Справа № 11-297/11 Головуючий у І інстанції Кутовий Ю.С.
Категорія - 286 ч.2 КК Доповідач Широян Т. А.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів Салая Г.А., Миронцова В.М.

при секретарі Фесюри Т.І.

з участю:

прокурора Гапеєвої Н.П.

представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора, який приймав участь у справі, адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_2 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року.

Цим вироком

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканець смт. Холми вул. Чапаєва, 73 Корюківського району Чернігівської області, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, пенсіонер, інвалід 3-ї групи, невійськовозобоязаний, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та на нього покладено обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично зявлятися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Корюківської ЦРЛ 3390 гривень 06 копійок витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілих.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 3049 гривень 34 копійки витрат за проведення експертиз.

ОСОБА_5 визнаний винними та засуджений за те, що 15 лютого 2009 року близько 23 години 40 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Леніна, в смт. Холми Корюківського району, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого було скоєно наїзд на пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які стояли на проїзній частині дороги на смузі руху автомобіля. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої великогомілкової кістки зі зміщенням, що ускладнився травматичним шоком І ІІ ст., які згідно висновку повторної судово медичної експертизи № 1325 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя. Пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, відкритої черепно - мозкової травми, забиття головного мозку, закритого перелому склепіння черепа, перелому тімяної кістки без зміщення, відкритого багатоуламкового перелому кісток лівої гомілки 2 Б ступеню, відкритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків - 2 Б ступеню, забитих ран обох скроневих ділянок голови, що ускладнились травматичним шоком ІІ ст., які згідно висновку повторної судово медичної експертизи № 1324 відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 не відповідають вимогам пунктів 2.3 б) ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди) Правил дорожнього руху України затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та перебувають в прямому причинному звязку з даною дорожньо транспортною пригодою та її наслідками.

У апеляціях , які однакові за змістом та вимогами, прокурор, який приймав участь у справі та представник потерпілого ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_3, не заперечуючи доведеності вини засудженого ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій, просять вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати за мякістю призначеного йому покарання, наголошуючи на безпідставному застосуванні судом ст. 75 КК України, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання: адвокат ОСОБА_3 таке, яке визначив суд 1 інстанції , але без застосування ст. 75 КК України; прокурор, який приймав участь у справі, 4 роки позбавлення волі із позбавленням керування транспортним засобом на 3 роки.

У обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що суд 1 інстанції не взяв до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, не врахував наслідків, які настали для потерпілого ОСОБА_2, його думку про вид та міру покарання щодо ОСОБА_5, те, що ОСОБА_5 заподіяну потерпілому ОСОБА_2 злочином шкоду не відшкодував.

В апеляції захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить скасувати вирок Корюківського районного суду Чернігівської області, а справу провадженням закрити за відсутності в діях засудженого складу злочину, посилаючись на його незаконність внаслідок однобічності і неповноти досудового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотному порушені кримінально-процесуального закону слідчим, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що слідчий істотно порушив кримінально-процесуальний закон, а саме, що засуджений не був вчасно ознайомлений з постановами про призначення експертиз, не мав можливості заявити відвід експертам, не мав можливості поставити питання (в тому числі про настання моменту перешкоди для руху), перебуваючи на той час в якості свідка. Вказує, що ОСОБА_5Д не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення з пішоходами-потерпілими, хоча і встиг подати звуковий сигнал, дещо змінив напрямок руху, прийняв міри до зупинки. Наголошує, що висновки експертизи № 277 від 19.08.2010 року є умовними, тобто дійсними за умов розвитку даної ДТП в умовах, викладених в постанові про призначення експертизи, а в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 пояснив, що модель розвитку даної ДТП була задана йому слідчим, в тому числі був заданий момент виникнення небезпеки, та те що пішоходи стояли на проїжджій частині дороги і, якби було задано інші параметри, або інша модель розвитку механізму ДТП, то можливі були б інші висновки. Також вказує, що в ході судового та досудового слідства не було зясовані помякшуючі покарання обставини, яким є активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку. На його думку, суд безпідставно залишив висновок № 464-К судового експерта авто-техніка ОСОБА_8 поза увагою, який підтверджує невинуватість водія ОСОБА_5 , та те що слідством було здобуто достатньо даних про обставини розвитку механізму ДТП і при справедливому і повному наданні їх експертам на дослідження, невинуватість водія підтвердилась би.

