691/1581/13-к

Справа № 691/1581/13-к

Провадження № 1-кс/691/149/13

У Х В А Л А

22 жовтня 2013 року

м.Городище

Слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області Подорога Л.В., при секретарі судових засідань Сидоренко О.С., за участю прокурора Костенко В.М., слідчого прокуратури Городищенського району Черкаської області Кузнєцова Г.А., скаржника Теліженко А.В., адвоката Бабенко Р.В.,

встановив :

У судовому засіданні, скаржник Теліженко А.В. та її представник – адвокат Бабенко Р.В., скаргу підтримали з підстав, викладених у скарзі.

Слідчий прокуратури Городищенського району (на момент винесення оскаржуваної постанови), та прокурор прокуратури Городищенського району (на час розгляду справи слідчим суддею) Кузнєцов Г.А., та прокурор прокуратури Городищенського району Костенко В.М. (яка здійснювала повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні), просили у задоволенні скарги відмовити, стверджуючи, що досудове слідство у кримінальній справі було проведено повно та об’єктивно, із з’ясуванням всіх обставин, необхідних для прийняття вірного рішення по справі, та за результатами якого, слідчим було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Вислухавши доводи сторони скаржника, врахувавши заперечення слідчого та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчим суддею встановлено наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов’язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом’якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Розслідування по вище вказаному кримінальному провадженню, у порушення вказаної вимоги Закону, проведено не в повному обсязі, що потягло за собою прийняття передчасного та незаконного рішення про закриття кримінального провадження.

Так, обставини, які викладені у постанові про закриття кримінального провадження, та на які посилається слідчий Кузнєцов Г.А., як на «достовірно встановлені у ході досудового слідства», ґрунтуються лише на поясненнях Микитюк В.Б., та є фактичним дублюванням показів останнього, даних при допиті у якості свідка (т. 2 а.с. 4-8).

Одночасно, як повідомив слідчий при розгляді скарги, він не перевіряв у ході провадження досудового слідства, доводи Микитюк В.Б. про те, що він декілька разів викликав Теліженко А.В. у райвідділ для підписання протоколу та останній раз викликав 15.07.2009 року, оскільки вважає, що дані факти не потребують перевірки, оскільки не мають значення по справі. З такою позицією слідчого погодитися неможливо, оскільки, за доводами Микитюк В.Б., саме неодноразова неявка Теліженко А.В. на виклики, і стала причиною конфлікту, що мав місце 15.07.2009 року в приміщенні Лисянського РВ.

Безпідставним є також посилання слідчого прокуратури Кузнєцова Г.А., викладене в мотивувальній частині постанови, на те, що «саме рішення Лисянського районного суду, яким справу закрито за малозначністю, а не за відсутністю складу адміністративного правопорушення, само по собі вказує на наявність на той час підстав для складання Микитюком В.Б. протоколу про адміністративне правопорушення відносно Теліженко А.В.».

Таке посилання на постанову Лисянського районного суду від 19.08.2009 р. (т. 3 а.с. 149) є безпідставним, оскільки, вказана постанова суду скасована постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25.09.2009 р. (т. 3 а.с. 150-151) і провадження у справі закрито за відсутності в діях Теліженко А.В. адміністративного проступку.

Також, слідчим не піддано аналізу та не дано оцінки наявній в матеріалах кримінального провадження постанові судді Лисянського районного суду Черкаської області Злотоверхого О.І. від 16.12.2009 р. про закриття адміністративної справи про притягнення Теліженко А.В. до адмінвідповідальності за ст. 185 КУпАП за відсутністю в її діях складу адмінправопорушення, яке їй інкримінували як скоєне саме 15.07.2009 р. в приміщенні Лисянського РВ УМВС (т. 3 а.с. 111). Із змісту якої вбачається, що суддя дійшов висновку, що підстав для затримання Теліженко А.В., чи доставки її до суду у працівників міліції не було, застосовувати спецзасоби, як то наручники, також необхідності не було. З такою позицією погодився і суддя Апеляційного суду Черкаської області Неділько М.І. у своїй постанові від 25.03.2010 р., яку винесено за результатами розгляду апеляційної скарги, поданої Микитюком В.Б. у рамках зазначеної адміністративної справи (т. 3 а.с. 153-154). На дану обставину уже звертав увагу Жашківський районний суд Черкаської області, про що зазначив у винесеній постанові від 12.02.2013 року (т. 5 а.с. 9-11), залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2013 року (т. 5 а.с. 14-16). Однак, у ході подальшого провадження розслідування, слідчим знову було проігноровано виявлені судом недоліки слідства.

