У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Таран Т.С., Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 29 травня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції на судове рішення щодо ОСОБА_1

За вироком Балтського районного
суду Одеської області від 27 січня 2006 року ОСОБА_1, 1977 року народження,
громадянин України, не судимий,

засуджений:
за ст. 296 ч.2 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ст. 186 ч.3
КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_1 суд визначив
остаточне покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 6 місяців.

За цим же вироком засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо яких вирок у
касаційному порядку не оскаржується.

Суд постановив стягнути із засуджених в солідарному порядку на користь ОСОБА_4
- 1 765 грн. матеріальної шкоди і 3 000 грн. моральної.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2006 року вирок
відносно ОСОБА_1 змінено: на підставі ст. 75 КК України постановлено звільнити
його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на 4 роки 6
місяців з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 28 липня 2004 року, приблизно з 03
год. до 03 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, на пероні
ст. Балта в с. Беліно Балтського району Одеської області, він вчинив
хуліганські дії спільно із засудженими по даному епізоду іншим вироком ОСОБА_5
і ОСОБА_6 Зокрема, засуджений ОСОБА_1, підійшовши до потерпілого ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, які лежали на лавці, безпричинно скинув їх на землю, висловлюючись при
цьому нецензурною лайкою, а потім із хуліганських спонукань почав застосовувати
до них фізичне насильство. Коли ОСОБА_8, звільнившись від захвату ОСОБА_1,
побіг по перону в сторону будівлі чергового по станції, засуджений ОСОБА_1
безпричинно побив ОСОБА_7 У цьому також прийняли участь ОСОБА_5 з ОСОБА_6, які
підтримали хуліганські дії ОСОБА_1 Після того, як ОСОБА_7 утік від них і зайшов
до зали очікування залізничного вокзалу, засуджені його наздогнали і продовжили
бити. В результаті цього побиття потерпілий ОСОБА_7 отримав легкі тілесні
ушкодження.

Крім того, в ході вчинення хуліганства, ОСОБА_1, із застосуванням
насильства, яке не було небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого ОСОБА_7,
відкрито викрав майно потерпілого на загальну суму 2 925 грн.

25 вересня 2005 року, приблизно о 04 год., ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою з іншими засудженими ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, через вікно проникли до будинку потерпілого ОСОБА_4, що проживав по
АДРЕСА_1. Застосовуючи до потерпілого насильство, яке не було небезпечним для
його життя чи здоров'я, засуджені відкрито заволоділи майном ОСОБА_4 на
загальну суму 2 496 грн. 65 коп., заподіявши потерпілому легкі тілесні
ушкодження.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування ухвали
апеляційного суду щодо ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність призначеного
покарання із застосуванням ст. 75 КК України тяжкості злочину та особі
засудженого через м'якість.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у касаційному поданні
прокурора, колегія суддів вважає, що це подання слід задовольнити виходячи із
наступного.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів
за перелічених у вироку обставин відповідають дослідженим у судовому засіданні
доказам і не оспорюються у касаційному поданні. Кваліфікація дій засудженого за
ст.ст. 296 ч.2, 186 ч.3 КК України прокурором також не оспорюється.

Що стосується викладених у поданні прокурора доводів стосовно
невідповідності призначеного ОСОБА_1 покарання особі засудженого та тяжкості
вчинених ним злочинів, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Зокрема, як видно із мотивувальної частини ухвали апеляційного суду,
обґрунтованими є посилання прокурора на те, що приймаючи рішення про звільнення
засудженого від призначеного покарання з випробуванням, апеляційний суд не
врахував, що ОСОБА_1 перебуваючи на підписці про невиїзд по обвинуваченню у
вчиненні передбачених ст.ст. 296 ч.2, 186 ч.2 КК України злочинів, знову вчинив
злочин, передбачений ст. 186 ч.2 КК України. Крім того, епізоди від 28 липня
2004 року були вчинені ОСОБА_1 у стані алкогольного сп'яніння, що судом першої
інстанції було визнано як обставину, що обтяжує покарання, а епізод від 25
вересня 2005 року, за ініціативою ОСОБА_1, спільно з іншими засудженими було
вчинено щодо особи похилого віку.

Сумнівними і такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам,
є посилання апеляційного суду, при мотивуванні необхідності призначення ОСОБА_1
покарання не пов'язаного з позбавленням волі, на його роль та ступінь участі
при скоєнні зазначених у вироку неправомірних дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню за м'якістю призначеного засудженому покарання із
застосуванням ст. 75 КК України, а справа - направленню на новий апеляційний
розгляду.

Під час цього розгляду, апеляційному суду слід розглянути подані на вирок
апеляції, прийняти законне та обґрунтоване рішення з викладенням в ухвалі
відповідних мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який приймав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 вересня
2006 року щодо ОСОБА_1скасувати, а справу направити на новий апеляційний
розгляд у той же апеляційний суд.

Судді:

Таран Т.С.
Школяров В.Ф.
Федченко О.С.