Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Скотаря А.М.

розглянула в судовому засіданні 1 березня 2007 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора на вирок Київського
районного суду м. Одеси від 3 жовтня 2006 року, яким виправдано

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого
судимості,

за ч. 2 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях
складу злочину.

ОСОБА_1
обвинувачувався у тому, що він, будучи арбітражним керуючим та виконуючи
обов'язки ліквідатора підприємства - банкрута ЗАТ “Білгород-Дністровський
м'ясокомбінат”, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам
служби, з користі, в інтересах третіх осіб, 14 січня 2003 року виставив на
аукціон і здійснив відчуження зазначеного підприємства - банкрута
консалтинговій компанії “Т.П.І.” за ціною 137,5 тисяч гривень, хоча його
ринкова вартість становила 686 тисяч гривень, що спричинило тяжкі наслідки інтересам
окремих громадян і юридичних осіб.

Розглядаючи
справу, місцевий суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 по ліквідації підприємства
були правомірними, відповідали вимогам діючого законодавства і за своїми
ознаками не утворювали склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,
тому виправдав його.

Ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від 8 серпня 2006 року вирок залишено без
зміни.

У
касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок і ухвалу, а справу -
направити на додаткове розслідування. Вважає, що судове слідство було проведено
однобічно й неповно, суд не взяв до уваги ряд доказів, які могли б істотно
вплинути на правильність його висновків, при цьому не звернув увагу на помилку,
допущену органом досудового слідства щодо юридичної оцінки злочинних дій
ОСОБА_1 , в яких є склад злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки судових інстанцій
про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК
України, і про його виправдання належно вмотивовані і грунтуються на даних, які
перевірені ними та змістовно наведені у їхніх рішеннях.

Судовими інстанціями було
встановлено, що ЗАТ “Білгород-Дністровський м'ясокомбінат” ухвалою
Господарського суду Одеської області від 10 жовтня 2002 року було визнано
банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура і ліквідатором призначено ОСОБА_1.
Оскільки між комітетом кредиторів на чолі з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не було досягнуто
домовленості про сумісні дії по реалізації майна м'ясокомбінату, а ОСОБА_1мав
згідно з вимогами закону щонайшвидше продати підприємство, яке не приносило
прибутку, а вимагало лише великих витрат на його утримання, тому, не маючи для
цього будь-яких перешкод, 15 січня 2003 року ОСОБА_1 уклав договір купівлі -
продажу м'ясокомбінату. Комітет кредиторів не встановлював інший порядок
реалізації майна банкрута, у справі відсутні письмові докази про це. Про свої
дії щодо ліквідації м'ясокомбінату ОСОБА_1постійно інформував комітет
кредиторів.

Законом України «Про
поновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ст. ст. 29,
30) передбачено, що всі дії, пов'язані з оцінкою майна та його продажем
здійснюються арбітражним керуючим.

Як убачається з показань
свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, консалтингова компанія “Т.П.І.” була однією з фірм -
учасниць торгів і виграла аукціон на придбання ЗАТ “Білгород-Дністровський
м'ясокомбінат”, проте після огляду цього підприємства виявилося, що воно не
придатне для виробничої діяльності і потребує великих витрат на його
відновлення, тому одразу після придбання м'ясокомбінат було продано з невеликою
різницею - за 143.250 грн.

Даних про те, що ОСОБА_1
одержав від реалізації м'ясокомбінату незаконну винагороду і діяв в інтересах
третіх осіб у матеріалах справи немає.

Таким чином будь-яких
даних, які були б підставою визнавати дії ОСОБА_1а незаконними і такими, що за
своїми ознаками утворюють склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,
судовими інстанціями не встановлено. Тому вирок і ухвалу про виправдання
ОСОБА_1 є законними.

Вважати, що судові інстанції допустились упередженості чи
необ'єктивності при розгляді цієї справи
або не виконали ті чи інші норми КПК України, які були б підставою для зміни
або скасування судових рішень, не встановлено.

Колегія суддів не
знаходить підстав для призначення справи до касаційного розгляду з обов'язковим
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

На підставі наведеного та
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила :

відмовити прокурору в
задоволенні касаційного подання.

Судді:

Заголдний В.В. Редька
А.І.
Скотарь А.М.