АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці 20 березня 2007 р.
колегія судців судової палати у кримінальних

справах
Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Підгорної
С.П.

суддів Горецької
C.O.

Гончарука Г.М.

за
участю прокурора Слюсарюк
Р.Л.

та
адвокатів Ткаченка
О.В.

ОСОБА_3

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_4 та в його інтересах адвоката ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_2 в інтересах
засудженого ОСОБА_1 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 02
січня 2007 року.

Цим
вироком: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження,
уродженець та мешканець м. Чернівці, українець, громадянин України, з середньою
освітою, одружений, не працюючий, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше
не судимий, -

·
засуджений за ст.
186 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 (три) роки
позбавлення волі;

·
засуджений за ст.
189 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 2 (два) роки
позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_1 покарання в
виді трьох років позбавлення волі з відбуттям покарання у
кримінально-виконавчій установі.

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, уродженець та мешканець м. Чернівці, українець, з
професійно-технічною освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину,
не працюючий, раніше судимий вироком Садгірського районного суду м. Чернівці
від 22.11.2003 року за ст. 307 ч.І, 75

Справа №
11-101/07р. Головуючий
у І інстанції Галузінський А.Д.

Категорія: ст.
ст. 186 н.2,189 ч.2 Доповідач:
Гончарук Г.М.

КК України

КК України, цим же судом 27.07.2004 року за ст. 309 ч.2
КК України на два роки позбавлення волі, звільнений згідно Закону України «Про
амністію», цим же судом 31.07.2006 року за ст. 296 ч.І, 69 КК України у виді
штрафу в сумі 850 грн.,-

- засуджений за
ст. 186 ч.2 КК України на 4 (чотири) роки і шість

місяців позбавлення волі;

- засуджений за ст. 189 ч.2 КК України на 3
(три) роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70
КК України за сукупністю злочинів, шляхом

поглинання менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено ОСОБА_4 покарання в виді чотирьох років і шість місяців
позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ст.
71 КК України міра покарання по даному вироку та по вироку Садгірського
районного суду м. Чернівці від 31.07.2006 року, визначено до самостійного
виконання.

Міра запобіжного
заходу залишена утримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 вираховувати з 11.09.2006 року.

Згідно з вироком
суду ОСОБА_1 та ОСОБА_4визнані винними та засуджені за те, що вони за
попередньою змовою між собою 11 вересня 2006 року біля 4 год. 30 хв.,
знаходячись біля приміщення будівлі «Лазня», розташованого АДРЕСА_1, де під час
розпиття спиртних напоїв з потерпілим ОСОБА_5 відвели останнього за приміщення
будівлі та застосовуючи до нього насильство, що не є небезпечним для його
життя, відкрито заволоділи грошима потерпілого в сумі 990 грн.

Крім цього,
засуджені за попередньою змовою між собою, вимагали у потерпілого ще 200
доларів США. ОСОБА_5,
сприймаючи реально погрози засуджених та побоюючись, що вказані особи
продовжать застосування до нього насильства, пообіцяв привести їм з дому
вищевказану суму на що останні дали згоду.

Захисник ОСОБА_3
в апеляції просить вирок суду скасувати, та перекваліфікувати дії ОСОБА_4 на
ст. 125 КК України та пом'якшити міру покарання.

Захисник вважає,
що вирок суду ґрунтується на припущеннях, що у справі відсутні докази, які би
вказували на вчинення ОСОБА_4 даних злочинів.

Вважає, що
висновок експертизи по побиттю потерпілого дошкою не є категоричним, а
посилання як на доказ відеозапис камер спостереження не встановлюють наявність
суспільно-небезпечного діяння з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Засуджений
ОСОБА_4 в апеляції свої апеляційні вимоги не висловлює, разом з тим, вважає
себе не винним, що ніякої попередньої змови

у нього з ОСОБА_1 не було. Висловлює думку щодо
застосування в міліції методів побиття, хоча стосовно нього такі методи не
застосовувались. Просить прийняти по справі законне рішення.

Аналогічні
вимоги, вимогам захисника ОСОБА_3 ставить в апеляції адвокат ОСОБА_2 в
інтересах засудженого ОСОБА_1, вважає, що у засуджених попередньої змови не
було, просить скасувати вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_1 на ст. 125
КК України.

Заслухавши
доповідача, адвокатів, які підтримали свої апеляції і просили вирок скасувати,
прокурора, яка вважає, що вирок законний і його слід залишити без змін,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
судової палати у кримінальних справах вважає, що вказані апеляції задоволенню
не підлягають.

Вина засуджених
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у скоєнні грабежу та вимаганні передачі чужого майна при
обставинах наведених у вироку суду, повністю доведена дослідженими в судовому
засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Так, засуджений
ОСОБА_4 свою вину не визнав, а ОСОБА_1 визнав себе винним частково, пояснили,
що дійсно 11.09.06р. вони разом з потерпілим вживали спиртні напої біля «Лазні»
в Садгорі. Під ранок потерпілий ОСОБА_5попросив його - ОСОБА_4 відійти з ним в
сторону, щоб поговорити. Десь через 10-15 хв. ОСОБА_1 почув розмову між потерпілим
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підвищених тонах і крики. Коли він підійшов до них, то
побачив їх на землі і що вони боролись між собою. В той час, він став їх
рознімати і схопив ОСОБА_4, щоб відірвати останнього від ОСОБА_5, але
ОСОБА_5впав і вдарився в огорожу.