Заслухавши доповідача, думку прокурора та представника потерпілого ОСОБА_2, які підтримали свої апеляції, засудженого ОСОБА_5 та його захисника, які наполягали на скасуванні вироку суду з підстав, викладених у апеляції захисника, провівши по справі часткове судове слідство, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_5 15 лютого 2009 року близько 23 години 40 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Леніна, в смт. Холми Корюківського району, не впорався з керуванням транспортного засобу, внаслідок чого було скоєно наїзд на пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які стояли на проїзній частині дороги на смузі руху автомобіля. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої великогомілкової кістки зі зміщенням, що ускладнився травматичним шоком І ІІ ст., які згідно висновку повторної судово медичної експертизи № 1325 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя. Пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, відкритої черепно - мозкової травми, забиття головного мозку, закритого перелому склепіння черепа, перелому тімяної кістки без зміщення, відкритого багатоуламкового перелому кісток лівої гомілки 2 Б ступеню, відкритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків - 2 Б ступеню, забитих ран обох скроневих ділянок голови, що ускладнились травматичним шоком ІІ ст., які згідно висновку повторної судово медичної експертизи № 1324 відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Дії водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 не відповідають вимогам пунктів 2.3 б) ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди) Правил дорожнього руху України затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та перебувають в прямому причинному звязку з даною дорожньо транспортною пригодою та її наслідками.

На досудовому слідстві, в суді 1 інстанції та при проведенні часткового судового слідства апеляційним судом ОСОБА_5 свою вину не визнавав та пояснював, що 15 лютого 2009 року майже опівночі він повертався до себе додому. Їхав по смт. Холми із швидкістю близько 50 км/год. Бачив , як на смузі зустрічного руху стояли двоє осіб. Оскільки вони не заважали його руху, він переключився на ближнє світло та продовжив рух без зміни швидкості. За 17 метрів від нього ці особи, як потім він дізнався це були потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_6, несподівано почали рухатись йому напереріз. Він став різко гальмувати та подавати звуковий сигнал, відчув удар та втратив свідомість. Прийшовши до тями, він вийшов з автомобіля, побачив спереду лежачого хлопця, а з лівого збоку дівчину, яка попросила сигарету. Він терміново викликав швидку , сповістив про наїзд міліцію. Швидка приїхала незабаром, забрала потерпілих, а він залишився на місці. Там же до нього підійшли подружжя ОСОБА_9, які є його далекими родичами та кумами, і які потім приймали участь при складанні протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

У підтвердження відсутності своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді посилається на показання свідка очевидця ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_6, які стверджували, що наїзд на ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відбувся, коли вони несподівано стали перебігати дорогу на смузі руху автомобіля ОСОБА_5 та на висновки первинної судової авто технічної експертизи, якою було встановлено, що водій ОСОБА_5 „не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення із пішоходами потерпілими шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування керованого автомобіля.

Перевіряючи такі показання ОСОБА_5Д , суд обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину шляхом дослідження всіх доказів по справі, яким він дав належну оцінку.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_2 на протязі досудового і судового слідства стверджував, що наїзд на нього та на ОСОБА_6 відбувся коли вони стояли на дорозі, а не перебували у русі, на що вказує ОСОБА_5 Категорично заперечує своє спілкування із ОСОБА_5 одразу після аварії у лікарні, пояснюючи, що тривалий час перебував у реанімації. Про дорікання ОСОБА_6 на те, що він нібито її потягнув за собою перебігати дорогу, йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_9, показання якого ОСОБА_5 визнає достовірними, стверджував, що звуку гальмування він не чув, чув лише звуковий сигнал автомобіля. Стверджував, що до зіткнення потерпілі стояли на середині дороги, а не зустрічній смузі руху, на чому настоював ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_10, яка рухалась на велосипеді у зустрічному для автомобіля ОСОБА_5 напрямку і реально бачила цей автомобіль після дорожньо-транспортної пригоди , стверджувала, що недалеко від неї автомобіль різко зупинився. При цьому звукових сигналів та звуків гальмування вона не чула. Автомобіль здав назад звернув наліво відносно напрямку її руху та зупинився. Підїхавши ближче побачила, як водій перетягував людину через дорогу та поклав його перед своїм автомобілем. За 2 метри назад побачила на дорозі жінку, яка лежала без свідомості. За жінкою на дорозі лежала шапка та чоловіче взуття.

