Справа № 11-725-2007
рік. Головуючий у
1-й інст.: Висоцький М.Т.,
: ст.187 ч.4 КК України Доповідач
апел.інст.: Тимошевський В.П.,
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Миколаївської області
у складі:

головуючого Ржепецького О.П.,

суддів ЦарюкаВ.В., Тимошевського В.П.,

за
участю прокурора Данчука
В.М.

09
жовтня 2007 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1., на вирок Врадіївського
районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2007 року, яким,

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Любашівка Любашівського району Одеської області,
українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, проживаю чий в
с.Сирово Врадіївського району Миколаївської області, не судимий,

-засуджений:-
за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років
з конфіскацією майна;

-за ч.2 ст.263
КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,уродженець
і житель с Сирово
Врадіївського району Миколаївської області,українець, громадянин України, з
неповною середньою освітою, судимий:

-18.04.2002
року Первомайським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

з застосуванням ст. 75 КК України зі
звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2
роки;

-24.12.
2002 року цим же судом за ч.3 ст. 185 КК України ,з застосуванням ст 71 КК
України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців,
звільнений від відбування покарання 19.01. 2006 року, судимість не погашена,

Засуджений
:за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 9 років;

-за ч.2
ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 7 років з конфіскацією
майна;

-за
ч.4ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 10 років з
конфіскацією майна;

-за ч.3 ст. 185
КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років;

-за ч.2 ст. 263
КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді
позбавлення волі на 10 років з конфіскацією майна.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1. в солідарному порядку на користьОСОБА_9 -2979
грн, в відшкодування завданої шкоди.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1. в солідарному порядку на користь (потерпілої) ОСОБА_3 -7000 грн., в
відшкодування моральної шкоди .

Згідно
вироку, ОСОБА_1. визнаний винним в тому, що в 2005 році, в смт. Врадіївка
придбав у незнайомих йому підлітків мисливський ніж, який згідно висновку
експерта, являється коротко клинковою зброєю колюче-ріжучої дії, про що
ОСОБА_1. достовірно знав, але постійно зберігав при собі у себе вдома у
спеціально виготовленому ним шкіряному чохлі, а в дні виходу з дому, незаконно
носив при собі з метою самозахисту та застосовував ніж в період з 17 по 22
грудня 2006 року при скоєнні злочинів з ОСОБА_2.

16
грудня 2006 року, ОСОБА_1. та ОСОБА_2 за попередньою
змовою між собою, з ініціативи останнього прибули в смт. Врадіївка
Врадіївського району Миколаївської області, щоб з застосуванням мисливського
ножа який ОСОБА_1. на прохання взяв, щоб вчинити вдвох розбійний напад на
когось з мешканців смт.Врадіївка, з метою заволодіння грошових коштів для
відсвяткування Нового року. Після невдалої спроби знайти підходящу особу для
запланованого ними розбійного нападу, ОСОБА_1. і ОСОБА_2., переночували у своїх
знайомих ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

грудня
2006 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2 здійснюючи свій умисел, приблизно 21-00 год., з застосування
зазделегідь приготовленого ними мисливського ножа, на вул. Героїв Врадіївщини,
неподалік від території старого елеватора зустріли ОСОБА_6. ОСОБА_1. достовірно
знаючи про наміри ОСОБА_2 і усвідомлюючи протиправність своїх і його дій
,передав

ОСОБА_2. на його прохання знаряддя злочину свій
мисливський ніж, створивши умови для скоєння злочину, та висловив застереження
, що місце освітлюється, спостерігав за тим що відбувалося.

ОСОБА_2
підійшов до ОСОБА_6., приставив ніж до його горла, з погрозою застосування
ножа, примусив потерпілого віддати йому всі гроші в сумі 45 грн. що були в
нього та свої туфлі, що були на ньому. Заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_2
та ОСОБА_1. розділили гроші між собою, а туфлі викинули.

21
грудня 2006 року, приблизно в 18 год
30 хв. ОСОБА_1. і ОСОБА_2 за ініціативою останнього, знову з'явилися на
вул. Героїв Врадіївщини ,з метою щоб з застосуванням ножа що ОСОБА_2 носив
постійно при собі ,вчинити розбійний напад на когось з громадян. Поруч
п'ятиповерхового будинку зустріли ОСОБА_7., на яку вчинили розбійний напад.
ОСОБА_2 наздогнав ОСОБА_7. поруч під'їзду, приставив їй до горла ніж, з
погрозою його застосування став вимагати гроші та інші цінності, потерпіла
відповіла що у неї немає нічого і запропонувала принести гроші з квартири.
ОСОБА_2. залишив потерпілу й повідомив ОСОБА_1. про невтішний результат нападу.

В цей же
день, приблизно першої години ночі, ОСОБА_1. та ОСОБА_2 за попередньою змовою
між собою і за спільною згодою, неподалік перехрестя вулиць Героїв Врадіївщини
та Свердлова в смт. Врадіївка, вчинили розбійний напад на пенсіонерку ОСОБА_8.,
у якої ОСОБА_2 погрожуючи приставленим до її горла мисливським ножом, вирвав з
її рук велосипед.

22.12.2006
року ОСОБА_1. та ОСОБА_2 за попередньою змовою між собою маючи умисел на
відкрите заволодіння чужим майном, перебуваючи в м. Первомайськ Миколаївської
області, приблизно першої год. 15 хв. зайшли до торгової палатки розташованій
по вул Дзержинського , поруч будинку №2, що належитьОСОБА_9, де знаходився
охоронець ОСОБА_10. Побачивши там електричні гірлянди ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вирішили заволодіти ними. З цією метою, ОСОБА_1 узгодивши свої дії з діями
ОСОБА_2, став відвертати увагу охоронця запитаннями, а ОСОБА_2, підійшов до
ОСОБА_10. ззаду, приставивши до останнього мисливський ніж, погрожуючи ним
примусив потерпілого стояти на місці. ОСОБА_1. цим часом , відкрито заволодів
трьома пачками гірлянд вартістю по 20 грн .кожна, спричинивши шкоду власнику
торгової палатки на суму 60 грн.

Цього ж
дня, приблизно другої години ночі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, повертаючись додому ,
вирішили знову вчинити розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10. з метою
заволодіння чужим майном. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зайшли у вказану палатку, де на кушетці
відпочивав Станкевич. ОСОБА_2
став поруч, на випадок щоб примусити останнього залишатися на місці якщо він
прокинеться. ОСОБА_1. став вибирати та складати в сумку майно яке там було
Прокинувшись від шуму
ОСОБА_10.І вимагав, щоб

ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 вийшли з палатки , але ОСОБА_2 наказав йому мовчати ,ОСОБА_1
продовжував вибирати та складати різні цінності .Коли ОСОБА_10.І. став
наполягати на припиненні їх злочинних дій, ОСОБА_2, долаючи опір наніс
мисливським ножом потерпілому
Станкевичу три удари в
стегно правої ноги, одним з яких пошкодив стегнову артерію, чим спричинив
пошкодження життєво важливого органу, заподіявши останньому тяжкі тілесні
ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер. ОСОБА_2 зняв з потерпілого ОСОБА_10 чоботи взяв ще
деяке майно, вийшов з палатки . Всього ОСОБА_1-та ОСОБА_2 внаслідок даного
розбійного нападу заволоділи майном торгової палатки на суму -2979 грн., шкоду
не відшкодували.

Крім
того, в період часу з 27 по 29 грудня 2006 року , ОСОБА_2 сам, в с Сирово
Врадіївського району шляхом злому дверних навісних замків проник в приміщення
жилого будинку належного ОСОБА_11 ,звідки таємно, в два прийоми викрав грошові
кошти в сумі 50грн., різні постільні приналежності, 26 жіночих ситцевих хустин,
кухонних посуд, 4 рушники та інше майно, всього на загальну суму 1214 грн. 70
коп. Шкода потерпілій ОСОБА_11, відшкодована.

Засуджений
ОСОБА_1. в апеляції, не оспорюючи винуватості у вчиненні розбійних нападів, і
правильної кваліфікації його дій судом, частково визнає свою вину за ч.2 ст.
263 КК України, просить вирок змінити і пом'якшити покарання, а саме,
застосувати ст.69 КК України . Посилається при цьому, що при розгляді справи в
судовому засіданні,не зміняв своїх показів, повністю визнав себе винним.
Частково визнає свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 263 КК
України, в зв'язку з тим, що на його думку, суд не дав оцінки тому, що ніж який
він носив, належить йому.

Вважає,
що при призначенні покарання, суд, належним чином не врахував обставин які
пом'якшують його покарання, що він позитивно характеризуєть ся за місцем
проживання, є єдиним помічником своїй матері, у якої на утриманні залишився
менший брат віком 12 років, який потребує його допомоги.