Далі ОСОБА_1
пояснив, що він потерпілого не бив тільки штовхнув від чого він міг отримати
тілесні ушкодження. Грошей у нього не забирав і не вимагав.

Засуджений
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що під час спілкування з потерпілим,
останній постійно провокував його на конфлікт із-за ОСОБА_6, а саме хотів
нанести йому удар, однак він підставив руку і відійшов від удару. Після цього
він хотів нанести потерпілому удар, але промахнувся. Далі ОСОБА_1 відвів їх
обох між приміщенням «Лазні» та магазину і коли вони там розмовляли
ОСОБА_5раптово наніс йому удар в обличчя, після чого він схопив його за одежу і
під час боротьби вони впали на землю, але удари йому не наносив.

Далі потерпілий
сказав їм, що йде додому, щоб взяти гроші щоб поїхати відпочивати в Мамаївці.
Він з ОСОБА_1 не домовлялись на пограбування потерпілого і на вимагання у нього
грошей.

Потерпілий
ОСОБА_5 під час досудового слідства, покази якого були досліджені в судовому
засіданні, показав, що біля 5 год.
50 хв. до нього підійшов ОСОБА_1 і попросив його відійти в сторону і
поговорити. Коли вони знаходились між будинками до них підійшов ОСОБА_4 і вони
разом наказали йому дати їм 200 дол.
США, мотивуючи тим, що він був за кордоном на заробітках і заробив гроші. На цю
вимогу він відмовився дати

гроші, тоді ОСОБА_1 і ОСОБА_4стали
наносити йому удари кулаками і ногами по всім частинам тіла, від чого він впав
на землю. Будучи на землі вони продовжували його бити, а ОСОБА_4 виламав з
огорожі дошку і продовжував нею наносити удари. Після того ОСОБА_4 і ОСОБА_1
почали обшукувати його кишені і з двох кишень витягли та забрали 170 доларів та
140 гривень.

Після цього,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4сказали, що цієї суми мало і наказали потерпілому поїхати
додому і привести ще 200 доларів. Для гарантії, що він привезе гроші, засуджені
наказали, нібито як «заставу» залишити свою дівчину ОСОБА_6 але оскільки він не
погодився, то засуджені посадили в машину свого приятеля ОСОБА_7., щоб останній
поїхав з ним додому за грошима. По дорозі він заїхав в РВВС, де написав заяву
про скоєний відносно нього злочин.

Свідок ОСОБА_6 в
судовому засіданні, а також в період досудового слідства показала, що дійсно в
ту ніч, вона відпочивала разом із потерпілим та засудженими, вживала спиртні
напої. Під ранок засуджені з потерпілим пішли за лазню поговорити, їх довго не
було, а коли вона пішла на те місце, то побачила потерпілого побитого, обличчя
було в крові, кишені були вивернуті і він повідомив, що засуджені забрали у
нього гроші.

Крім цього
свідок ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно засуджені наказали потерпілому поїхати
додому і привести ще 200 доларів, а для того, щоб потерпілий не втік, вони
посадили в машину ОСОБА_7.,
який поїхав з ними до РВВС, а коли він побачив, що потерпілий пішов
заявляти в міліцію, то із машини вийшов і пішов (а.с. 198-199).

Свідок ОСОБА_8 в
судовому засіданні свої показання, які він дав на досудовому слідстві змінив,
показав, що він не бачив, щоб хтось когось бив, разом з тим, підтвердив, що
коли потерпілий сів за кермо, то засуджені посадили ОСОБА_7. на заднє сидіння
автомобіля і вони поїхали (а.с. 204).

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні розказав про обставини, які відбувались тієї ночі і зокрема
підтвердив, що дійсно бачив як ОСОБА_1 та ОСОБА_4біля огорожі руками наносили
удари ОСОБА_5, який впав на землю, але він в бійку не втручався.

Далі, коли
потерпілий сів у машину, то ОСОБА_4 сказав йому щоб він сів у машину і поїхав з
потерпілим додому за грошима та повернувся з ним назад.

В машині з
розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він зрозумів, що засуджені вимагали в ОСОБА_5гроші.

Свідок ОСОБА_9 в
суді показав, що під час допиту ОСОБА_8 і ОСОБА_7. відносно них ніякого
фізичного тиску не здійснював, тому їх покази про те, що під час слідства на
них чинився тиск є безпідставними.

Даними висновку
судово-медичної експертизи підтверджується, що потерпілому ОСОБА_5були
спричинені тілесні ушкодження (а.с. 14-19).

Протоколом
відтворення обстановки і обставин події підтверджуються обставини вчинення
злочину, а із фототаблиці видно відсутність куска

штахетини в
огорожі, який зі слів потерпілого був вирваний ОСОБА_4 і ним наносились удари
(а.с. 30-34).

Під час перегляду відеозапису записаного камерою
спостереження біля будівлі лазні, зафіксована бійка яка мала місце 11.09.2006
року, з 4 год. 30 хв.
до 6 год. 30 хв.
під час скоєння злочину.

При таких
обставинах, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_1

8.1. та ОСОБА_4 у скоєних злочинах доведена
повністю, а їх дії за ст.

ст. 186 ч.2,189
ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

Що стосується міри покарання, то суд, при її призначенні у відповідності до
вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу
винних та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання.

В апеляціях засуджених та їх захисників не наведено переконливих доказів,
які би дали підстави суду апеляційної інстанції вирок суду змінити, або
скасувати, а тому апеляції залишені без задоволення.

Керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах
захисника ОСОБА_3, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Вирок
Садгірського районного суду м. Чернівці від 02 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 залишити без змін.