ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

06 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 січня 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Лиманівка Голопристанського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 17 листопада 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 07 травня 2013 у зв'язку із заміною невідбутої частини покарання більш м'яким покаранням у виді виправних робіт на строк 6 місяців 22 дні з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2010 року та визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць.

Вирішено питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 10 липня 2014 року близько 14:00 год., знаходячись на території подвір'я будинку АДРЕСА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час сварки умисно наніс у ліву частину живота ОСОБА_3 один удар ножем, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового апеляційного розгляду у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину та даним про його особу внаслідок м'якості. На думку прокурора, судом при призначенні покарання ОСОБА_1 неповною мірою враховано тяжкість злочину, обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризувався негативно, вчинив даний злочин під час відбування покарання за попереднім вироком, обставини, що обтяжують покарання - стан алкогольного сп'яніння, рецидив злочинів. Вважає, що судом безпідставно враховані як пом'якшуючі покарання обставини - щире каяття ОСОБА_1 Також прокурор посилається на порушення судом вимог кримінального закону при визначенні ОСОБА_1 остаточного покарання за сукупністю вироків. Наголошує на формальному розгляді даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

У касаційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість, характер злочину, а також конкретні обставини його вчинення, дані про особу засудженого, який вчинив злочин у період невідбутного покарання за попереднім вироком, негативно характеризувався громадськістю, мав на утриманні неповнолітню дитину, щире каяття як обставину, що пом'якшує покарання. Обставинами, що обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, рецидив злочинів. Також суд взяв до уваги думку потерпілої - дружини ОСОБА_1, яка просила його суворо не карати та призначити покарання, не пов'язане із позбавленням волі, оскільки, як наголосила остання у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, сама спровокувала ОСОБА_1 на вчинення злочину.

Врахувавши ці обставини у сукупності суд визначив ОСОБА_1 покарання в межах санкції статті ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого, які за змістом були аналогічними доводам його касаційної скарги, дійшов висновку про те, що розмір покарання, призначеного ОСОБА_1 є обґрунтованим та не знайшов підстав для постановлення нового вироку, навівши докладні мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, обставини на які посилається прокурор були враховані при призначенні покарання засудженому, а твердження скарги про відсутність щирого каяття є безпідставними, оскільки з вироку убачається, що надаючи пояснення, обвинувачений каявся у вчиненому, що підтверджується також повним визнанням вини та згодою на розгляд провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Посилання прокурора як на обставину, що мала враховуватись при призначенні покарання, на те, що ОСОБА_1 раніше неодноразово засуджувався є непереконливими, оскільки відповідно до ст. 89 КК України після погашення судимості, особа визнається такою, що не має судимості.

Окрім того, доводи прокурора про порушення судом вимог кримінального закону при визначенні ОСОБА_1 остаточного покарання за сукупністю вироків є неспроможними.

Як видно із вироку, при визначенні остаточного покарання суд дотримався вимоги статей кримінального закону щодо призначення покарання за сукупністю вироків, врахував правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув'язнення.

Таким чином, з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора не вбачається підстав для висновку, що призначене покарання є несправедливим внаслідок м'якості. Ухвала суду апеляційної інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, які б свідчили про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання вимогам закону касаційна скарга прокурора не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 29 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6