ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

10 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

За вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку м. Кролевець Сумської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ст. 166 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців та покладенням на неї обов'язків, передбачених пунктами 2-3 ст. 76 КК України.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, будучи матір'ю новонародженої дитини - ОСОБА_2, у порушення вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України та статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», перебуваючи за адресою АДРЕСА_1, у період із 17 по 31 грудня 2013 року, усвідомлюючи, що забрала із пологового будинку недоношену дитину, злісно не виконувала обов'язки по догляду за нею, не вжила заходів щодо її лікування, не забезпечила їй достатнього рівня медичної допомоги, а саме не викликала лікаря та не з'явилась до нього на прийом, що призвело до тяжких наслідків, оскільки внаслідок гострої респіраторної інфекції дихальних шляхів, що супроводжувалась розвитком пневмонії, яка ускладнилась дихальною недостатністю, 01 січня 2014 року настала смерть дитини.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону при призначенні покарання. Вважає, що апеляційний суд усупереч вимог ст. 419 КПК України не обґрунтував належним чином рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора та спростування її доводів. Зазначає, що суд не дав оцінки тяжкості злочину, його наслідкам, наявності даних, що негативно характеризують особу ОСОБА_1, зокрема, зловживання спиртними напоями, внаслідок якого вона перебуває на обліку у лікаря-нарколога.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Прокурором не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 166 КК України, а також не наводяться доводи щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування або зміни постановлених судових рішень.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер вчиненого злочину, віднесеного до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу засудженої, зокрема те, що вона раніше не судима, має утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_1, які за змістом були аналогічними доводам касаційної скарги, дійшов висновку про те, що вирок суду в частині призначення покарання є обґрунтованим та не знайшов підстав для постановлення нового вироку, як про це зазначав вимогу прокурор.

На думку колегії суддів, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину та конкретні обставини справи, беручи до уваги дані про особу ОСОБА_1, яка раніше не судима, має позитивні характеристики, утримує малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненому щиро розкаялася, висновок суду про її звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином мотивована, а доводи прокурора ретельно перевірені й спростовані.

Таким чином, призначене засудженій ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженою, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5