УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2013 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 14.09.1988 військовим трибуналом ВЧ НОМЕР_1 за ст.ст. 263 «А», 183 ч.1, 215-3 ч.2, 140 ч.3, 42 КК України на 4 роки позбавлення волі; 2) 31.10.1994 року Новоград-Волинським районним судом за ст. 140 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією 1/2 майна; 3) 10.03.1998 року Новоград-Волинським районним судом за ст. 140 ч.3 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 4) 01.03.2004 року Новобугським районним судом Миколаївської області за ст..ст. 185 ч.3, 186 ч.3, 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 13.03.2007 року Казанківським районним судом Миколаївської області з невідбутим терміном 1 рік 4 місяці 9 днів,
було засуджено за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.06.2014 року ОСОБА_7 скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році».
Кінець строку відбування покарання (з урахуванням скорочення строку покарання) - 29.06.2015 року.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , який відбуває призначене йому покарання у Коростенській ВК № 71, про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовлено. При цьому суд, обґрунтовуючи своє рішення, послався на відсутність даних, які б свідчили про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення.
Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали суду та просить постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього ст.81 КК України та звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання. Зазначає, що суд, розглядаючи клопотання не взяв до уваги, що він працює днювальним та, не дослідивши належним чином всі обставини справи прийшов до безпідставного висновку про відсутність підстав для звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав доводи поданої апеляції з вищевказаних підстав, прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.
За змістом ст.50 КК України, покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.
Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний злочин.
Так, відмовляючи у задоволенні клопотання, суддя врахував, що перебуваючи в місцях позбавлення волі ОСОБА_7 порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має. Вину у скоєному засуджений визнає, проте своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, на даний час не працює.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим, хоча і працевлаштований на виробництві установи, але до праці не залучається у зв`язку з низькою професійною кваліфікацією. На інших запропонованих посадах працювати не бажає, участі в суспільному житті відділення та в роботі самодіяльних організаціях засуджених не приймає та приймати не бажає, що не свідчить про сумлінну поведінку та ставлення до праці.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд, дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 за весь час свого відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, як того вимагає закон, тому підставно відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Будь-яких інших доказів, які б давали підстави вважати що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню, а клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 підлягає задоволенню, апелянт в своїй апеляційні скарзі не навів. Не встановлено їх й під час апеляційного розгляду справи.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.01.2015 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді