УХВАЛА

ІМБНБМ УКРАЇНИ

03
жовтня 2007 року. м.
Київ.

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області
в складі:

головуючого Ігнатюка О.В.

суддів Давидової
Н.І., Капічон О.М.

з
участю: прокурора Чупринської
Є.М.

потерпілого ОСОБА_2

цивільного
позивача ОСОБА_3

представника
потерпілого

та
цивільного позивача ОСОБА_4

представника
цивільного

відповідача ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу
за апеляціями: прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, потерпілого ОСОБА_2,
цивільного позивача ОСОБА_3,
цивільних відповідачів ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго", ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна",
засудженого ОСОБА_1 на вирок Березанського міського суду Київської області від
24 липня 2007 року,

встановила:

Вироком Березанського міського суду Київської області від 24 липня 2007
року

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця сел.
Семенівка Баришівського району Київської області, громадянина України, із
середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого диспетчером Баришівського
РП „А.Е.С. Київобленерго", який мешкає в м. АДРЕСА_1, раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до 4-х років позбавлення волі без
позбавленням права керування транспортними засобами;

на підставі п."б" ст. 1 Закону України „Про амністію" від 19
квітня 2007 року ОСОБА_1 звільнено від покарання;

стягнуто
із ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ
Україна" на користь ОСОБА_225 000
грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 550 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди;

Справа №
11-1018 / 2007 Головуючий
в 1-й інстанції Роздобудько О.М.

Категорія:
ч.2 ст. 286 КК України Доповідач
Ігнатюк О.В.

стягнуто із ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" на користь ОСОБА_2 221 872 грн. 15 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 197 450 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди;

стягнуто із ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ
Україна" на користь ОСОБА_3 23 253
грн. страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду та 2 550 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто із ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" на користь ОСОБА_3 7 450 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто із ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" на користь держави 3 830 грн.
судових витрат;

вирішене питання
про речові докази.

Згідно із вироком, злочин засудженим ОСОБА_1. був вчинений за наступних
обставин.

07 березня 2006
року близько 12-ї години 30-ти хвилин Кисіль В.В., керуючи

належним ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" автомобілем
марки ГАЗ-53 реєстраційний №

НОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережній м. Березань
Київської області в

напрямку центра міста, грубо порушивши вимоги п.п. 10.1
та 13.4 ПДР України,

під час виконання маневру об'їзду стоячого попереду
автомобіля, виїхав на

зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із
автомобілем ВАЗ-2107

реєстраційний № НОМЕР_2, який рухався у зустрічному
напрямку під

керуванням ОСОБА_2, що спричинило завдання останньому
тяжких

тілесних ушкоджень.

8 апеляції
прокурора вказано на незаконність вироку в частині розв'язання

цивільного позову ОСОБА_2 та
необхідність зміни вироку в цій частині. В

обгрунтування апеляції прокурор послався на те, що
стягнення на користь

ОСОБА_2
матеріальної шкоди у розмірі 221 872 грн. 15 коп. базується на

договорі, який, на думку апелянта був досліджений неповно
і якому суд не дав

належної правової оцінки. Окрім того, прокурор вважав, що
розмір морального

відшкодування, стягнутого на користь ОСОБА_2 у сумі 197 450
грн. є явно

завищеним і не підтверджується зібраними у справі
доказами. Просив вирок

змінити, зменшити розмір стягнутих на користь ОСОБА_2
грошових сум: в

рахунок відшкодування матеріальної шкоди - до 6 872 грн.
15 коп., в рахунок

відшкодування моральної шкоди - до 60 000 грн.

