АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, який офіційно не працює, не одружений, проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимий:
13.03.2007 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
20.02.2008 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186, 71 КК України, з урахуванням змін внесених апеляційною інстанцією, на 5 років позбавлення волі;
31.08.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2, 71,72 КК України на 4 роки 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області, ОСОБА_5 05.11.2014 року звільнено умовно-достроково на 1 рік 7 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні

Справа № 11-кп/796/1081/2015
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1

кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2011 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін, у виді домашнього арешту.
Не погодившись з таким рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року відносно нього змінити в частині призначення покарання та призначити йому більш м`яке покарання. Вважає що покарання призначене судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі і є не справедливим внаслідок суворості. Зазначає, що в суді першої інстанції він визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, щиро розкаявся, майно повернуте власнику, претензій від ТОВ «Фоззі-Фуд» до нього немає, а також 23.04.2015 року він одружився з жінкою, яка виховує дитину віком 8 місяців та не працює, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з вироком суду, 15.03.2015 року приблизно о 23 год. 50 хв. обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись в торгівельному залі магазину «Сільпо», що знаходиться по проспекту Маяковського, 75/2 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, що належало ТОВ »ФОЗЗІ-ФУД», а саме пляшку «Tequila Trиs Sombreros Gold», об`ємом 1л., вартістю 232 грн. 50коп., однак обвинувачений не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину »Сільпо».
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують його особу і в силу положень ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції обмежений оцінкою цих же доказів.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною і ніким не ставиться під сумнів.
Призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, та обставини його скоєння, відомості про особу обвинуваченого, котрий неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та на момент вчинення злочину мав непогашену судимість, невідбута частина покарання за якою складає 1 рік 7 днів,визнання вини та відсутність претензій з боку ТОВ «Фоззі-Фуд». Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 судом визнано щире каяття, обставин, які його обтяжують судом не встановлено.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без його ізоляції від суспільства та про призначення остаточного покарання за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК України.
Разом з тим, санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, тобто мінімальний термін зазначеного виду покарання, з урахуванням вимог ч.2 ст. 63 КК України становить один рік. Проте суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому покарання за закінчений замах на вчинення злочину недостатньо врахував як ступінь реалізації злочинних намірів так і їх предмет, призначивши обвинуваченому за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна вартістю 232 грн. 50коп., вчинене повторно, покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, яке на думку колегії суддів є надмірно суворим.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність зміни вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання як за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, так і за сукупністю вироків, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.
Пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1(один) рік.
На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуту ОСОБА_8 частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2011 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік 2 (два) місяці.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2