Справа №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

23 травня 2013 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді
Сенькова О.Г.

при секретарі
Повзун С.В.

з участю прокурора
Гриньківа В.Б.

захисника
ОСОБА_1

потерпілих
ОСОБА_2, ОСОБА_3

обвинуваченого
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Старокостянтинові кримінальне
провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в
м.Дубно Рівненської області, українця,
громадянина України, с середньою
освітою, не одруженого, інваліда 2-ї
групи, прож.: АДРЕСА_1, судимого: 1). 18
вересня 2007 року Старокостянтинівським
райсудом за ст..185 ч.2 КК України до 3-х
років позбавлення волі із звільненням
від відбуття покарання з іспитовим
строком 2 роки; 2). 31 липня 2008 року
Старокостянтинівським райсудом за
ст..185 ч.2,71 КК України до 4-х років
позбавлення волі, звільненого 23
березня 2012 року по відбуттю строку
покарання,

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 185
ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ніч з 15 на 16 жовтня 2012 року
обвинувачений ОСОБА_4, перебуваючи в
квартирі АДРЕСА_2 і належить
потерпілому ОСОБА_5, скориставшись тим,
що потерпілий заснув, таємно викрав у
нього мобільний телефон марки "Нокія
Н78" зі стартовим пакетом вартістю 925
грн.

Крім того, 9 грудня 2012 року близько 7
години ОСОБА_4 з автомобіля марки
"ВАЗ-2103", держномер НОМЕР_1, що
знаходився в дворі житлового будинку
АДРЕСА_3 і належить потерпілому ОСОБА_3,
таємно викрав автомагнітолу марки
"Амулет" вартістю 357 грн.

В судовому засіданні обвинувачений
ОСОБА_4 вину визнав і підтвердив, що в
ніч на 16 жовтня 2012 року він залишився
ночувати у ОСОБА_5 Коли той заснув, він
викрав у нього мобільний телефон, який
в той же день продав невідомій особі за
50 грн. Вранці 9 грудня 2012 року він в
одному із дворів по вулиці Ессенській з
автомобіля викрав магнітолу марки
"Амулет".

Оскільки ОСОБА_4 повністю визнав вину,
то суд за згодою учасників процесу
визнає недоцільним дослідження
доказів стосовно фактичних обставин
справи, які ніким не оспорюються, і
обмежується допитом обвинуваченого,
потерпілих, які з'явились, та
дослідженням доказів, що його
характеризують. При цьому судом
з'ясовано, що обвинувачений правильно
розуміє зміст цих обставин, сумнівів у
добровільності його позиції немає.
Обвинуваченому роз'яснено, що у такому
випадку він буде позбавлений права
оскаржити ці обставини в апеляційному
порядку.

Так, потерпілий ОСОБА_3 підтвердив, що
вранці 9 грудня 2012 року виявив крадіжку
автомагнітоли "Амулет" з його
автомобіля марки "ВАЗ-2103", держномер
НОМЕР_1, що знаходився в дворі житлового
будинку №8 по вул.Ессенській. Про
крадіжку він повідомив у райвідділ
міліції.

Аналізуючи досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4
в таємному викрадені чужого майна
вчиненому повторно, доведена, тому його
дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК
України.

Органи досудового слідства вчинення
дрібної крадіжки у потерпілого ОСОБА_2
необґрунтовано кваліфікували за ч.2
ст.185 КК України як таємне викрадення
чужого майна вчинене повторно.

Відповідно до Закону України від 4
червня 2009 року "Про внесення змін до
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та Кримінального
кодексу України щодо посилення
відповідальності за викрадення чужого
майна" ст.51 КУпАП з 25 червня 2009 року діє
в новій редакції, якою передбачено
відповідальність за дрібне викрадення
чужого майна. Учинення такого
правопорушення, у тому числі повторно
та з проникненням у приміщення,
вважається дрібним, якщо вартість
такого майна на момент вчинення
правопорушення не перевищує 0,2
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Згідно з роз"ясненням, даним у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 28 травня 2004 року № 9 "Про
деякі питання застосування судами
України адміністративного та
кримінального законодавства у зв"язку"
з набранням чинності Закону України
від 22 травня 2003 року "Про податок з
доходів фізичних осіб", суди,
визначаючи діяння, вчинене після 1
січня 2004 року, таким, яке тягне
кримінальну відповідальність,- у разі,
коли настання відповідальності
зумовлене певною кількістю
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян,- повинні виходити з того, що
сума такого мінімуму дорівнює розміру
податкової соціальної пільги,
встановленої для відповідного року.