В апеляціях потерпілого ОСОБА_2 та цивільного позивача ОСОБА_3, які є
аналогічними за своїм змістом щодо доводів цих апеляцій, вказано на
незаконність вироку в частині розв"язання прозову про відшкодування
моральної шкоди як щодо ОСОБА_2, так і щодо ОСОБА_3, та необхідність зміни
вироку в цій частині. В обгрунтування апеляції потерпілий та цивільний позивач
посилались на те, що судом явно занижений розмір грошових сум, стягнутих із ЗАТ
„А.Е.С. Київобленерго" на їх користь в рахунок відшкодування моральної
шкоди. Вважали, що судом не у повній мірі було враховано ступінь їх моральних
страждань та поведінку засудженого і цивільного відповідача - ЗАТ „А.Е.С.
Київобленерго". Просили вирок в частині розв"язання цивільного позову
про відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши розмір стягнення на
користь ОСОБА_2 до 997
450 грн. та на користь ОСОБА_3
до 97 450 грн.

В
апеляції цивільного відповідача - ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" вказано на
незаконність вироку та необхідність його скасування. В обгрунтування апеляції
ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" послалось на те, що стягнення на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 221 872 грн. 15 коп. було
проведено на підставі договору, який є неналежним доказом у справі і якому суд
не дав належної правової оцінки. Апелянт вважав, що розмір відшкодування обом
позивачам завданої моральної шкоди, який визначив суд, є явно завищеним.

Апелянт послався і на те, що судом, при розгляді справи, не були із
належною повнотою досліджені істотні для справи обставини, які могли істотно
вплинути на правильність розв'язання цивільного позову, зокрема щодо дотримання
Березанським комбінатом комунальних послуг вимог нормативних документів, які
регламентують правила зимового утримання автомобільних доріг. Просив вирок
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляції цивільного відповідача - ВАТ „ Страхова компанія „ПЗУ Україна"
вказано на незаконність вироку в частині задоволення цивільних позовів до ВАТ
„Страхова компанія „ПЗУ Україна"
та необхідність його скасування у цій частині. В обгрунтування апеляції ВАТ „
Страхова компанія „ПЗУ Україна" посилалось на те, що стягнення із нього на
користь позивачів було проведене із грубим порушення вимог Законів України „Про
страхування", „Про обов"язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Цивільного
кодексу України. При цьому судом не було враховано те, що власнику автомобіля
ВАЗ-2107 ОСОБА_3 страхова
компанія виплату страхового відшкодування провела; правові підставі для
відшкодування йому страховою компанією моральної шкоди відсутні; потерпілий ОСОБА_2. не надавав
страховій компанії будь-яких документів на підставі яких можливо було провести
виплату страхового відшкодування. Просив вирок в частині задоволення цивільних
позовів до ВАТ „ Страхова компанія „ПЗУ
Україна" скасувати.

В апеляції засудженого вказано на незаконність вироку та необхідність його
скасування. В обгрунтування апеляції засуджений посилався на те, що в процесі
судового слідства ним було поставлене питання про застосування щодо нього
Закону України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року, який передбачає у
такому випадку необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності
та закриття кримінальної справи. Проте суд його клопотання своєчасно не
розглянув, кримінальну справу не закрив, довів розгляд справи до кінця,
постановив обвинувальний вирок і звільнив його від покарання. Засуджений
вважав, що таким діями суд допустив порушення вимог ст. б зазначеного вище
Закону, що призвело до порушення його прав і інтересів. Просив вирок щодо нього
скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності, а кримінальну
справу закрити на підставі п. „б" ст. 1, ст. 6 Закону України „Про
амністію" від 19 квітня 2007 року.

В запереченнях на апеляцію засудженого потерпілий ОСОБА_2. вказав на
необґрунтованість даної апеляції. Послався при цьому на те, що
обов"язковою умовою застосування акту амністії є визнання винною особою
своєї вини у вчиненні злочину або ж доведеність цієї вини в судовому засіданні.
Оскільки засуджений не визнавав своєї вини, то він не міг бути звільненим від
кримінальної відповідальності. Просив апеляцію засудженого залишити без
задоволення.

