АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4589/14-к Номер провадження 11-кп/786/63/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали клопотання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИВ :

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Якимово Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрованому АДРЕСА_1 , раніше проживаючого АДРЕСА_2

у задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Таке рішення суддя суду першої інстанції мотивував тим, що хоча ОСОБА_9 формально має право на розгляд питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, але виходячи з негативної характеристики засудженого, характеру та виду дисциплінарних стягнень, поведінку засудженого, яку за сумлінну визнати не можна, тому прийшов до висновку, що сама по собі формальна ознака відбуття більше ? строку призначеного судом покарання, не може слугувати підставою для задоволення клопотання засудженого.
На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу засуджений ОСОБА_8 , який просив переглянути рішення суду та звільнити його умовно-достроково, оскільки вважає, що йому навмисно не дають змоги вийти з колонії умовно-достроково, так як він немає змоги заплатити грошові кошти працівникам адміністрації колонії.

Від інших учасників процесу апеляційних скарг не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог з підстав в ній зазначених, заперечення прокурора, перевіривши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого, доводи апеляційної скарги згідно її меж, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції і межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 24 лютого 2012 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 304, ч.1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, початок строку відбуття покарання з 1.06.2011 р., кінець строку 1.06.2016 р.

Статтею 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Тобто судом правильно встановлено, що ОСОБА_8 на момент звернення до суду з клопотанням відбув половину строку призначеного покарання.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_8 останній має 5 заохочень та 8 стягнень, останні два з яких не зняті і не погашені. Вказані стягнення були застосовані до засудженого не лише під час відбування покарання у виправній колонії але і під час перебування в СІЗО, а останні два непогашені стягнення були накладені протягом двох днів підряд.

Тому твердження засудженого, що стягнення накладалися на нього навмисно для того, щоб відмовити йому у застосуванні умовно-дострокового звільнення, є необґрунтованими.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції правильно з`ясував обставини справи, характеристику засудженого, згідно якої засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, та прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання засудженого щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

З огляду на вказане, колегія суддів не знайшла підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Окрім цього, відповідно до пояснень самого скаржника щодо тверджень про те, що працівники виправної колонії вимагали від нього гроші за звернення до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення, то сам ОСОБА_8 вказував, що його заява з цього приводу була направлена до прокурора Полтавської області для перевірки вказаного.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 5 листопада 2014 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4