Ухвала іменем україни 17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15.,

суддів: ОСОБА_16, ОСОБА_17

при секретарі

судового засідання ОСОБА_18,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000194 від

24 листопада 2012 року за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, проживаючого АДРЕСА_1 у

м. Мерефі Харківського району Харківської області, такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 286 КК,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

прокурора ОСОБА_19,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 400 КПК за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і неможливості отримання таких. На думку засудженого, суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_4 у стані алкогольного сп'яніння самостійно створив аварійну обстановку, що призвело до незворотних наслідків. Вказує, що висновки проведених у кримінальному провадженні автотехнічних експертиз містять суперечності.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від

01 липня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України від

08 квітня 2014 року № 1185-VIІ «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_5 витрати, пов'язані з наданням юридичних послуг, а також моральну шкоду в розмірі 4000 та 50 000 грн відповідно.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

03 листопада 2014 року Апеляційний суд Харківської області вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 в частині призначення покарання скасував і постановив свій вирок, яким ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України від 08 квітня 2014 року № 1185-VIІ «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_2 звільнив від відбування призначеного основного покарання.

Крім того, апеляційний суд вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 змінив, присудив стягнути із засудженого на користь потерпілої моральну шкоду у сумі 150 000 грн. Стягнення обернув на майно ОСОБА_2, на яке накладено арешт.

Крім того, апеляційний суд вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 змінив, присудив стягнути із засудженого на користь потерпілої моральну шкоду у сумі 150 000 грн. Стягнення обернув на майно ОСОБА_2, на яке накладено арешт.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він

22 вересня 2012 року приблизно о 05:35, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-2121 (реєстр. № НОМЕР_1) та рухаючись зі швидкістю 68 км/год (тобто швидше за допустиму швидкість для руху в населених пунктах) з боку м. Харкова у напрямку селища Нова Водолага Харківської області в районі будинку № 243 по вул. Дніпропетровській у

м. Мерефі Харківського району Харківської області, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху: при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, заходів до зниження швидкості та зупинки керованого ним автомобіля своєчасно не вжив, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, який рухався по проїжджій частині у попутному з автомобілем напрямку.

Тобто своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень від яких настала його смерть.

У запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпіла

ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, які кожен окремо підтримали касаційну скаргу та вважали, що за необхідне вирок апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, зроблені судом на підставі доказів, які були досліджені і перевірені під час розгляду кримінального провадження та їм дана належна оцінка. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК.

При цьому, на думку колегії суддів, в процесі досудового та судового слідства по кримінальному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або правильність застосування кримінального закону не допущено.

Зокрема, суд першої інстанції, при постановленні вироку, виходив з показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, показань потерпілих

ОСОБА_5 і ОСОБА_14; даних, що містяться у протоколах слідчих дій, зокрема, у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, огляду транспортного засобу, проведення слідчого експерименту, висновках судової криміналістичної експертизи матеріалів і засобів відео-, звукозапису, висновках судово-медичних експертиз, в тому числі і комплексної, а також у висновках судово-криміналістичної, транспортно-трасологічної і автотехнічної експертиз.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи засудженого про недоведеність його вини у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, які свого підтвердження не знайшли. Отже, дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковані правильно. Підстав для сумніву в її правильності колегія суддів не вбачає.

Посилання засудженого у касаційній скарзі на наявність суперечностей у висновках автотехнічних експертиз, на які на його думку не звернули уваги суди першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає безпідставними.

На думку колегії суддів, місцевий суд правильно поклав в основу вироку висновок судової автотехнічної експертизи від 13 вересня 2013 року і правомірно визнав саме цей доказ допустимим та достатнім.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої ОСОБА_5, врахував всі обставини справи, а саме те, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин з необережності, однак у вчиненому не розкаявся, не відшкодував більш ніж за два роки після події ДТП ані матеріальної ані моральної шкоди не відшкодував.

Рішення апеляційного суду щодо покарання відповідає вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не повною мірою оцінив всі обставини кримінального провадження та безпідставно збільшив розмір моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_5

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегія суддів не виявила.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада

2014 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову змінити: зменшити розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_5 до 50 000 грн.

В решті судове рішення залишити без змін.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17