Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кульбаби
В.М.,

суддів Пойди М.Ф.,
Крижановського В.Я.,

за участю прокурора Парусова
А.М.,

засудженого ОСОБА_1,

секретаря Зінорук В.В.

розглянула в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 000000 за
обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_2, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 153
КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 04
листопада 2013 року ОСОБА_1 засуджено за
ч. 2 ст. 153 КК України на 6 років
позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 29 січня 2014
року вирок Бердичівського
міськрайонного суду залишено без
зміни.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 у порядку ч.
2 ст. 404 КК України на користь держави
витрати на залучення експертів у сумі
1734,24 грн.

У касаційних скаргах засуджений та
захисник ОСОБА_2 вважають, що вину
ОСОБА_1 у вчиненні злочину не доведено.
Захисник стверджує, справа розглянута
з істотним порушення кримінального
процесуального закону, оскільки
засудженому не було пред'явлено
обвинувальний акт із формулюванням
пред'явленого обвинувачення. Просить
скасувати рішення суду, а по справі
призначити новий розгляд у суді першої
інстанції. Засуджений вважає, що
неприродні стосунки між ним та
потерпілим відбувалися за взаємною
згодою, мали добровільний характер, без
застосування фізичного насильства та
його погрози. У зміненій касаційній
скарзі, засуджений просить його дії
перекваліфікувати з ч. 2 ст. 153
КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153 КК
України. Стверджує, суд призначаючи
покарання не врахував обставин, які
його пом'якшують. Просить при
касаційному розгляді врахувати його
щире каяття та визнання вини, позитивні
дані про особу, призначити покарання із
застосуванням ст.ст. 68, 69 КК
України, зменшити суму стягнутої судом
моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він під час індивідуальних занять з
біології в квартирі АДРЕСА_1, із
застосуванням фізичного насильства та
його погрозою, неодноразово, в тому
числі 29, 30 та 31 січня 2013 року
задовольняв статеву пристрасть
неприродним способом із неповнолітнім
ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, засудженого,
котрий підтримав касаційні скарги,
прокурора, який вважав, що касаційні
скарги засудженого та захисника
задоволенню, а судові рішення зміні не
підлягають, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності
винуватості засудженого у задоволенні
статевої пристрасті неприродним
способом із застосуванням фізичного
насильства та з погрозами його
застосування, вчинене повторно, щодо
неповнолітнього, ґрунтується на
сукупності доказів, зібраних
відповідно до вимог КПК України, яким
дана відповідна оцінка.

Засуджений в судовому засіданні
визнав, що вступав у стосунки з
потерпілим із метою задоволення
статевої пристрасті неприродним
способом.

Із показань представника потерпілого
ОСОБА_3, убачається, що її син приходив
після індивідуальних занять в
істериці, а одного разу повідомив їй, що
ОСОБА_1 домагається його.

Із показань потерпілого ОСОБА_3
убачається, що під час навчальних
занять засуджений домагався його,
руками проникав йому під спідню
білизну та стимулював статевий орган.
Він боявся чинити активний опір,
оскільки до цього ОСОБА_1 погрожував
розправою йому та його сім'ї.

Під час чергового навчального уроку
засуджений, повалив його на ліжко,
оголив та розпочав рухи сексуального
характеру, а коли він пручався, затуляв
йому рот та стискував шию.

Вищенаведене спростовує доводи скарги
засудженого про добровільний характер
стосунків.

Вину засудженого у вчинені злочину
також підтверджено протоколами про
результати здійснення негласних
слідчих заходів - негласного відео
контролю особи, з якого видно, що під
час зустрічей 29, 30 та 31 січня 2013 року
засуджений вчиняв дії сексуального
характеру, домагався неповнолітнього
потерпілого з метою задоволення
власної статевої пристрасті
неприродним способом.

Об'єктивна сторона злочину за ст. 153 КК
України включає в себе дії будь-якого
сексуального характеру, крім
природного статевого акту. Злочин
визнається закінченим з моменту
початку вчинення дії сексуального
характеру, спрямованої на задоволення
статевої пристрасті. При цьому не
вимагається, щоб сексуальний контакт
був завершений у фізіологічному
розумінні.

Наведене підтверджує винуватість
ОСОБА_1, та доведеність кваліфікації
злочину, спростовує доводи касаційних
скарг та твердження засудженого про
необхідність перекваліфікації його
дій з ч. 2 ст. 153 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 153 КК України.

Необґрунтованими є посилання у скарзі
захисника на те, що органом досудового
слідства не було висунуто ОСОБА_1
обвинувачення, оскільки, обвинувальний
акт, пред'явлений ОСОБА_1 не відповідав
вимогам ст. 291 КПК України.

Зокрема, як убачається з матеріалів
кримінального провадження в суді
прокурором було змінено обвинувачення
ОСОБА_1 та відповідно до вимог закону
надано час для ознайомлення з
обвинувальним актом і підготовки для
захисту.

Наведене спростовує доводи скарги
захисника про те, що його підзахисному
не було висунуто обвинувачення.

Доводи касаційної скарги засудженого
про суворість призначеного покарання
необґрунтовані та спростовуються
наступним.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд
призначає покарання у межах санкції
статті, що передбачає відповідальність
за вчинений злочин. Особі, яка вчинила
злочин має бути призначене покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

За матеріалами справи злочин вчинено
щодо неповнолітнього, особою, котра
мала педагогічну освіту. Внаслідок
злочинних дій потерпілий отримав
психічну травму та потребує лікування.

Протягом судового слідства засуджений
стверджував про свою невинуватість та
добровільність стосунків між ним та
потерпілим, тому колегія суддів
вважає, що щире каяття та визнання вини
ОСОБА_1 на стадії касаційного розгляду
справи не може бути підставою для
пом'якшення покарання.

З урахуванням характеру та ступеню
тяжкості вчиненого злочину, наслідків
від нього, суд першої інстанції
обґрунтовано не знайшов підстав для
застосування більш м'якого покарання,
про що ставиться питання у касаційній
скарзі.

Вважати призначене покарання явно
несправедливим в силу суворості, як
того вимагає ст. 414 КПК України, підстав
у касаційного суду немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із протиправною
поведінкою щодо неї.

Колегія суддів вважає, що розмір
стягнутої моральної шкоди на користь
законного представника потерпілого
відповідає вимогам розумності та
справедливості, а судове рішення зміні
в цій частині не підлягає.

Доводи касаційних скарг і матеріали
кримінального провадження не містять
вказівок на інші порушення вимог
закону, які були би підставами для
зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України,
колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційні скарги засудженого та
захисника ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 04 листопада 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Житомирської
області від 29 січня 2014 року щодо ОСОБА_1
- без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції
відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України
набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Крижановський В.Я. Пойда М.Ф.
Кульбаба В.М.