роз`яснено права та не надано захисника колегія суддів вважає надуманими. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 було затримано 24.01.2013 р. о 10 год. 30 хв. (т.2 а.с. 105-106), в цей же день йому був наданий захисник (т.2 а.с. 107-110), у присутності якого ОСОБА_9 24.01.2013р. (у той же день) було повідомлено про підозру о 14 год.40 хв. (т.2 а.с. 113-114) та роз`яснено його процесуальні права. В подальшому захисник приймав участь під час проведення усіх процесуальних дій по кримінальному провадженню.

Доводи ОСОБА_9 про те, що адвокати не надавали йому кваліфіковану допомогу є безпідставними та голослівними, а тому колегія суддів вказане твердження оцінює як спробу ОСОБА_9 уникнути покарання за скоєні ним особливо тяжкі злочини. Більш того про вказані обставини ОСОБА_9 заявив лише при написанні апеляційної скарги.
В подальшому з ОСОБА_9 було проведено слідчий експеримент, який зафіксовано протокольно з доданням до протоколу ілюстрованих таблиць (т.3 а.с.44-66) та відеозапису. Під час судового розгляду судом був переглянутий відеозапис вказаної процесуальної дії, на якому було зафіксовано, що ОСОБА_9 , без будь якого на нього тиску, визнавав у повному обсязі свою вину в скоєні інкримінуємого йому злочину, а також показував на місці події, та у всіх подробицях розказував при яких обставинах він скоїв вбивство трьох осіб з вогнепальної зброї. З емоцій ного стану ОСОБА_9 , який зафіксовано на відеозаписі, видно як він плаче, розказуючи про вбивства, а показання при цьому дає добровільно, послідовно, та без будь якого тиску на нього.

Про те, що саме ОСОБА_9 скоїв вбивства потерпілих, беззаперечно свідчить також той факт, що під час слідчого експерименту на місці, яким було подвір`я буд. АДРЕСА_2 , він впевнено показав, де на горищі гаражу зберігалася зброя з якої він вчинив злочини, при чому особи які приймали участь у проведенні слідчого експерименту, і в першу чергу співробітники міліції, йому на це не вказували, як і на обставини скоєного злочину.

Так ОСОБА_9 , піднявши на горищі гаражу з полу таз, показав, що під ним в підлозі не було прибито кусок дошки, і саме через вказаний отвір між стелею гаража та підлогою горища він поклав туди обріз рушниці. Крім того обвинувачений розказав, що обріз рушниці був двоствольним зробленим з горизонтальної мисливської рушниці.

У колегії суддів немає сумніву у тому, що схованку на горищі гаражу зробив особисто ОСОБА_9 , оскільки саме він будував гараж, а тому окрім нього ніхто не міг знати про її розташування.

Потім, ОСОБА_9 показав на місці та послідовно розказав як він скоював вказаний злочин.

Так ОСОБА_9 розказував, як він зарядивши обріз пішов до будинку. З його слів, ОСОБА_21 був у своїй кімнаті, а ОСОБА_32 лежала у ліжку в іншій. Залишивши коробку з патронами на столі у коридорі, він з обрізом зайшов у кімнату до ОСОБА_33 і запитав, скільки вона може його ганьбити, чи стріляв у ОСОБА_34 в цій кімнаті не пам`ятає, але стверджує, що вона побігла в кімнату до ОСОБА_21 . Далі ОСОБА_9 показав, що він теж послідував за ОСОБА_10 . В кімнаті ОСОБА_11 він показав як були розташовані його руки при пострілах, а саме, що правою рукою він тримав рукоятку та спусковий кручок обрізу, а лівою рукою тримав цивйо біля зрізу стволів двоствольного обрізу мисливської рушниці, та детально розповів, що відкривши двері він прицілився та стрельнув. Розповів де стояла ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потім сказав, що спочатку вистрелив у того хто стояв справа, а потім того хто зліва, потім відчув повне помутніння. Прийшовши в себе, побачив гільзи на столі, коли заглянув в кімнату побачив три трупи. При цьому ОСОБА_9 показав як були розташовані трупи, та на запитання слідчого пояснив, що він сказав так, як це було в його свідомості і бачив їх розташування через двірний отвір, після вбивства він пояснив, що переодягнув светр так як з нього виділявся запах пороха.