Також, слідчим лише частково виконано вимоги ухвали Жашківського районного суду від 12.02.2013 року (т. 5 а.с. 9-11) в частині встановлення автомобіля КАМАЗ та осіб, які в ньому перебували. Так, на запит слідчого, ним отримано чіткий перелік підприємств, установ, організацій, які могли використовувати зазначений автомобіль (т. 5 а.с. 105-129). Однак, слідчим була здійснена лише вибіркова перевірка незначної частини вказаних СГД, від яких отримано лише 9 повідомлень (т. 5 а.с. 130-196).

Крім цього, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на те, що постанова про закриття кримінального провадження – це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються мотиви прийнятого процесуального рішення, зазначаються достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання зібраних чи наданих стороною кримінального провадження доказів.

Натомість, слідчий, у оскаржуваній постанові від 27.09.2013 року, спочатку, лише зазначає докази на підтвердження показів Микитюка В.Б., а потім, зазначає докази на підтвердження показів Теліженко А.В., та в кінці роблячи висновок про необхідність критичного відношення до показів свідків, що дали свідчення на користь потерпілої, оскільки вони «не відповідають показам інших свідків, які не заінтересовані у вирішенні справи на користь Микитюка В.Б.». При цьому, слідчим не зазначено, чому незаінтересованими особами у справі він вважає саме співробітників Лисянського РВ (які є колегами по роботі особи, на яку прямо вказує потерпіла, що вона вчинила злочин) та осіб, судимих за скоєння злочинів (які приходили на відмітку до КВІ, і є фактично залежними від співробітників міліції).

Крім цього, слідчий, у оскаржуваній постанові, зазначаючи, що під час проведення очних ставок між потерпілою Теліженко А.В. та свідками Плохою В.Я., Шпильовим В.А.,

Журбенко В.В., Фесенко А.В., Антощенко О.А., свідки спростували показання потерпілої, не зазначив жодних обґрунтувань, які саме показання потерпілої спростовано показаннями свідків, та чому ним прийнято до уваги саме покази останніх.

У той же час, слідчий, зазначаючи, що показання свідка Копійко В.С. під час проведення очної ставки, спростовані показаннями Микитюк В.Б., знову не аргументував у винесеній постанові чому він не приймає до уваги покази свідка Копійко В.С. як належні докази.

Розбіжності у показах Микитюк В.Б. та Грубич С.П., яка показала, що «…близько 4 осіб когось потягли у напрямку кабінету паспортного столу…» та «Близько через 20 хв. після цього, я побачила, що з кабінету, до якого недавно когось завели, двоє міліціонерів вивели Теліженко А.В.. ЇЇ руки були застібнуті наручниками за спиною.» (т. 2 а.с. 20-21), взагалі були залишені слідчим поза увагою.

Також, у протоколі додаткового допиту свідка Денисенко Г.С. (т. 6 а.с. 104-108), зафіксовано запитання потерпілої Теліженко А.В. до свідка про те, чи бачила свідок щоб при переході потерпілої через проїжджу частину, остання кидалася під колеса автомобіля. Однак, відповідь свідка на дане запитання, до протоколу допиту не внесена, як і не зазначено обставин щодо відхилення даного запитання слідчим.

Про упереджене ставлення слідчого до провадження досудового слідства, свідчить і відображення слідчим у оскаржуваній постанові того факту, що ним збиралися докази на підтвердження характеризуючих даних особи потерпілої, та відсутністі будь-яких посилань на характеризуючі дані особи, на яку прямо вказує потерпіла, що вона вчинила злочин.

Також, у оскаржуваній постанові, слідчим не надано обґрунтувань обставинам (підставам) перебування (чи можливого утримання) Теліженко А.В. у приміщенні Лисянського РВ УМВС у період часу з 09.30 год. до 12.00.год., що мало місце 15.07.2009 р.

Однак, із змісту постанови, не можливо встановити відсутність якої саме із ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, було встановлено слідчим. Крім цього, із змісту постанови вбачається, що основним фігурантом у кримінальному провадженні, на якого вказує потерпіла як на особу, яка вчинила злочин, а також особою, оцінку правомірності дій якої обґрунтовує слідчий у оскаржуваній постанові – є дільничний інспектор міліції Микитюк В.Б.. У той же час, слідчий закрив провадження у справі відносно службових осіб, тобто відносно усього складу співробітників Лисянського РВ УМВС.

Враховуючи вище перелічені обставини, вважаю, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято передчасно, без проведення повного, всебічного та об’єктивного розслідування та з’ясування всіх обставин справи, у зв’язку з чим, постанова слідчого прокуратури Городищенського району Кузнєцова Г.А. від 27.09.2013 року – підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Л. В. Подорога