Закон України "Про податок з доходів
фізичних осіб" №889-IV втратив чинність
на підставі Податкового кодексу
України від 2 грудня 2010 року, але
поняття податкової соціальної пільги
збереглося в новому Кодексі, зокрема в
п. 169.1 ст.169.

За змістом абз. 8 п.1 розділу XIX ПКУ з 1
січня 2011 року і до 31 грудня 2014 року
податкова соціальна пільга дорівнює 50%
розміру прожиткового мінімуму для
працездатної особи (у розрахунку на
місяць), встановленого законом на 1
січня звітного податкового року, - для
будь-якого платника податку, тобто
станом на 1 січня 2012 року, з врахуванням
розміру прожиткового мінімуму для
працездатної особи, встановленого ст..12
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" в сумі 1073 грн., розмір
податкової пільги складала 536 грн.50 коп.

Отже, на момент учинення діяння
викрадення вважалось дрібним, якщо
вартість викраденого не перевищувала
107 грн.30 коп.

Оскільки викрадення із автомобіля
ОСОБА_6 автомагнітоли вартістю 75 грн. є
дрібною крадіжкою, тому даний епізод з
обвинувачення ОСОБА_4 слід виключити.

Також із обвинувачення ОСОБА_4 слід
виключити обставину, що обтяжує його
покарання, - вчинення злочину повторно,
оскільки вона врахована при
кваліфікації дій обвинуваченого.

Обираючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_4, суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, кількість
викраденого майна та його розмір, особу
підсудного, зокрема, що він
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності за
крадіжки чужого майна, судимості за які
не погашені, є інвалідом 2-ї групи,
хворіє на інфекцію вірусу
імунодефіциту людини IV-ї клінічної
стадії та туберкульоз і знаходиться на
амбулаторному лікуванні.

Обставинами, що пом"якшують покарання
обвинуваченого ОСОБА_4, суд визнає щире
каяття, активне сприяння розкриттю
злочину та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують його покарання
у справі не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_4 був двічі судимий
до позбавлення волі за крадіжки чужого
майна і після відбуття покарання знову
вчинив аналогічний злочин, то він
заслуговує на покарання, пов'язане з
позбавленням волі та поміщення до
кримінально-виконавчої установи.

Однак зважаючи на те, що обвинувачений
є інвалідом 2-ї групи, хворіє на
туберкульоз і проходить курс
амбулаторного лікування, а також на
інфекцію вірусу імунодефіциту людини
IV-ї клінічної стадії, тобто на
захворювання, яке згідно п.2.3 "Переліку
захворювань, які є підставою для
подання в суди матеріалів про
звільнення засуджених від дальшого
відбування покарання", затвердженого
наказами Міністерства охорони
здоров'я та Державного департаменту з
питань виконання покарань №3/6 від
18.01.2000 року, є підставою для звільнення
від відбування покарання, та повністю
відшкодував шкоду потерпілим, які
претензій до нього не мають, суд рахує
за можливе звільнити його від
відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК
України, призначивши покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити
ОСОБА_4 від відбування покарання з
іспитовим строком два роки.

Згідно ст.76 КК України зобов"язати
ОСОБА_4 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання і періодично
з"являтись до них для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
управління Державного казначейства в
Хмельницькій області ( р/р 0321, МФО
815013, код 25575309, для зарахування НДЕКЦ при
УМВС України в Хмельницькій області)
судові витрати в розмірі 235 грн. 20 коп.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Хмельницької області протягом
тридцяти днів з дня його проголошення
через Старокостянтинівський райсуд.

Суддя