У тому, що ОСОБА_9 давав під час слідчого експерименту правдиві показання про те, як він скоїв вказаний злочин, детально розповідаючи в якому місці будинку він здійснював постріли в потерпілих, в колегії суддів немає сумнівів, оскільки його показання у повному обсязі співпадають з висновком експерта № 120 від 10.04.2013 р., в якому експерт відобразив орієнтовану схему послідовності скоєння злочину (т.5 а.с. 109-130).

У вказаному висновку експерт відобразив, що пошкодження на одежі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_12 з`явились при пострілах з гладкоствольної зброї з близької дистанції, свинцовим шротом, на що вказує наступне: відсутність слідів термічної дії в окружності пошкоджень, виявлення інтенсивних слідів свинцю в краях пошкоджень і наявність рентген контрастних включень на рентгенограмі в області по краям пошкоджень.

При цьому експерт допустив, що перший постріл був зроблений в спальні ОСОБА_10 в неї, а саме в її праву руку, коли та знаходилась в ліжку, після чого ОСОБА_32 перейшла з своєї спальні, через кухню (про що свідчить накладення крові по її ходу). Орієнтовно, при русі в спальню ОСОБА_11 був зроблений другий постріл в ОСОБА_10 , а саме у спину, в момент спричинення якого ОСОБА_10 намагалася уклонитися, на що вказують морфологічні ознаки пошкоджень після другого пострілу. Скоріш за все ОСОБА_10 впала та більш не рухалася. Потім, скоріш за все, було зроблено по одному пострілу в ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .. Після чого ОСОБА_12 упала на підлогу, а саме на спину і більш не рухалась, а ОСОБА_11 зміг перескочити через ліжко, про що свідчить факт наявності одного кросівка у стола, а другого на ліжку і при цьому на кросівках є кров. Після чого, вказує експерт, злочинець, скоріш за все, відлучився (ймовірно для перезарядки зброї), що дало змогу ОСОБА_11 здійснити телефонний дзвінок, він намагався викликати швидку допомогу. Орієнтовно через одну хвилину злочинець повернувся, на що також вказують дані експертизи відео-звукозапису і ймовірно здійснив ще по одному пострілу в ОСОБА_12 і ОСОБА_10 , а після чого здійснив ще два постріли в ОСОБА_11 (в грудь та чрево);

Приймаючи рішення про те, що ОСОБА_9 давав під час слідчого експерименту правдиві показання про скоєння ним злочину, колегія суддів звертає увагу на той факт, що з ОСОБА_9 було проведено слідчий експеримент 25.01.2013р. , а експерт зробив свій висновок лише 10.04.2013р. Вказане свідчить про те, що до висновку експерта, ніхто крім ОСОБА_9 не міг знати про послідовність вчинення пострілів у потерпілих.

Більш того, факт вчинення останнього пострілу саме в ОСОБА_11 підтверджується змістом роздруківки звукозапису розмови між ОСОБА_11 та черговою на швидкій допомозі, яка відбулася 22.01.2013р. о 21:28 (висновок експертизи відео-звукозапису № 667/07 від 01.03.2013р.), яка була предметом дослідження в суді першої інстанції (т.4 а.с.80-82).

Вищевикладені обставини свідчать про навмисне перекручення фактів обвинуваченим, які він виклав в апеляційній скарзі зазначаючи, що судом не вірно встановлено порядок падіння тіл в результаті скоєння вбивства, оскільки вбивства матері на очах у сина не було, оскільки ОСОБА_10 , на його думку лежить на кінцівках ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в зв`язку з чим приходить до висновку, що вона впала остання, а не перша, та не впливають на добуті докази його вини у скоєнні злочинів.

Доводи ОСОБА_9 про те, що сліди дифеніламіну знайдені у нього на лівій руці залишилися тому, що цією рукою він збирав гільзи, а на волоссі, тому що торкався свого волосся, спростовуються висновком експерта №174 від 06.03.2013р.(т.4 а.с. 59-64), про те що на наданих на дослідження змивах долонної поверхні лівої руки, та на зрізах волосся з лобної частини голови, відібраних у ОСОБА_9 міститься дифеніламін.