Про те, що свідок ОСОБА_10 була фактично очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, стверджує свідок ОСОБА_11, яка у цей час закривала магазин і бачила ОСОБА_10 на велосипеді.

Свідок ОСОБА_12 працівник міліції, який безпосередньо виїжджав на місце події, стверджував, що ОСОБА_5, пояснюючи обставини наїзду на потерпілих, стверджував, що „потерпілі стояли і він їх не помітив, тому стався наїзд. Побачив потерпілих запізно

Показання зазначених свідків узгоджуються із обєктивними доказами по справі.

Зокрема, згідно схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка не оспорюється ОСОБА_5Д слідів гальмування транспортного засобу не зафіксовано. Маються лише сліди зїзду автомобіля /а.с. 10./

Висновками медико-криміналістичних експертиз одягу потерпілих № 221, 222 /а.с. 96-99, 103,105/ встановлено, що верхній одяг та брюки потерпілих мають пошкодження у вигляді розривів тканини, ділянок потертостей, в тому числі із забрудненням, включенням мікрочасточок, схожих на скло, які локалізовані в основному на задніх та задньо-бокових поверхнях.

Повторно проведеними судово-медичними експертизами потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 встановлено, що вони отримали тілесні ушкодження відповідно :

- ОСОБА_2 О - у вигляді політравми, відкритої черепно - мозкової травми, забиття головного мозку, закритого перелому склепіння черепа, перелому тімяної кістки без зміщення, відкритого багатоуламкового перелому кісток лівої гомілки 2 Б ступеню, відкритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків - 2 Б ступеню, забитих ран обох скроневих ділянок голови, що ускладнились травматичним шоком ІІ ст., які відносять до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя;

- ОСОБА_6 - у вигляді: закритого перелому правої великогомілкової кістки зі зміщенням, що ускладнився травматичним шоком І ІІ ст., які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоровя. При цьому тілесні ушкодження у потерпілих утворились, коли вони були повернуті задньою поверхнею тіла до транспортного заходу та знаходились у вертикальному, або близькому до нього положенні.

Згідно висновків транспортно-трасологічної експертизи № 186 Е (10) ТТ, наїзд на пішоходів автомобілем ОСОБА_5 відбувся на смузі його руху у напрямку смт. Холми на відстані не менш , ніж 0,8 м. від правого краю проїзної частини дороги, на деякій відстані від перед ділянкою осипу скла транспортного засобу.

По справі проведені комплексні медико-криміналістичні експертизи з урахуванням даних медико-криміналістичного дослідження одягу потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6, даних огляду місця події та транспортного засобу, даних про характер та локалізацію тілесних ушкоджень, якими було встановлено, що в момент первинного контакту потерпілі знаходились у вертикальному чи близькому до нього положенні задньою поверхнею тіла до транспортного засобу таким чином , що первинний контакт відбувся бампером автомобіля з задньою поверхнею тіла потерпілих з подальшим закиданням тіла потерпілих на капот і подальшим падінням на дорожнє покриття. /ас. 163-171, 175-186/.

