У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Філатова
В.М.,

суддів за
участю прокурора
потерпілих представника
потерпілого
засудженого захисника

ОСОБА_16 і
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 7 серпня 2007
року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та
потерпілого ОСОБА_2. на судові рішення щодо ОСОБА_1

Вироком
Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2006
року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

уродженця та жителя м. Світловодська Кіровоградської області, в силу
ст. 89 КК України не судимого,

засуджено:

- за ч.
2 ст. 143 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна,
яке є його власністю;

- за ч.
2 ст. 364 КК України 2001 року на 5 років позбавлення волі з позбавленням права
займати керівні посади строком на 3 роки.

На підставі ст. 42 КК України 1960
року за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю, та
позбавленням права займати керівні посади строком на 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду
Кіровоградської області від 8 серпня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено: перекваліфіковано дії з ч. 2 ст. 364 КК
України на ч. 1 ст. 364 КК України з призначенням покарання 2 роки обмеження волі, і на підставі ст. 75
КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 2 роки. В частині засудження за ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року
вирок скасовано, а провадження по справі закрито за відсутністю в діях складу
злочину.

З урахуванням внесених судом
апеляційної інстанції змін до вироку
районного суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він,
будучи головою правління відкритого акціонерного товариства телерадіокомпанії
(далі - ВАТ ТРК) “ІНФОРМАЦІЯ_2”, зловживаючи своїм службовим становищем, в 1997
році розповсюдив по каналу телерадіокомпанії “ІНФОРМАЦІЯ_2” рекламне оголошення
про те, що на потреби розвитку та реконструкції телерадіокомпанії вона візьме
гроші у громадян на вигідних для них умовах. На це оголошення відгукнулися дев'ять громадян, які з серпня 1997 року по
листопад 2000 року на запропонованих у
рекламі умовах передали ОСОБА_1 певні суми грошей в національній та іноземній валюті. Про їх
отримання ОСОБА_1 давав громадянам розписки від свого імені і в деяких
випадках ставив на них печатки ВАТ ТРК
“ІНФОРМАЦІЯ_2”. Використовуючи у такий спосіб ім'я й печатку цієї юридичної
особи, вчиняв цивільно-правої угоди позики з фізичними особами в своїх
інтересах, чим завдав істотної шкоди авторитету ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2”.

Ці дії ОСОБА_1 апеляційним судом
були перекваліфіковані з ч.2 на ч.1 ст. 364 КК України з посиланням на те, що
вони не потягли за собою тяжких наслідків, оскільки кредиторам були заподіяні
матеріальні збитки в загальній сумі 79352 грн. не в результаті зловживання
засудженим своїм службовим становищем, а внаслідок недобросовісного виконання
ним цивільно-правових зобов'язань.

Розцінивши пояснення ОСОБА_1,
потерпілих, що гроші позичаються на розвиток ТРК, лише як обман, спрямований на
полегшення отримання кредитів від фізичних осіб, апеляційний суд скасував вирок
суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст. 143 КК України
1960 року, а провадження по справі закрив за відсутністю в діях складу злочину.

У касаційних скаргах:

-
засуджений ОСОБА_1 звертає увагу на те, що висновки апеляційного суду про заподіяння його діями
істотної шкоди авторитету ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2” не відповідають фактичним обставинам справи та не
підтверджені наявними у справі доказами; крім того, цим судом не враховано
вимог ст. 49 КК України, відповідно до яких його належало звільнити від
кримінальної відповідальності. Просить судові рішення щодо нього скасувати, а
справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину;

-
потерпілий ОСОБА_2 не погоджується з рішенням
апеляційного суду про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 2 ст.
143 КК України 1960 року за відсутністю в діях складу злочину та просить
скасувати ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області, залишивши вирок
районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, пояснення ОСОБА_1, захисника
ОСОБА_3 на підтримання касаційної скарги
засудженого, потерпілого ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, які
підтримали касаційну скаргу ОСОБА_2, потерпілих ОСОБА_5 й ОСОБА_6, які
заперечували проти задоволення касаційної скарги засудженого та просили
задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_2, думку прокурора Вергізової Л. А., яка
просила скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий
апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у
скаргах доводи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Як
убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1
винуватим у вчиненні злочинів, передбачених
ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року,
ч. 2 ст. 364 КК України 2001 року, послався на ряд доказів, які визнав
достовірними і поклав в основу вироку.