Крім того, у вказаній експертизі зазначено, що наявність дифеніламіну характерна для пострілів з використанням нитроцелулозних порохів.

Експерт ОСОБА_35 , який складав вказаний висновок, в засіданні суду першої інстанції пояснив, що сліди на волосі у ОСОБА_9 характерні лише для особи яка самостійно виконувала постріли, або знаходилася в безпосередній близькості від особи, яка здійснювала постріл. Дифеніламін може залишитися на руці тільки у особи яка самостійно здійснювала постріл.

У колегії суддів не виникає сумнівів що наявність дифеніламіну на лівій руці та на волоссі у ОСОБА_9 пов`язана саме з пострілами останнього у потерпілих, оскільки під час слідчого експерименту ОСОБА_9 показав, що при пострілах в потерпілих, правою рукою він тримав рукоятку та спусковий крючок обрізу, а лівою рукою тримав цивйо, тобто біля зрізу стволів двоствольного обрізу мисливської рушниці.
Крім того, під час слідчого експерименту ОСОБА_9 пояснював, що після пострілів в потерпілих він переодягав светр так як від нього тхнуло порохом, показавши при цьому звідки він взяв светр в який переодягнувся.

Доводи ОСОБА_9 про відсутність доказів його вини з посиланням на те, що ні досудовим слідством, ні судом не встановлена зброя з якої було скоєно вбивство, та про не призначення експертизи місця зберігання вказаної зброї, також не є підставою для визнання відсутності доказів вини ОСОБА_9 у вбивствах потерпілих та скасування у зв`язку з цим вироку.

Так під час проведення досудового слідства було встановлено, що злочин ОСОБА_9 було вчинено невстановленою гладкоствольною зброєю 16-го калібру та набоями до неї, спорядженими шротом. Про таку ж зброю розповідав обвинувачений під час проведення слідчого експерименту, та даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Що стосується призначення експертизи місця зберігання вказаної зброї, то слідчий, який проводив досудове слідство, не визнав це за необхідне.

Не призначення ж експертизи місця зберігання вказаної зброї, яке слідчий не визнав за необхідне, не спростовує вину ОСОБА_9 у вчиненні вбивств потерпілих.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі ОСОБА_9 , що він давав показання під тиском, то вони спростовуються наступним:

- ОСОБА_9 після затримання був оглянутий медпрацівником і на його тілі не було виявлено будь-яких тілесних ушкоджень;

- пояснити яким саме чином на нього здійснювався тиск з боку правоохоронних органів, в судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_9 відмовився;

- Згідно висновку експерта № 2192 від 07.05.2013р. (т.6 а.с. 83-86) на відеозаписах допиту підозрюваного ОСОБА_9 та проведення з ним слідчого експерименту немає ознак психічного тиску на нього зі сторони особи, що його допитувала чи третіх осіб. При цьому експертом вказано, що ОСОБА_9 на відезописах знаходиться в звичайному емоційному стані, в його поведінці немає ознак, що на нього здійснювався вплив, який міг би відобразитися на об`єктивності його показань.

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції він впізнав особу, яка примусила його збирати гільзи та робити постріли вказав на ОСОБА_19 колегія суддів вважає також безпідставними, та носять надуманий характер, оскільки вказана версія обвинуваченого була ретельно перевірена судом першої інстанції і свого підтвердження не знайшла.

Крім того, згідно з актом № 39 від 02.04.2013р., ОСОБА_9 при затриманні дав свідчення про визнання вини у злочині скоєному 22.01.2013р., при цьому будучи в експертному відділенні розказав нову, вигідну для себе, але маловірогідну версію, а в подальшому зовсім відмовився від дачі пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України. При цьому, як вказують експерти в своєму акті, не раніше вимовлені ним версії, ні відмови від співробітництва з експертами, не були пов`язані з будь-якими хворобливими переживаннями чи провалами у пам`яті у підслідного, а носили ознаки захисно - установчої форми поведінки, що саме по собі не може розглядатись в рамках душевного розладу.

