АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/321/15 Справа № 184/3258/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000753 від 25 липня 2014 року, відносно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 27 січня 2012 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень; за постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2012 року штраф замінено на 240 годин громадських робіт;

- 18 жовтня 2012 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, звільненої на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки; ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року ОСОБА_6 на підставі ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році звільнено від подальшого відбування покарання;

- 02 липня 2013 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі; припинено по ст. 8 КПК України, ст.ст.285-287, 477, 479 КПК України;

- 15 липня 2014 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненої на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

за її апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року, за участю прокурора ОСОБА_7 .

В апеляції обвинувачена просить вирок суду змінити, застосувавши до неї ст. 75 КК України або скоротивши призначене їй покарання. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачена посилається на те, що суд не надав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання, а також залишив поза увагою відсутність претензій від потерпілого ОСОБА_8 , відшкодування завданих йому матеріальних збитків, а також позицію останнього про можливість застосування до неї покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. На переконання ОСОБА_6 , вирок суду в частині призначеного покарання не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Крім того, ОСОБА_6 вказує й на те, що не вважає потерпілою ОСОБА_9 , оскільки крадіжку в останньої не здійснювала.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково, у вигляді шести місяців позбавлення волі приєднано не відбуте покарання, призначене за вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року, і остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців.

ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

24 липня 2014 року близько 20.00 години, по АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебувала в квартирі АДРЕСА_4 , де у неї виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна, належного ОСОБА_10 . В цей день та час, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , скориставшись станом алкогольного сп`яніння потерпілої ОСОБА_10 та часом, коли за її діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон Samsung 5230 вартістю 300 грн., в якому знаходилась сім карта мобільного оператора МТС, вартістю 15 грн., електричний чайник Zelmer, вартістю 300 грн., плед для двоспального ліжка, вартістю 200 грн., один комплект полуторної постільної білизни, вартістю 160 грн., капці жіночі, вартістю 175 грн., дві скляні банки для круп ємністю 0,5 л. кожна, вартістю 30 грн. за 1 банку, всього на суму 60 грн., чоловічу футболку, вартістю 100 грн., жіночу футболку, вартістю 100 грн., пляжну жіночу сумку, вартістю 70 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилася за власним розсудом, завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1480 грн.

Крім того, 31 липня 2014 року близько 23.30 години, по АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебувала в квартирі АДРЕСА_6 , де у неї виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадання чужого майна, належного ОСОБА_8 . В цей день та час, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , скориставшись станом алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_8 та часом, коли за її діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон Nokia 225, вартістю 725 грн., в якому знаходилась карта пам`яті micro SD ємністю 4 Gb, вартістю 65 грн., сім карта мобільного оператору МТС, вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходились гроші в загальній сумі 20 грн., ноутбук Acer Aspire E1-771G-33114 G50 Mnii, вартістю 5835 грн., один комплект нової полуторної постільної білизни, вартістю 200 грн., сковорода з антипригарним покриттям, вартістю 100 грн., 3 рушники розміром 50x100 см, вартістю 60 грн. за 1 рушник, всього на суму 180 грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 , після чого, з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилася за власним розсудом, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 7140 грн.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченої та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція обвинуваченої підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено.

Виходячи з того, що обвинуваченою не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження за епізодом від 31 липня 2014 року, правильність висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченої в цій частині колегією суддів не переглядається.

Разом з тим, надавши оцінку доводам обвинуваченої в частині невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за епізодом від 24 липня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої відповідає фактичним обставинам провадження, підтвердженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Так, винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй діяння за епізодом від 24 липня 2014 року повністю підтверджується показаннями: обвинуваченої, яка не заперечувала, що 24 липня 2014 року вдень заходила до квартири потерпілої ОСОБА_10 ; потерпілої ОСОБА_9 матері потерпілої ОСОБА_10 , яка дізналась про викрадення майна своєї доньки ОСОБА_6 зі слів останньої на наступний день, після крадіжки; після чого, як зазначила ОСОБА_9 , вони разом з дочкою пішли до дому обвинуваченої та там вона бачила викрадені речі, які належать її дочці.

Крім того, винуватість обвинуваченої підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: довідками про вартість майна (т. 2, арк.пр. 15-17); копією свідоцтва про смерть потерпілої ОСОБА_10 т. 2, арк.пр. 21).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.

Разом з тим, вирішуючи питання правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідності призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченої ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, визначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка вину визнала частково, у скоєному розкаялась, збитки не відшкодувала, раніше не судима, кримінальне правопорушення скоїла в період випробувального терміну.

При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав наявність в обвинуваченої п`ятьох неповнолітніх дітей, часткове визнання вини і розкаяння, а такою, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у достовірності встановлених судом відомостей.

Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів можливе лише в умовах її ізоляції від суспільства, а тому призначене покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України не суперечить закону України про кримінальну відповідальність та не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 в своїй апеляції про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4