Оцінивши докази у сукупності, суд
першої інстанції визнав доведеним те, що ОСОБА_1з метою особистого збагачення,
зловживаючи своїм службовим становищем голови правління ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2”,
розповсюдив під час трансляції телепередач телерадіокомпанії “ІНФОРМАЦІЯ_2”
рекламне оголошення про те, що ця фірма візьме гроші під розумні відсотки. В
подальшому, приймаючи громадян, які зверталися за даним оголошенням, у своєму
службовому кабінеті, він їм пояснював,
що телерадіокомпанії потрібні кошти на розвиток та реконструкцію і саме з цією
метою він пропонує їм надати йому як директору ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2” гроші,
обіцяючи повернути їх з відсотками у визначені сторонами строки. Гарантом повернення коштів громадянам він ставив
очолюване ним підприємство. При цьому він діяв з метою особистого привласнення
коштів громадян, не маючи наміру їх спрямовувати на розвиток телекомпанії та
повертати власникам. Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1, зловживаючи
своїм службовим становищем, шляхом обману та зловживання довірою незаконно
заволодів грошовими коштами ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 на загальну суму 79352 грн.59 коп., використавши їх на свої особисті
потреби.

Розглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд, скасовуючи
вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 143 КК
України 1960 року за відсутністю в його
діях складу цього злочину, послався на те, що видача засудженим розписок
часткове повернення їм боргів, відкритість і офіційність спілкування з ними
свідчить, що ОСОБА_1, зловживаючи службовим становищем, використовуючи ім'я ВАТ
ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2” та його печатку, вчиняв цивільно-правові угоди позики з
фізичними особами в своїх інтересах. При цьому ту обставину, що ОСОБА_1 говорив
потерпілим, що гроші позичаються на розвиток ТРК, апеляційний суд визнав
обманом потерпілих, спрямованим на полегшення отримання ним кредитів від
фізичних осіб. Тобто включив в апеляційну ухвалу формулювання, які ставлять під
сумнів невинність ОСОБА_1 у заволодінні коштами потерпілих шляхом обману.

Крім того, апеляційний суд не навів
переконливих доказів на спростування висновку суду першої інстанції, що ОСОБА_1
спочатку, повертаючи частково борги, діяв з метою ширшого розповсюдження по
місту інформації про вигідність вкладення коштів на запропонованих ним умовах
та залучення якомога більших коштів громадян для особистого привласнення, що,
отримавши шляхом обману та зловживання довірою гроші від частини потерпілих ще
в 1997 році, не розрахувавшись з ними,
він до 2000 року продовжував отримувати кошти і від інших громадян, що, за
висновком суду, свідчило про наявність в діях засудженого прямого умислу на
заволодіння чужим майном шляхом шахрайства.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_1 з ч.2 на ч.1
ст. 364 КК України, апеляційний суд послався на те, що тяжких наслідків його
дії за собою не потягли, оскільки кредиторам були заподіяні матеріальні збитки
не в результаті зловживання ним своїм службовим становищем, а внаслідок
недобросовісного виконання ним цивільно-правових зобов'язань.

Однак таке рішення апеляційний суд
прийняв без належної перевірки й оцінки у сукупності інших доказів, які були
досліджені судом першої інстанції і покладені в основу вироку.

Зокрема, апеляційний суд не
врахував показання потерпілих, що вони давали гроші ОСОБА_1 не як фізичній
особі, а як директору ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2”, будучи запевненими засудженим, що
саме ВАТ ТРК “ІНФОРМАЦІЯ_2” є гарантом повернення коштів.

Не навів апеляційний суд і мотивів, з яких в ухвалі не зазначено епізоду
отримання ОСОБА_1ом І. коштів від потерпілої ОСОБА_8

Отже колегія суддів вважає, що апеляційний суд
під час розгляду справи щодо ОСОБА_1 допустив такі порушення чинного
законодавства, які істотно вплинули на правильність прийнятого в апеляційному
порядку рішення, що відповідно до вимог ст. 398 КПК України є безумовною
підставою для скасування ухвали цього суду з направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді
справи суду належить перевірити зібрані у справі докази, дати їм та висновкам
суду першої інстанції належну оцінку, перевірити доводи апеляцій і доводи, наведені
потерпілим й засудженим у касаційних скаргах, та прийняти законне й
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги засудженого
ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2. задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 8 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1, а справу направити
в той же апеляційний суд на новий апеляційний розгляд в іншому складі суддів.

Судді:

Філатов В.М. ОСОБА_17 Глос Л.Ф.