АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1162/15 Справа № 192/633/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську, апеляційну скаргу прокурора прокуратури Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000191 відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ростова-на-Дону Ростовської області, РФ, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

23 вересня 2011 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.187, ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого за ч.1 ст.345, ч.1 ст.126 КК України, повернуто прокурору,

ВСТАНОВИЛА:
Своє рішення суд першої інстанції вмотивував невідповідністю обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України, оскільки серед іншого обвинувальний акт має містити такі відомості, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, слідчий не в повному обсязі виклав об`єктивну сторону злочину, вчиненого ОСОБА_8 , а саме: зазначаючи, що обвинувачений повідомив потерпілому, що заподіє йому та його родині смерті і спричинить йому тілесні ушкодження, при цьому кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.1 ст.345 КК України, слідчий не конкретизував з яких підстав ним зроблено висновок про належність особи потерпілого до числа працівників правоохоронних органів, і за даних обставин є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, хоча дана обставина є суттєвою при викладені формулювання обвинувачення за даним злочином. Крім того, вказуючи, що обвинувачений наніс один удар в область гортані, слідчий не конкретизував кому саме наніс удар обвинувачений.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор прокуратури Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну та таку, що винесена з формальних підстав, і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначає, що у вступній частині ухвали судом, в порушення вимог п.1 ч.1 ст.372 КПК України не зазначено рік, місяць та день народження, місце народження та місце проживання обвинуваченого. Вважає, що обвинувальний акт містить всі відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України, в тому числі формулювання обвинувачення. Зазначає, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.345 КК України, виражається у погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна. Причому погроза висловлюється винним обов`язково у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків. Вважає необгрунтованим висновок суду про те, що слідчий не конкретизував, з яких підстав ним зроблено висновок про належність особи потерпілого до числа працівників правоохоронних органів та наголошує, що у формулюванні обвинувачення зазначені місце роботи та займана потерпілим посада. Зазначає що, особа, яка працює на посаді начальника медичної частини установ Держаної пенітенціарної служби України, є працівником правоохоронного органу. Крім того, зазначає, що слідчим в обвинувальному акті логічно викладено хто саме та кого саме бив та погрожував.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, оскільки вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, слідчий не в повному обсязі виклав об`єктивну сторону злочину, вчиненого ОСОБА_8 , та не конкретизував з яких підстав обвинуваченням зроблено висновок про належність особи потерпілого до числа працівників правоохоронних органів, хоча дана обставина є суттєвою при викладенні формулювання обвинувачення за даним злочином.

Вислухавши доповідь судді, позицію прокурора ОСОБА_6 про скасування ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Вимоги до обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено ст. 291 КПК України. Пункт 5 частини 2 зазначеної статті передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Колегія суддів частково погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами та із висновками суду про повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків з наступних підстав.

Однією з підстав для повернення обвинувального акту прокурору судом першої інстанції визнано неконкретне обвинувачення, а саме не зазначення кому обвинувачений наніс удар в область гортані. З такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки слідчим в обвинувальному акті викладено хто саме та кого саме бив ОСОБА_8 , зрозуміло, що наніс удар потерпілому ОСОБА_10 .

Разом з тим, із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 345 КК України. Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, в обвинувальному акті в порушення вимог ст. 277 КПК України не було конкретно зазначено які саме ознаки вказують на те, що потерпілий ОСОБА_10 є працівником правоохоронного органу. Колегія суддів вважає, що посилання в обвинувальному акті на посаду потерпілого, який є виконуючим обов`язки начальника медичної частини Солонянської виправної колонії № 21 та звання капітана внутрішньої служби не є достатнім для визначення особи потерпілого як працівника правоохоронного органу, до яких відносяться працівники органів, які здійснюють правоохоронні та правозастосовні функції. Відмінною ознакою вказаних працівників як працівників саме правоохоронних органів є у даному випадку, безпосередня участь в охороні громадського порядку і громадської безпеки, виконанні вироків, рішень, ухвал судів, постанов органів дізнання і досудового слідства, нагляді і контролі за виконанням законів. Особи, які уклали трудовий договір з установою Держаної пенітенціарної служби України і не є атестованими службовими особами цих органів, а становлять їх допоміжний персонал, не можуть бути визнані потерпілими у складі злочину, передбаченому ст. 345 КК України. Тому при формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, необхідно зазначити ким та на яких підставах ОСОБА_10 призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника медичної частини виправної колонії, чи є він працівником Держаної пенітенціарної служби України та за якими ознаками відноситься до працівників правоохоронних органів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 всупереч вимогам закону було пред`явлене неконкретне обвинувачення, що позбавило його можливості захищатися від пред`явленого обвинувачення. Тому рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення його недоліків, а саме: для викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення відповідно до вимог закону із зазначенням ознак спеціального суб`єкту потерпілого як працівника правоохоронного органу, на що обґрунтовано вказав в ухвалі суд першої інстанції. Тому доводи прокурора щодо грубого порушення судом вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судового рішення про повернення обвинувального акту, невідповідності ухвали суду вимогам КПК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.345, ч.1 ст.126 КК України, повернуто прокурору, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4