У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Кривенди О.В.,

суддів
за участю прокурора

Канигіної Г.В., Шевченко Т.В., Колесниченка О.В.,

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 8 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
захисника ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_2 на судові рішення щодо нього.

Вироком Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим
від 1 лютого 2007 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 366 КК України на
один рік шість місяців обмеження волі з позбавленням на два роки права обіймати
посади в державних органах та їх апараті, пов'язані з виконанням завдань та
функцій держави;

- за ч. 2 ст. 368 КК України на
шість років позбавлення волі з позбавленням на три роки права обіймати посади в
державних органах та їх апараті, пов'язані з виконанням завдань та функцій
держави, та конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 визначено остаточне покарання -
шість років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в державних
органах та їх апараті, пов'язані з виконанням завдань та функцій держави на три
роки, та конфіскацією майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 3 квітня 2007 року
вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він, за обставин, викладених у вироку,
будучи представником влади та службовою особою - оперуповноваженим відділу
оперативних заходів по скороченню податкового боргу відділу податкової міліції
Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції ДПА України в
Автономній Республіці Крим, вніс до офіційного документу (посвідчення) завідомо
неправдиві відомості. Крім того, ОСОБА_2 засуджений за те, що у вересні 2004
року умисно створив умови приватному підприємцю ОСОБА_3, за яких той був
вимушений, для попередження шкідливих наслідків для своїх прав і законних
інтересів, без оплати передати ОСОБА_2 майно на загальну суму 5 379 гривень 62
копійки.

У своїх касаційних скаргах засуджений та
його захисник посилаються на однобічність та неповноту досудового і судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що
призвело до неправильного застосування кримінального закону. Просять судові
рішення щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу - закрити за відсутністю в діянні
складу злочину.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який просив касаційні скарги засудженого та його захисника задовольнити
частково: скасувати судові рішення щодо ОСОБА_2, а справу щодо нього - направити
на новий апеляційний розгляд; перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та
обґрунтованості вироку, ухвали, постанови, що перевіряються в апеляційному
порядку, і повинна відповідати тим же вимогам, що і рішення суду першої
інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою. Крім того, ухвала апеляційного
суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 377 КПК України. У ній мають бути наведені докладні мотиви прийнятого рішення, усі доводи, що
містяться в апеляції, мають бути проаналізовані і жоден із них не повинен
залишатися без відповіді.

Однак, як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд при розгляді
справи щодо ОСОБА_2 в апеляційному порядку
не дотримався усіх вимог і положень закону.

Так, у своїх апеляціях на вирок
місцевого суду засуджений та його захисник зазначали про непричетність ОСОБА_2
до вчинення інкримінованих йому злочинів, невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним
обставинам справи, однобічність і неповноту досудового і судового
слідства, неправильне застосування судом кримінального закону.

Зокрема, в цих апеляціях йшлося про те, що суд безпідставно визнав ОСОБА_2
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, оскільки
здійснити перевірку магазину “21 вік” йому доручив його безпосередній керівник
- ОСОБА_4, який і підписав відповідне посвідчення, у зв'язку з чим ОСОБА_2 не
може нести відповідальність за службове підроблення.

У своїй апеляції ОСОБА_2 також зазначав, що суд безпідставно відмовив у
задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення
питання про справжність підпису ОСОБА_4 на бланку посвідчення, виданого для
перевірки магазину “21 вік”, оскільки, на думку засудженого, висновок з цього
питання має суттєве значення для справи.

В апеляції засудженого та його захисника йшлося й про те, що суд першої
інстанції, на порушення вимог ст. 334 КПК України, постановив невмотивований
вирок, оскільки, визнавши ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст. 368 КК України, не зазначив у своєму рішенні, які ж саме умови створив
засуджений ОСОБА_3, щоб змусити його передати майно, та які дії вчинив
засуджений для створення цих умов.

У цій же апеляції зазначалося про упередженість Красноперекопського
міжрайонного прокурора Рибачинського Ю.С., який 1 липня 2005 року повідомив
ОСОБА_3 про те, що в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за фактом
незаконного придбання ним товару на суму 6 000 гривень відмовлено на підставі
п.2 ст. 6 КПК України, а майже через рік, 8 червня 2006 року, цей же прокурор,
не встановивши будь-яких нових обставин, скасував зазначену постанову про
відмову в порушенні кримінальної справи і направив матеріали для проведення
додаткової перевірки.

Апелянти зазначали й про те, що суд першої інстанції належним чином не
з'ясував сутність правовідносин, що виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не давши
оцінки заявам потерпілого, де він вказував, що засуджений взяв у нього
апаратуру в борг 19 вересня 2004 року, а також - записам у борговій книзі
ОСОБА_3, де навпроти цієї дати зазначене ім'я “ІНФОРМАЦІЯ_2” та сума боргу.

В апеляції, з посиланням на Закон України “Про державну службу” йшлося й
про те, що суд безпідставно визнав ОСОБА_2 особою, яка займає відповідальне
становище.

Проте, як убачається зі змісту
ухвали суду апеляційної інстанції, наведені доводи апеляцій цим судом не
проаналізовані і відповіді на них не дані.

За таких обставин ухвалу
апеляційного суду щодо ОСОБА_2 не можна вважати
обґрунтованою та законною, а тому вона підлягає скасуванню з
направленням справи на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути
вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданих на вирок
місцевого суду апеляцій та постановити рішення з дотриманням усіх вимог
кримінально-процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України, -

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 3 квітня 2007 року
щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

Кривенда
О.В. Канигіна
Г.В. Шевченко Т.В.