В запереченнях на апеляцію цивільного відповідача - ВАТ „ Страхова компанія
„ПЗУ Україна"
потерпілий ОСОБА_2. вказав
на необґрунтованість даної апеляції. Вважав доведеним ту обставину, що
відповідач своїми діями допустив порушення вимог Цивільного кодексу України,
Законів України „Про страхування" та „Про обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Доводи апеляції щодо виплати страхового відшкодування та неможливості
відшкодування матеріальних збитків потерпілий вважав такими, які не
відповідають матеріалам справи. Просив апеляцію ВАТ „ Страхова компанія „ПЗУ Україна"
залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення:

-
прокурора, який підтримав апеляцію подану прокурором, який приймав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, підтвердив доводи даної апеляції, просив
вирок змінити та
зменшити розмір стягнуто
відшкодування

відповідно до вимог, заявлених у апеляції прокурора; апеляції потерпілого
та цивільного позивача прокурор підтримав частково, а саме тільки в частині
необхідності зміни вироку; інші апеляції прокурор вважав не обгрунтованим і
просив залишити їх без задоволення;

· потерпілого
ОСОБА_2, який
підтримав свою апеляцію та апеляцію цивільного позивача ОСОБА_3, підтвердив
доводи своєї апеляції, просив вирок змінити та збільшити розмір відшкодування,
відповідно до вимог, заявлених у його та цивільного позивача ОСОБА_3 апеляціях; інші,
подані на вирок апеляції потерпілий не визнав, вважав їх не обгрунтованими і
просив залишити їх без задоволення;

· цивільного
позивача ОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію та апеляцію потерпілого ОСОБА_2,
підтвердив доводи своєї апеляції, просив вирок змінити та збільшити розмір
відшкодування, відповідно до вимог, заявлених у його та потерпілого ОСОБА_2
апеляціях; інші, подані на вирок апеляції цивільний позивач не визнав, вважав
їх не обгрунтованими і просив залишити їх без задоволення;

- представника
потерпілого та цивільного позивача, який їх апеляції

підтримав, вважав їх обгрунтованими і просив
задовольнити; інші апеляції

представника потерпілого та цивільного позивача не визнав
і просив залишити їх

без задоволення;

· представника
цивільного відповідача - ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго", який підтримав свою
апеляцію, підтвердив доводи даної апеляції, просив цю апеляцію задовольнити,
вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд; апеляції
прокурора, ВАТ „ Страхова компанія „ПЗУ Україна" і засудженого представник
ЗАТ „А.Е.С. Київобленерго" підтримав частково та заперечував проти
задовленні апеляції потерпілого і цивільного позивача, просив ці апеляції
залишити без задоволення;

· засудженого,
який повністю підтримав свою апеляцію і підтвердив доводи даної апеляції,
просив вирок скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності на
підставі Закону про амністію, а кримінальну справу закрити; апеляції цивільних
відповідачів засуджений підтримав частково, зокрема в частині необхідності
скасування вироку; інші апеляції засуджених вважав не обгрунтованим і просив
залишити їх без задоволення;

вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляції прокурора, потерпілого та цивільного
позивача ОСОБА_3 не підлягають до задоволення, апеляції цивільних відповідачів
підлягають до часткового задоволення, а апеляція засудженого підлягає до
задоволення у повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 367 КПК України наявність істотних порушень
кримінально-процесуального закону є підставою для скасування вироку.

За змістом ч.2 ст.370 КПК України не закриття кримінальної справи за
наявності підстав для її закриття є істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону і безумовною підставою для скасування вироку.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справиОСОБА_1. обвинувачувався у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто злочину, вчиненого
із необережності за який передбачене максимальне покарання у виді 8-ми років
позбавлення волі. Згідно із обвинувачення цей злочин було вчинено 07 березня
2006 року. ОСОБА_1має двох неповнолітніх дітей. Все це у своїй сукупності
вказує на те, що ОСОБА_1підпадає під дію п."б" ст. 1 Закону України
„Про амністію" від 19 квітня 2007 року.