Оскільки ОСОБА_5 піддав сумніву висновки даних експертиз, наголошуючи, що слідчий неправильно встановив вихідні дані для експертів щодо поведінки потерпілих на дорозі, в судом 1 інстанції для дачі розяснень викликалися експерти ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Експерт ОСОБА_13 щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілих зазначав, що експерти дійшли однозначного висновку , що контакт потерпілих із транспортним засобом відбувся , коли потерпілі знаходились по відношенню до автомобіля ОСОБА_5 спиною. Додав, що більш точну динаміку руху потерпілих можливо було б встановити при дослідженні взуття потерпілих, яке було зафіксовано на фотознімках до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, але слідчим не вилучалось. Але , незважаючи на такі обставини, експертом виключені твердження ОСОБА_5 про те, що потерпілі отримали тілесні ушкодження, коли перебігали йому дорогу. Припустив, що виходячи із наявності отриманих тілесних ушкоджень, потерпілі, виходячи із версії ОСОБА_5, могли отримати виявлені у них тілесні ушкодження лише при умові , що вони рухались у попутному напрямку із транспортним засобом, що спростовується ОСОБА_5

З метою перевірки тверджень ОСОБА_5Д про упередженість слідчого при призначенні експертизи стосовно правильності надання вихідних даних, судом 1 інстанції був допитаний експерт ОСОБА_14, який підтвердив висновки комплексних судових медико-автотехнічних експертиз. Крім того, він додав, що у момент зіткнення із потерпілими швидкість автомобіля ОСОБА_5 була значною, приблизно 40-50 км/год., тт.. в тих параметрах, на які вказував ОСОБА_5 При цьому експертом наголошувалось, що зіткнення відбулось без гальмування, оскільки зворотні дані про це були відсутні.

За твердженнями експерта ОСОБА_14 , незважаючи на неякісно складену схему дорожньо-транспортної пригоди, експерти погодились, що наїзд на потерпілих відбувся автомобілем ОСОБА_5Д на смузі його руху. Він погодився із членами експертної комісії, що наїзд стався коли потерпілі знаходились спинною до автомобіля. При цьому експерт зазначив, що ОСОБА_2 під час зіткнення був ближче до центру автомобіля, а „жінка пройшла по лівому крилу. Даючи пояснення по висновкам експертиз, експерт пояснив, що до уваги брались лише обєктивні дані /сліди автомобіля, матеріальні обєкти/, а показання потерпілих не враховувались. Що ж до місця зіткнення, то експерт пояснив, що точно це місце встановити неможливо, оскільки відсутня інформація про місце контакту, але воно має бути на деякій відстані від зафіксованого у схемі до протоколу огляду місця події місця осипу скла.

Відповідно до висновків комісійної автотехнічної експертизи № 277 від 19 серпня 2011 року /ас. 207-211/ ОСОБА_5 мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований автомобіль до місця виявлення пішоходів, тт. уникнути наїзду на них, шляхом виконання п. 12.3 Правил дорожнього руху в Україні. Порушення ОСОБА_5 п. 12.3 Правил дорожнього руху в Україні знаходиться у причинному звязку із наслідками, які настали для потерпілих, в тому числі і за умов їх нерухомого стану, так і за умов поперечного руху пішоходів під прямим кутом до траєкторії руху автомобіля ОСОБА_5, так і за умов їх віддалення у попутному напрямку з напрямком руху автомобіля ОСОБА_5 При наданні таких висновків експерти користувались не тільки обєктивними даними / протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, даними протоколів відтворення обстановки та обставин події , в тому числі і за участю автомобіля ОСОБА_5 , висновками транспортно-трасологічної, комплексних медико-автотехнічних експертиз/, а також показаннями свідка ОСОБА_5, потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Тому вважати, що при проведенні даної експертизи слідчим були порушені права ОСОБА_5 на захист , підстав нема. Сам ОСОБА_5 не заперечував достовірність встановлення даних щодо швидкості його руху, відстані по загальній видимості дороги та моменту виявлення „перешкоди для його руху.

При допиті експерта ОСОБА_7 по даній експертизі судом 1 інстанції були зясовані всі можливі суперечності. Порушення ОСОБА_5 п. 12.3 Правил дорожнього руху в Україні було категорично підтверджено.

В суді 1 інстанції клопотань про проведення додаткової комісійної автотехнічної експертизи засудженим не заявлялось.

За таких обставин судова колегія вважає, що висновки первинної автотехнічної експертизи, якими виключається вина ОСОБА_5Д у дорожньо-транспортній пригоді, і які він визнає достовірними, не можуть бути прийняті до уваги., оскільки дана експертиза проведена на неповних вихідних даних і спростовується сукупністю вище наведених доказів.

