Єдиний унікальний номер 725/3624/15-к
Номер провадження 1-кп/725/161/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Чернівці угоду про визнання винуватості по кримінальному проваджені зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000112 від 17.11.2014 року, укладену між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, українцем, уродженцем м.Новодністровськ, Сокирянського району, Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 у вересні 2014 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_5 з 25.02.2014 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника 2 відділення 2 взводу 1 аеромобільно-десантної роти у військовому званні «солдат»
Положенням ст.ст.17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон) передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Законом України «Про оборону України», зокрема статтею 17 передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно з законодавством.
Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «солдат», ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11,16, 17, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Проте, 30 вересня 2014 року біля восьмої години солдат ОСОБА_5 всупереч наведених вимог законодавства, не бажаючи проходити військову службу, з метою тимчасово ухилитися від її проходження, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, не погоджуючи свої дії з командуванням та не одержавши дозволу командира (начальника), самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 і за місцем проходження військової служби був відсутній більше одного місяця.
Водночас, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 червня 2015 року №123 солдат військової служби за контрактом ОСОБА_5 30 червня 2015 року прибув в розташування військової частини НОМЕР_1 і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Таким чином, кулеметник 2 відділення 2 взводу 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 17, 127, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 30 вересня 2014 року біля восьмої години самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , та вибув у невідомому напрямку до 30 червня 2015 року.
Таким чином, аналізуючи всі наведені вище докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.407 ч.3 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Під час підготовчого судового засідання від прокурора військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 надійшла угода про визнання винуватості, укладена 30.06.2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Крім того, під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 узгодили міру покарання останньому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.3 ст.407 КК України щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вказував на те, що вказана угода про визнання його винуватості укладена ним із прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи вищевикладене, суд переконався, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та може бути затверджена судом.

Так, відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_5 , згідно ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчиненим правопорушенням шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття у вчиненні злочину; особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, приймав участь у проведенні антитерористичної операції.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.100, ч.1 ст. 314, ч.4 ст.469, ст.ст. 472, 473 ч.2, п.п.1, 3, 4 ч.4 ст.474 та ст.475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.06.2015 року у кримінальному провадженні за №725/3624/15-к, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000112 від 17.11.2014 року, укладену між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень у дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1