Прокурор який
брав участь в розгляді справи в запереченні на апеляцію просить вирок суду у
відношенні ОСОБА_1. залишити без зміни. Засуджений ОСОБА_2, апеляції на вирок
суду не подавав.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора Данчука В.М.,про залишення вироку без зміни ,
вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає,
що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки
суду про доведеність вини ОСОБА_1.,у вчиненні ним злочинів за обставин
зазначених у вироку, грунтуються на достатніх і допустимих доказах, ретельно
досліджених в судовому засіданні та об'єктивно оцінених у вироку в сукупності з
іншими зібраними доказами, і є обгрунтованими.

Доводи засудженого
ОСОБА_1. про те, що він частково визнає свою вину за ч.2 ст. 263 КК України, є
безпідставними, оскільки спростовуються іншими дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Змістом
протоколу судового засідання, з якого вбачається, що під час розгляду справи,
ОСОБА_1., визнавав повністю вину в незаконному носінні холодної зброї(т.3, а.с.
212), показав що придбав мисливський ніж в 2005 році в. смт.Врадіївка, в
незнайомих підлітків і зберігав у себе до вилучення працівниками міліції. В
грудні місяці 2006 року на пропозицію ОСОБА_2 взяв свій ніж, щоб застосувати
при вчиненні злочинів з метою заволодіння чужим майном, що вони в подальшому і
здійснювали.

З даних
протоколу судового засідання видно, що ОСОБА_2,
під час судового слідства зтверджував, що за попередньою змовою з ОСОБА_1.
вони вирішили вчиняти розбійні напади на жителів смт. Врадіївка Миколаївської
області з метою заволодіння чужим майном. На його пропозицію ОСОБА_1.
погодився, і взяв знаряддя злочину мисливський ніж, який вони разом
використовували по всіх епізодах розбійних нападів починаючи з 16.12. 2006 року
і закінчуючи розбійним нападом на потерпілого ОСОБА_10., в м. Первомайську Миколаївської області по епізоду від
22.12. 2006 року.

Зазначені
обставини злочину, крім вищевикладених показів, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.,
підтверджуються -даними протоколу огляду від 04.01. 2007 року (т.1 а.с. 5) з
якого видно, що в помешканні ОСОБА_1., було виявлено та вилучено мисливський
ніж; - висновком балістичної експертизи №202 від 11.02. 2007 року (т.1, а.с.
12-17 ) з якого вбачається, що вилучений у ОСОБА_1. ніж, є коротко-клинковою
холодною зброєю колючо-ріжучої дії, тобто мисливським ножем загального призначення
,технічно справним.

Дослідивши
докази у їх сукупності, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1.:- за ч.2 ст.
187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із
насильством небезпечним для життя чи здоров'я особи , яка зазнала нападу, або з
погрозою застосування такого насильства(розбій), вчинений за попередньою змовою
групою осіб, повторно ,що в апеляції не оспорюється; та за ч.2 ст.263 КК
України як незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Відповідно
до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено
покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових
злочинів.

Згідно з
роз'ясненням , що міститься в абзаці 2 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 24 жовтня 2003 року №7 зі змінами внесеними постановою Пленуму від
10 грудня 2004 року №18 «Про практику призначення судами кримінального
покарання», при обранні покарання у кожному конкретному випадку суд
зобов'язаний враховувати

ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують і
обтяжують покарання.

Як видно
з матеріалів справи і вироку, що при призначенні ОСОБА_1. покарання, суд першої
інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості
вчинених ним злочинів, один з яких за кваліфікацією злочинів за ст.12 КК
України відноситься до тяжкого а інший до середньої тяжкості, дані про особу
винного, обставину яка пом'якшує покарання , щире каяття, та обставини які
обтяжують покарання, вчинення злочину повторно, рецидив злочину та вчинення
злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно
до ч.1 ст. 69 КК України призначення більш м'якого покарання , ніж передбачено
законом , можливе за наявності декількох ( не менше двох ) обставин , що
пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням даних про особу винного.

Зі
змісту вироку вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_1., обставиною,
яка пом'якшує покарання, суд врахував, щире каяття.

До того
ж, достатніх підстав для застосування щодо засудженого ст.69 КК України , тобто
для призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, апелянтом не
наведено.

Наведені
обставини свідчать про те, суд дійшов вірного висновку, що виправлення
засудженого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.

Таким
чином, призначене ОСОБА_1. покарання є достатнім і необхідним для його
виправлення та попередження нових злочинів, тому підстав до зміни вироку та
пом'якшення покарання як того просить засуджений, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст
.ст.365, 366 КПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1., залишити без задоволення, а вирок Врадіївського районного
суду Миколаївської області від 07 серпня 2007 року у відношенні ОСОБА_1, залишити
без зміни.