Перевіряючи доводи адвоката ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5Д своїми показаннями щодо обставин вчинення наїзду на потерпілих та подальших його дій вводив слідство в оману, з урахуванням думки експертів про неякісне складання схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, судова колегія перевірила твердження ОСОБА_5 про те, що він не переміщав тіла потерпілих після дорожньо-транспортної пригоди шляхом допиту експерта ОСОБА_14 Останній стверджував, що при наявності вихідних даних, які не спростовує ОСОБА_5, після зіткнення тіло потерпілого ОСОБА_2 з більшою вірогідністю має опинитись з лівого боку автомобіля, а не перед ним, як на тому наголошував ОСОБА_5 Ці твердження експерта не суперечать показанням свідка ОСОБА_10, яка наочно бачила тіла потерпілих після зіткнення збоку автомобіля, а не перед ним.

Втім дана обставина на висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину не впливає.

Порушень норм кримінально-процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що дії ОСОБА_5 судом І інстанції правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

Цивільний позов по справі , заявлений прокурором в інтересах держави, розвязаний правильно.

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_2 не заявлявся.

Щодо призначеного судом ОСОБА_5 покарання, судова колегія вважає, що воно не відповідає вимогам ст. 65-67 КК України, викладені в апеляціях прокурора та представника потерпілого доводи з цього приводу заслуговують на увагу, а вирок суду в цій частині щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

Обираючи засудженому ОСОБА_5 покарання , та звільняючи його від відбування основного покарання з випробуванням , суд надав перевагу одним критеріям призначення покарання і не дав належну оцінку іншим, а саме тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину. Тяжкість злочину визначається не тільки по критерію покарання, але й ступенем його суспільної небезпечності . Важливу роль відіграють при цьому значущість обєкта та предмета посягання, характеру діяння, обстановки, способу , місце та час його вчинення, наявність чи відсутність тяжких наслідків .

Судова колегія вважає, що, правильно врахувавши дані про особу ОСОБА_5 , суд помилково розцінив їх як підставу для звільнення його від покарання на підставі ст. 75 КК України , зазначивши при цьому, що помякшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Наведені у вироку дані про особу ОСОБА_5 , а саме - позитивні характеристики ОСОБА_5, те, що він є інвалідом 3 групи та учасником бойових дій, раніше не судимий, на думку судової колегії, є підставою для застосування при призначенні покарання ОСОБА_5 покарання в межах санкції , передбаченої ст. 286 ч.2 КК України, а не для застосування ст. 75 КК України, тт.. звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.

Суд не звернув увагу на те, що потерпілий ОСОБА_2 на даний час продовжує лікуватись він отриманих травм, не має можливості вести звичайний спосіб життя, будь яких відшкодувань понесених потерпілим ОСОБА_2 матеріальних збитків не відшкодував, свою вину у вчиненні злочину ОСОБА_5 категорично заперечує.

Поза увагою суду залишена думка потерпілого ОСОБА_2 щодо виду та міри покарання ОСОБА_5 та її обгрунтування.

До тверджень ОСОБА_5 про те, що він пропонував відшкодувати потерпілому ОСОБА_2 матеріальних збитків слід віднестись критично, оскільки ці намагання обєктивно нічим не підтверджені і зводилися лише до висловлювання пропозиції.

Судова колегія вважає, що за таких обставин звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням не може бути застосовано, оскільки це суперечить вимогам ст. 50 ч.2 КК України.

Враховуючи наведені судом дані про особу ОСОБА_5, судова колегія вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 286 ч.2 КК України із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на встановлений судом 1 інстанції строк. .

На підставі наведеного, керуючись ст. 378-379 КПК України, колегія суддів, -

П Р И С У Д И Л А :

З А С У Д И Л А:

Апеляцію прокурора , який приймав участь у справі , та представника потерпілого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково .

Апеляцію представника захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винним за ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання - 3 роки позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Запобіжний захід до набрання вироком чинності ОСОБА_5 залишити підписку про невиїзд.

Вирок суду може бути оскаржений на протязі місяця з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

СУДДІ:

Головуючий