В зв`язку з цим, експертами зроблено висновок, що посилання ОСОБА_9 на те, що він не пам`ятає окремих моментів подій, що цікавлять слідство, зміна свідчень за період перебування в експертній установі та форми захисту не пов`язані у ОСОБА_9 з якими-небудь хворобливими переживаннями, психопатологічними розладами, а є проявом захисно установчої форми поведінки, що не позбавляє його можливості в повній мірі розуміти фактичне значення скованих ним діянь, правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження та давати про них пояснення (т.4 а.с. 236-251).

Згідно акту судово-психологічної експертизи від 11.04.2013 року, ОСОБА_9 на момент скоєння злочину не знаходився у стані фізіологічного афекту, не знаходився у будь-якому емоційному стані, який би міг здійснити вплив на його психічну діяльність (т. 5 а.с. 146-157).

Посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі щодо його непричетності до вказаного злочину, в підтвердження чого він звертає увагу на результати експертиз, які досліджувались судом першої інстанції (№23 від 18.03.13 р., №22 від 19.04.13 р., №31-д від 25.02.13 р., №52Д від 24.04.13 р., №110 від 06.03.13 р., №338-21 від 10.04.13 р., №45-Б від 19.0213 р., №120 від 10.04.13 р., №236 від 25.02.13 р.) - є неспроможними, оскільки вказані експертизи як і інші проведені експертизи, які містять прямі докази вини ОСОБА_9 у вчиненні вбивств потерпілих, проводилися з ціллю всестороннього, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин по справі, та не спростовують його вини у скоєному.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на той факт, що він просив вести судовий процес російською мовою, а не українською не є підставою для скасування вироку, оскільки згідно зі ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Суддя забезпечує учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача.

Як вбачається з журналів судових засідань судом першої інстанції було забезпечено право ОСОБА_9 виступати у судді іншою мовою, а саме російською.

Більш того, ні з журналів судових засідань, ні з апеляційної скарги ОСОБА_9 не вбачається, що українська мова є для нього не зрозумілою, і тому під час судового розгляду не поставало питання про залучення перекладача, про що обвинувачений не ставив питання та не наполягав на цьому.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_9 є українцем, уродженцем м. Житомир, та фактично весь час проживав на території України, а тому не розуміти українську мову він не може.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_9 про те, що йому не було роз`яснено право на розгляд кримінального провадження судом присяжних, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи (т.7 а.с. 17) міститься письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому ОСОБА_9 про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних. У вказаному роз`ясненні вказано, що клопотання обвинуваченого про розгляд кримінального провадження судом присяжних може бути заявлено ним під час підготовчого судового засідання. Як вбачається з журналу судового засідання, такого клопотання, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 не заявляв (т.7 а.с. 28-30).

Що стосується апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого, то колегія суддів приходить до висновку про те, що вона не підлягає задоволенню, оскільки містить в собі вимогу скасування вироку з направленням справи на додаткове розслідування, що не передбачено діючим КПК України.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ст. ст. 115 ч.1, 115 ч.2 п.1,9 КК України, так як він скоїв вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та вбивство, тобто умисне протиправне смерті двом особам, з метою приховати інший злочин.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , відповідно до вимог положень ст.65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так суд врахував цинізм з яким ОСОБА_9 скоїв вбивство ОСОБА_10 , а саме на очах у її сина, і в подальшому скоїв його вбивство, та його дівчини.

Окрім того, суд першої інстанції врахував зневажливе ставлення до потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та відсутність будь-якого каяття, за скоєне вбивство трьох осіб, з двома з яких він проживав не один рік сім`єю.

При цьому призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції не встановив обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах встановлених у санкціях статтей, із застосуванням ст. 70 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду від 31 березня 2014 року, яким ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за скоєння злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч.1, 115 ч.2 п.1,9 КК України та призначено йому покарання: по ст. 115 ч.1 КК України у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі; по ст. 115 ч.2 п.1,9 КК України у вигляді довічного позбавлення волі, згідно ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4