Відповідно
до ст. 6 Закону України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року особи, які
підпадають під дію статті 1 цього Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають
у провадженні суду
і не розглянуті
судами, підлягають

звільненню від
кримінальної відповідальності. Обов"язковою зимовою застосування щодо
особи амністії, є згода цієї особи на застосування амністії (ст. 9 Закону).

Як убачається із матеріалів справи, під час судового
розгляду справи, а саме 19 липня 2007 року, підсудним ОСОБА_1. було заявлене
клопотання про застосування щодо нього Закону про амністію та надана письмова
згода на застосування амністії. В порушення вимог ст. 6 Закону України „Про
амністію" від 19 квітня 2007 року, ст. 1 Закону України „Про застосування
амністії в Україні" від 01 жовтня 1996 року та ст. 44 КК України питання
про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності на підставі Закону
про амністію із закриттям кримінальної справи судом вирішене не було, розгляд справи
був продовжений із винесенням у даній справі обвинувального вироку та
звільненням засудженого від покарання.

Висновки суду про необхідність доведення розгляду справи до кінця,
винесення обвинувального вироку та звільнення засудженого на покарання, що
передбачено ч. З ст.6 КПК України не можливо визнати законними та достатнім
чином обгрунтованими. Так, необхідність звільнення від кримінальної
відповідальності особи, справа щодо якої перебуває у провадження суду,
передбачена ст. 6 Закону України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року.
Дана норма Закону не містить будь-яких обмежень, щодо стадії судового процесу,
на якій може бути застосований Закон про амністію, а особа звільнена від
кримінальної відповідальності. Оскільки ст.б Закону України „Про амністію"
від 19 квітня 2007 року є спеціальною нормою по відношенню до ст. 6 КПК України
яка є загальною нормою, то, виходячи із принципу пріоритетності спеціальної
норми над загальною, у випадку суперечності даних норм, підлягала застосуванню
спеціальна норма, а саме ст. б Закону України „Про амністію" від 19 квітня
2007 року і засуджений ОСОБА_1за умови поширення на нього ст. 1 Закону України
„Про амністію" від 19 квітня 2007 року, наявності його згоди на
застосування амністії та не поширення на нього дії ст.7 зазначеного Закону мав
бути звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа мала
бути закрита.

Оскільки за наявності підстав для закриття кримінальної справи про
обвинувачення ОСОБА_1. у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
ця справа судом першої інстанції не була закрита, що згідно із ч.2 ст. 370 КПК
України визнається істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону,
то обвинувальний вирок щодо ОСОБА_1. не може визнаватись законним та
обгрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.

В зв"язку із наявністю підстав для звільнення
засудженого від кримінальної відповідальності на підставі Закону про амністію
та наявністю підстав до закриття кримінальної справи, колегія суддів вважає за
необхідне, у відповідності до вимог ст. 376 КПК України, зазначену кримінальну
справу закрити, звільнивши ОСОБА_1. від кримінальної відповідальності на
підставі п."б" ст. 1 та ст.6 Закону України „Про амністію" від
19 квітня 2007 року та роз"яснивши цивільним позивачам їх право на звернення
до суду із позовами в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.
365, 366 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляції цивільних відповідачів ЗАТ „А.Е.С.
Київобленерго" та ВАТ „Страхова компанія „ПЗУ Україна" задовольнити частково.

Апеляції
прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
потерпілого ОСОБА_2та
цивільного позивача ОСОБА_3
залишити без задоволення.

Вирок
Березанського міського суду Київської області від 24 липня 2007 року щодо
ОСОБА_1 скасувати. ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності звільнити на
підставі п."б" ст. 1, ст.6 Закону України „Про амністію" від 19
квітня 2007 року. Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України закрити на підставі п.4 ч.1 ст.6
КПК України.

Цивільним позивачам ОСОБА_2та ОСОБА_3роз"яснити
їх право на звернення до суду із позовами в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: автомобілі ГАЗ-53 реєстраційний № НОМЕР_1
та ВАЗ-2107 реєстраційний № НОМЕР_2 повернути власникам.

Запобіжний
захід щодо ОСОБА_1 скасувати.