У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Кармазіна
Ю.М., Федченка О.С.

з участю
прокурора

Колесніченка
О.В.

розглянула в судовому засіданні
в м. Києві 11
березня 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Волинської області від 22 червня 2007 року.

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області
від 27 квітня 2007 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України,
раніше не судиму,

засуджено за ст. 121 ч.
2 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня
2007 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено, дії засудженої перекваліфіковані з ч. 2
ст. 121 на ст. 124 КК України і за цим законом їй призначено покарання у виді
обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 1 п.
«г» Закону України Про амністію» від 19 квітня 2007 року ОСОБА_2 звільнено від
відбування покарання.

З урахуванням змін,
внесених до вироку ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 визнано винною та
засуджено за умисне нанесення потерпілому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили

його смерть при
перевищенні меж необхідної оборони за обставин, викладених у вироку.

У касаційному поданні
прокурора порушено питання про скасування ухвали апеляційного суду та
направлення справи на новий апеляційний розгляд з посиланням на те, що всупереч
зібраним і дослідженим у справі доказам та без наведення обгрунтованих мотивів
апеляційний суд безпідставно перекваліфікував дії засудженої ОСОБА_1 на ст. 124
КК України, тим самим неправильно застосував кримінальний закон.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про
обгрунтованість подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного
подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається із
матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про винність ОСОБА_1 в
умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, що
спричинили його смерть, кваліфікувавши дії засудженої за ч. 2 ст. 121 КК
України. При цьому суд першої інстанції ретельно дослідив докази винності
засудженої, дав цим доказам відповідну оцінку і на підставі сукупності усіх
досліджених доказів визнав доводи засудженої про те, що вона перебувала у стані
необхідної оборони такими, що суперечать матеріалам справи.

На обгрунтування своїх
висновків суд першої інстанції навів у вироку відповідні докази, свою оцінку
цих доказів та мотиви, за якими не погодився із доводами засудженої про
заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у стані необхідної оборони чи при
перевищенні меж такої оборони.

Незважаючи на зазначені
висновки суду першої інстанції та їх вмотивованість, апеляційний суд, не
проводячи нового судового слідства та не здобувши ніяких інших доказів, дійшов
іншого висновку, всупереч висновкам суду першої інстанції визнав доводи
засудженої обгрунтованими, і фактично невмотивовано та безапеляційно визнав, що
ОСОБА_1 діяла при перевищенні меж
необхідної оборони, не взявши при цьому до уваги інші наведені у вироку докази,
які були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції. При цьому
обгрунтованих висновків неправильної кваліфікації дій засудженої судом першої
інстанції в ухвалі, в порушення вимог ст. 377 КПК України, не навів.

За таких обставин
ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
апеляційний розгляд.

На підставі наведеного, керуючись статтями
394-396 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

касаційне подання прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного
суду Волинської області від 22 червня 2007 року ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий апеляційний розгляд.

СУДДІ:

Міщенко С.М. Кармазін
Ю.М. Федченко
О.С.