АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/904/15 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 610/821/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
Іменем України
04 червня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 19.03.2015р. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання Балаклійського виправного центру №106 та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначеного ст.81 КК України, засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у вигляді 13(тринадцяти) років позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Харківської області від 24.09.2004р. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2013р., замінено невідбуту частину покарання 4 роки 4 місяці 16 днів на обмеження волі.

Обґрунтовуючи прийняте рішення суд послався на те, що за даними Балаклійського ВЦ №106, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці належним чином довів своє виправлення. Зокрема засуджений має 18 заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Має 8 стягнень (погашених). Характеризується з позитивного боку. В матеріалах особової справи містяться докази прагнення засудженого довести своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. На думку районного суду на виправлення особи, вказує його поведінка під час відбування покарання, яка є сумлінною, а також його ставлення до праці на належному рівні, а також відбуття необхідної частини покарання. Наведені критерії є вирішальними під час з`ясування можливості умовно-дострокового звільнення, а сама по собі тяжкість злочинів за вчинення яких особа відбуває покарання, не може бути самостійною перешкодою для умовно-дострокового звільнення.

Станом на час розгляду справи засуджений фактично відбув більше 3/4 строку покарання, який відраховується з 15.12.2003 року та має закінчитися 03.05.2017 року.

На підставі наведеного районний суд прийшов до висновку, що надані адміністрацією виправної колонії докази, а також матеріали особової справи засудженого свідчать про те, що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальшого відбування ним покарання, а тому ОСОБА_7 слід звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Харківської області від 24.09.2004 року на невідбуту частину покарання 02(два) роки 01(один) місяць 14(чотирнадцять) днів.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду, у зв`язку з неправильними висновками суду щодо виправлення ОСОБА_7 та відмовити у застосуванні до цього засудженого положення ст.81 КК України. Крім того, апелянт вказує на порушення районним судом п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив апеляційні вимоги задовольнити, засудженого, який просив рішення суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положення ч.ч.2, 3 ст.81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.

У той же час ч.1 вказаної норми вказує, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже зміст останньої норми, за переконанням колегії суддів підкреслює, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.13 матеріали про умовно-дострокове звільнення, мають міститися дані, які характеризують поведінку засудженого, його ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання. Одночасно з поданням до суду направляється особиста справа засудженого.

Згідно вироку апеляційного суду (т.1 а.с.9-15) та ухвали Верховного Суду України (т.1 а.с.15-19) вбачається, що ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.296, п.п.4, 7, 12 ч.2 ст.115 КК України і йому за сукупністю злочинів, в силу ст.ст.70, 71 КК України, врахувавши покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 02.10.2003р. остаточно призначено 13(тринадцять) років 6(шість) місяців позбавлення волі.

З характеристики (т.1 а.с.4-5) випливає, що ОСОБА_7 до свого засудження притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину. При цьому з цього ж документу вбачається, що засуджений повинен відбувати покарання з 15.12.2003р по 03.05.2017р.

З довідки про заохочення та стягнення (т.1 а.с.6-7) вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання має 18 заохочень та 8 знятих стягнень.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду від 29.01.2013р. (т.1 а.с.20) відповідно до ст.82 КК України засудженому ОСОБА_7 невідбута частина покарання в розмірі 4 років 4 місяців 16 днів замінена на обмеження волі.

Доводи апелянта проте, що суд не дотримався вимог п.11 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки погоджується з висновком районного суду, який прямо вказав, що станом на час розгляду справи засуджений фактично відбув більше 3/4 строку покарання, який відраховується з 15.12.2003 року та має закінчитися 03.05.2017 року

Разом з цим, враховуючи, що засуджений ОСОБА_7 згідно характеристики відбуває покарання у Балаклійського виправного центру №106 лише з 26.03.2013р., приймаючи до уваги лист в.о. начальника Балаклійського виправного центру (т.1 а.с.45) про допущене ОСОБА_7 порушення встановленого порядку відбування покарання, колегія суддів вважає, що умовно-дострокове звільнення цього засудженного від відбування покарання є передчасним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 19.03.2015р. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні подання Балаклійського виправного центру №106 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді