Справа № 1-95/11 Провадження №11/773/9/13 Головуючий у 1 інстанції:Невар ОСОБА_1
Категорія:ч. 2, 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 127 КК України Доповідач: Денісов В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2013 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Денісова В.П.,

суддів - Клока О.М., Пазюка О.С.,

з участю прокурорів - Дуднік М.М., Кухтей-Хилюк Л.В.,

засуджених - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

захисників - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляціями прокурора Маневицького району Волинської області, захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_3, захисника ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_2, законного захисника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_21 в інтересах засудженого ОСОБА_2, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 13 вересня 2012 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Цегів Горохівського району Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював старшим оперуповноваженим сектору організації оперативної роботи управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 3 ст. 365 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант внутрішньої служби.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець АДРЕСА_3 мешканець АДРЕСА_2 зареєстрований в АДРЕСА_3 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював начальником Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, одружений, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 127 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 365 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - майор внутрішньої служби; за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - майор внутрішньої служби.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - майор внутрішньої служби.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець та мешканець АДРЕСА_4 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював начальником відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 127 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - майор внутрішньої служби.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - майор внутрішньої служби.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець м. Дубно Рівненської області, мешканець АДРЕСА_5 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював черговим помічником начальника Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 127 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - капітан внутрішньої служби.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - капітан внутрішньої служби.

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженець с. Замостя Маневицького району Волинської області, мешканець АДРЕСА_6 українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працював заступником чергового помічника начальника установи, начальник чергової зміни відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - старший прапорщик внутрішньої служби.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_12, уродженець с. Городок Маневицького району Волинської області, мешканець АДРЕСА_7 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював оперуповноваженим оперативного відділу Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - лейтенант внутрішньої служби.

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_14, уродженець та мешканець АДРЕСА_8 українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, працював молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42 управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, одружений, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - старший сержант внутрішньої служби.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_15, уродженець смт. Маневичі Волинської області, мешканець АДРЕСА_9 українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, працював робітником у приватного підприємця ОСОБА_24, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 127 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - старший сержант внутрішньої служби.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - старший сержант внутрішньої служби.

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_18, уродженець та мешканець АДРЕСА_10 зареєстрований в АДРЕСА_11 українець, громадянин України, з вищою освітою, працював робітником ДП „Волиньторф", потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, неодружений, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - молодший сержант внутрішньої служби.

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_20, уродженець та мешканець АДРЕСА_12 українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, непрацюючий, неодружений, потерпілий внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної пенітенціарної служби та в інших правоохоронних органах строком на 2 (два) роки та із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - молодший сержант внутрішньої служби.

На підставі ст. 75 КК України засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вони протягом трьохрічного строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов'язки.

На підставі ст. 76 КК України засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 зобов'язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд, ОСОБА_4 змінено з тримання під вартою на підписку про не виїзд і звільнено його з-під варти в залі суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 постановлено рахувати з 12 серпня 2011 року, ОСОБА_3 з дня зміни запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту, тобто з 19 серпня 2011 року.

ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, виправдано згідно п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10 в доход держави відповідно з кожного по 174 гривень 47 копійок судових витрат по справі.

Вироком вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 20.04.2011 року, в період часу з 20 год. 15 хв. до 20 год. 40 хв., перебуваючи в службовому кабінеті начальника Маневицької виправної колонії № 42, розташованому на другому поверсі адміністративного приміщення над черговою частиною, що знаходиться по вул. Карла Маркса, 25 в смт. Маневичі Волинської області, будучи службовою особою-працівником правоохоронного органу та представником влади, всупереч положенням ст. 28 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст. 106 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка передбачає застосування фізичної сили, спеціальних засобів до осіб, позбавлених волі, лише в разі вчинення ними фізичного опору персоналу колонії, злісного невиконання його законних вимог, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом ДДУПВП № 275 від 25.12.2003 року, зокрема п. 59, згідно якого працівники кримінально-виконавчої системи мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень з боку засуджених, подолання протидії законним вимогам адміністрації установ виконання покарань, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обов'язків; п. 60, відповідно до якого наручники до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи, його заступників, чергового помічника начальника установи та їх заступників у разі: а) учинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варти, адміністрації установи або проявів буйства; б) відмови слідувати в ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру; в) спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб; г) конвоювання після затримання засудженого, який скоїв втечу; п. 61, згідно якого особовий склад установи має право самостійно застосовувати гумові кийки та фізичну силу у випадках: а) захисту персоналу установи та самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров'ю; б) припинення масових заворушень і групової непокори з боку засуджених; в) відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди, транспортні засоби установи або звільнення їх у разі захоплення; г) затримання або доставлення засуджених, які вчинили грубі порушення режиму тримання, до дисциплінарного ізолятора, приміщення камерного типу, окремої камери або карцеру, якщо зазначені особи чинять опір особовому складу чергової зміни або якщо є підстави вважати, що вони можуть завдати шкоди оточуючим або собі; г) припинення опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи; д) затримання засуджених, які скоїли втечу з місць позбавлення волі, є) звільнення заручників, явно виходячи за межі наданих йому повноважень щодо застосування фізичної сили до засудженого, при відсутності для цього будь-яких підстав, оскільки засуджений ОСОБА_25 виконував всі вимоги персоналу установи, будь-якого опору не чинив, руки останнього були заведені назад за спину і на них були одягнені наручники, при з'ясуванні причин та обставин втечі ОСОБА_25 з місця відбування покарання, умисно наніс останньому один удар лівою ногою в область живота, чим заподіяв закриту тупу травму живота у вигляді забою підшлункової залози, що призвела 21.04.2011 року, біля 6.30 год., до смерті ОСОБА_25

Отже, умисними діями старшого оперуповноваженого сектору організації оперативної роботи управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області ОСОБА_2, які полягали у перевищенні наданих йому влади та службових повноважень, що супроводжувалось насильством над потерпілим ОСОБА_25, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам вказаного громадянина, зокрема, передбаченого ст. 28 Конституції України права на повагу до його гідності, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу державного правоохоронного органу в особі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області, та спричинено тяжкі наслідки -смерть засудженого ОСОБА_25

Підсудні ОСОБА_3, перебуваючи на посаді начальника Маневицької виправної колонії № 42 УДДУ ПВП у Волинській області, ОСОБА_4 - на посаді начальника відділу нагляду і безпеки даної виправної колонії, 20.04.2011 року, в період часу з 20 год. 15 хв. до 21 год. 10 хв., знаходячись в службовому кабінеті начальника установи, розташованому на другому поверсі адміністративного приміщення над черговою частиною, що по вул. Карла Маркса, 25 в смт. Маневичі Волинської області, будучи службовими особами -працівниками правоохоронного органу та представниками влади, всупереч положенням ст. 28 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст. 106 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка передбачає застосування фізичної сили, спеціальних засобів до осіб, позбавлених волі, лише в разі вчинення ними фізичного опору персоналу колонії, злісного невиконання його законних вимог, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом ДДУПВП № 275 від 25.12.2003 року, зокрема п. 59, згідно якого працівники кримінально-виконавчої системи мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень з боку засуджених, подолання протидії законним вимогам адміністрації установ виконання покарань, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обов'язків; п. 60, відповідно до якого наручники до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи, його заступників, чергового помічника начальника установи та їх заступників у разі: а) учинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варти, адміністрації установи або проявів буйства; б) відмови слідувати в ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру; в) спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб; г) конвоювання після затримання засудженого, який скоїв втечу; п. 61, згідно якого особовий склад установи має право самостійно застосовувати гумові кийки та фізичну силу у випадках: а) захисту персоналу установи та самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров'ю; б) припинення масових заворушень і групової непокори з боку засуджених; в) відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди, транспортні засоби установи або звільнення їх у разі захоплення; г) затримання або доставлення засуджених, які вчинили грубі порушення режиму тримання, до дисциплінарного ізолятора, приміщення камерного типу, окремої камери або карцеру, якщо зазначені особи чинять опір особовому складу чергової зміни або якщо є підстави вважати, що вони можуть завдати шкоди оточуючим або собі; г) припинення опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи; д) затримання засуджених, які скоїли втечу з місць позбавлення волі, є) звільнення заручників, явно виходячи за межі наданих їм повноважень щодо застосування фізичної сили до засуджених, при відсутності для цього будь-яких підстав, оскільки засуджений ОСОБА_25 виконував всі вимоги персоналу установи, будь-якого опору не чинив, руки останнього були заведені назад за спину і на них були одягнені наручники, при з'ясуванні причин та обставин втечі ОСОБА_25 з місця відбування покарання, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нанесли останньому по одному удару рукою в область голови кожен, внаслідок чого ОСОБА_25 було спричинено ОСОБА_3 тілесне ушкодження у вигляді синця правої тім'яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, а ОСОБА_4 - тілесне ушкодження у вигляді синця потиличної частини голови, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 37 А від 24.05.2011 року за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, умисними діями начальника відділу нагляду та безпеки Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області ОСОБА_4, які полягали у перевищенні наданих йому влади та службових повноважень, що супроводжувались насильством над потерпілим ОСОБА_25, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам вказаного громадянина, зокрема, передбаченого ст. 28 Конституції України права на повагу до його гідності, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу державного правоохоронного органу в особі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Волинській області.

В подальшому, ОСОБА_3 у вищевказаному кабінеті, з метою принизити особисту гідність засудженого ОСОБА_25, примусив його стати на коліна та просити вибачення за вчинену ним 15.03.2011 року втечу з установи по виконанню покарань. Крім цього, ОСОБА_3, діючи з вищевказаною метою, а також, щоб завдати фізичного болю ОСОБА_25, примусив останнього рухатися перед працівниками Маневицької виправної колонії № 42 на колінах з власними кросівками в зубах із свого службового кабінету, що розташований на другому поверсі, по бетонній підлозі та сходинковому маршу на перший поверх у приміщення № 2 для проведення особистого обшуку засуджених, внаслідок чого ОСОБА_25 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців передніх поверхонь обох колін та множинних саден обох колін, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 37 А від 24.05.2011 року за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених, в присутності працівників чергової зміни установи, ОСОБА_3 примусив ОСОБА_25, який стояв на колінах, повторно вибачитися перед ними за вчинену втечу та необхідність у зв'язку з цим несення ними посиленого режиму служби, у тому числі додаткових чергувань, а також участі в позаробочий час в розшукових заходах.

Отже, умисними діями начальника Маневицької виправної колонії № 42 ОСОБА_3, які полягали у перевищенні влади та службових повноважень, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам ОСОБА_25, зокрема, передбаченого ст. 28 Конституції України права на повагу до його гідності, і спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців передніх поверхонь обох колін, множинних саден обох колін та синця правої тім'яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу державного правоохоронного органу в особі Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області.

Крім того, продовжуючи свої протиправні дії, 20.04.2011 року, в період з 21 год. 20 хв. до 21 год. 40 хв., начальник Маневицької виправної колонії № 42 ОСОБА_3, перебуваючи в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених, що по вул. Карла Маркса, 25 в смт. Маневичі Волинської області, куди був поміщений засуджений ОСОБА_25, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу та представником влади, всупереч положенням ст. 28 Конституції України, ст. 106 Кримінально-виконавчого кодексу України, п. 59-61 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом ДДУПВП № 275 від 25.12.2003 року, при відсутності будь-яких підстав для застосування фізичної сили і спецзасобів до засудженого ОСОБА_25, оскільки останній виконував всі вимоги персоналу установи, будь-якого опору не чинив, перебував у наручниках із заведеними назад руками, віддав наказ працівнику чергової зміни установи ОСОБА_6 оголосити сигнал тривоги „Буря 2" для збору особового складу чергової зміни в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених та наказав працівникам вищевказаної установи по виконанню покарань - начальнику відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_4, черговому помічнику начальника установи ОСОБА_5, заступнику чергового помічника начальника установи, начальнику чергової зміни ОСОБА_8, оперуповноваженому оперативного відділу ОСОБА_7 В.І., молодшим інспекторам відділу нагляду і безпеки ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 силоміць положити засудженого ОСОБА_25 на стіл в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених та нанести останньому удари гумовими кийками по сідницях, а також керував їх діями щодо черговості нанесення ударів, тобто організував вчинення підлеглими перевищення влади та службових повноважень. Виконуючи наказ ОСОБА_3, начальник відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42 ОСОБА_4 наніс засудженому ОСОБА_25 чотири удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях, черговий помічник начальника установи ОСОБА_5 - два удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях, оперуповноважений оперативного відділу установи ОСОБА_7 - шість ударів гумовим кийком КГ-73 по п'ятах обох ніг засудженого, заступник чергового помічника начальника установи, начальник чергової зміни відділу нагляду і безпеки ОСОБА_8 - два удари гумовим кийком КГ-73 по п'ятах обох ніг засудженого, молодші інспектори відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_6 - шість ударів гумовим кийком КГ-73 по сідницях, ОСОБА_9 -п'ять ударів гумовим кийком КГ-73 по сідницях, ОСОБА_10 - чотири удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях, а ОСОБА_11 - три удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях засудженого ОСОБА_25

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_3, що полягали в організації перевищення його підлеглими влади та службових повноважень, поєднаних із застосуванням насильства, ОСОБА_25 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних зливних синців обох сідниць, множинних синців задньої поверхні лівого стегна, обширного синця задньої і бокових поверхонь правого стегна, синця і внутрішньошкірного крововиливу передньої поверхні правого стегна, множинних синців обох гомілок і ступень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 37 А від 24.05.2011 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Умисними діями начальника Маневицької виправної колонії № 42 ОСОБА_3, які полягали в організації перевищення влади та службових повноважень працівниками установи, що супроводжувались насильством над потерпілим ОСОБА_25, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам вказаного громадянина, зокрема, передбаченого ст. 28 Конституції України права на повагу до його гідності, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу державного правоохоронного органу в особі Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області.

Крім того, начальник Маневицької виправної колонії № 42 ОСОБА_3, продовжуючи свої протиправні дії, які виразились в організації та керуванні катуванням засудженого ОСОБА_25, при відсутності будь-яких підстав для застосування фізичної сили і спецзасобів до даного засудженого, оскільки останній перебував у наручниках із заведеними назад руками і будь-якого опору не чинив, в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених, де знаходився ОСОБА_25, з метою покарати його за вчинену ним втечу з установи виконання покарань та заподіяти ОСОБА_25 сильний фізичний біль та фізичні і моральні страждання, віддав наказ начальнику відділу нагляду і безпеки установи ОСОБА_4, черговому помічнику начальника установи ОСОБА_5, молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки ОСОБА_6 прикувати в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених ОСОБА_25 наручниками до металевої решітки вікна із заведеними назад руками на висоті приблизно 1.7 м та залишити останнього в такому положенні роздягнутим на ніч у даному приміщенні, де, ОСОБА_25, будучи обмеженим у рухах та перебуваючи в безпорадному стані, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 21.04.2011 року біля 6 год. 30 хв., помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 37 Б від 30.05.2011 року потерпілий ОСОБА_25 під час перебування в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених, будучи прикованим до решітки вікна, відчував фізичний біль як в місцях отриманих тілесних ушкоджень, так і в м'язах та зв'язковому апараті неприродно розташованих кінцівок та тулуба.

Підсудні ОСОБА_5, перебуваючи на посаді чергового помічника начальника Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області, ОСОБА_8 - на посаді заступника чергового помічника начальника установи, начальника чергової зміни відділу нагляду і безпеки даної виправної колонії, ОСОБА_7 - на посаді оперуповноваженого оперативного відділу вказаної колонії, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 - на посадах молодших інспекторів відділу нагляду і безпеки виправної колонії, 20.04.2011 року, в період часу з 21 год. 20 хв. до 21 год. 40 хв., на виконання явно злочинного наказу начальника вищевказаної установи ОСОБА_3, в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області, що по вул. Карла Маркса, 25 в смт. Маневичі Волинської області, куди був поміщений засуджений ОСОБА_25, будучи службовими особами-працівниками правоохоронного органу та представниками влади, всупереч положенням ст. 28 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст. 106 Кримінально-виконавчого кодексу України, яка передбачає застосування фізичної сили, спеціальних засобів до осіб, позбавлених волі, лише в разі вчинення ними фізичного опору персоналу колонії, злісного невиконання його законних вимог, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом ДДУПВП № 275 від 25.12.2003 року, зокрема п. 59, згідно якого працівники кримінально-виконавчої системи мають право застосовувати заходи фізичного впливу, у тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень з боку засуджених, подолання протидії законним вимогам адміністрації установ виконання покарань, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обов'язків; п. 60, відповідно до якого наручники до засуджених застосовуються за розпорядженням начальника установи, його заступників, чергового помічника начальника установи та їх заступників у разі: а) учинення фізичного опору особовому складу чергової зміни, варти, адміністрації установи або проявів буйства; б) відмови слідувати в ДІЗО, ПКТ, ОК або карцеру; в) спроби самогубства, членоушкодження або нападу на засуджених чи інших осіб; г) конвоювання після затримання засудженого, який скоїв втечу; п. 61, згідно якого особовий склад установи має право самостійно застосовувати гумові кийки та фізичну силу у випадках: а) захисту персоналу установи та самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров'ю; б) припинення масових заворушень і групової непокори з боку засуджених; в) відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди, транспортні засоби установи або звільнення їх у разі захоплення; г) затримання або доставлення засуджених, які вчинили грубі порушення режиму тримання, до дисциплінарного ізолятора, приміщення камерного типу, окремої камери або карцеру, якщо зазначені особи чинять опір особовому складу чергової зміни або якщо є підстави вважати, що вони можуть завдати шкоди оточуючим або собі; г) припинення опору особовому складу чергової зміни, варті, адміністрації установи; д) затримання засуджених, які скоїли втечу з місць позбавлення волі, є) звільнення заручників, п. 2.7 Посадової інструкції чергового помічника начальника Маневицької виправної колонії № 42, згідно якої ОСОБА_5 відповідає за стан правопорядку в установі, виконання встановленого розпорядку дня, дотримання законності в поводженні із засудженими, п. 1 Посадової інструкції заступника чергового помічника начальника установи, начальника чергової зміни відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42, згідно якої ОСОБА_8 організовує та контролює виконання завдань молодшими інспекторами відділу нагляду і безпеки, дотримання ними законності в поводженні із засудженими під час підтримання встановленого режиму відбування покарання і запобігання з їх боку злочинам та правопорушенням, п. 12, п. 3.5 Посадової інструкції молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, згідно яких ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 зобов'язані у взаємовідносинах із засудженими проявляти коректність та не допускати порушень законності, лише у встановленому законом порядку застосовувати до засуджених фізичну силу та спеціальні засоби, явно виходячи за межі наданих їм повноважень щодо застосування фізичної сили до засуджених, за відсутності для цього будь-яких підстав, оскільки засуджений ОСОБА_25 виконував всі вимоги персоналу установи, будь-якого опору не чинив, руки останнього були заведені назад за спину і на них були одягнені наручники, нанесли останньому ОСОБА_5 - два удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях, ОСОБА_7 - шість ударів гумовим кийком КГ-73 по п'ятах обох ніг засудженого, ОСОБА_8 - два удари гумовим кийком КГ-73 по п'ятах обох ніг засудженого, ОСОБА_6 - шість ударів гумовим кийком КГ-73 по сідницях, ОСОБА_9 -п'ять ударів гумовим кийком КГ-73 по сідницях, ОСОБА_10 - чотири удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях, а ОСОБА_11 -три удари гумовим кийком КГ-73 по сідницях засудженого ОСОБА_25, внаслідок чого останньому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді множинних зливних синців обох сідниць, множинних синців задньої поверхні лівого стегна, обширного синця задньої і бокових поверхонь правого стегна, множинних синців обох гомілок та ступень ніг, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 37 А від 24.05.2011 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Отже, умисними діями ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, які полягали у перевищенні влади та службових повноважень, що супроводжувались насильством над потерпілим ОСОБА_25, було заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам вказаного громадянина, зокрема, передбаченого ст. 28 Конституції України права на повагу до його гідності, а також державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу державного правоохоронного органу в особі Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області.

Крім того, підсудні ОСОБА_5, перебуваючи на посаді чергового помічника начальника Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області, ОСОБА_4 - на посаді начальника відділу нагляду і безпеки установи, ОСОБА_6 - на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки виправної колонії, продовжуючи свої протиправні дії, 20.04.2011 року, в період часу з 21 год. 20 хв. до 21 год. 40 хв., на виконання явно злочинного наказу начальника вищевказаної установи ОСОБА_3 та під його керівництвом, в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку засуджених Маневицької виправної колонії № 42 УДДУПВП у Волинській області, що по вул. Карла Маркса, 25 в смт. Маневичі Волинської області, куди був поміщений засуджений ОСОБА_25, будучи службовими особами -працівниками правоохоронного органу та представниками влади, за відсутності жодних підстав для застосування фізичної сили і спецзасобів до засудженого ОСОБА_25, оскільки останній перебував в наручниках із заведеними назад руками і будь-якого опору не чинив, з метою покарати останнього за вчинену ним втечу з установи по виконанню покарань та заподіяти ОСОБА_25 сильний фізичний біль, фізичні і моральні страждання, всупереч положенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України, ст. 106 Кримінально-виконавчого кодексу України, прикували засудженого ОСОБА_25 наручниками до металевої решітки вікна із заведеними назад руками на висоті приблизно 1.7 м та залишили його частково роздягнутим у такому положенні на ніч у вищевказаному неопалюваному приміщенні, де останній, будучи обмеженим у рухах та перебуваючи в безпорадному стані, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, 21.04.2011 року біля 6.30 год. помер на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 37 Б від 30.05.2011 року ОСОБА_25 під час перебування в приміщенні № 2 для проведення особистого обшуку, будучи прикутим до решітки вікна, відчував фізичний біль як в місцях отриманих тілесних ушкоджень, так і в м'язах та зв'язковому апараті неприродно розташованих кінцівок та тулуба.

У своїй апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, зазначає що судом неправильно виправдано ОСОБА_26, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 за ч.1 ст.127 КК України, неправильно виправдано ОСОБА_3 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.127 КК України, та неправильно виправдано ОСОБА_4 за ч.1 ст.127 КК України. В даній справі встановлено мету, з якою застосовується катування - примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, а тому вчинені службовою особою болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого дії, за наявності інших ознак катування потребують правової оцінки за ст. 127 КК України. Таким чином прокурор вважає, що досудовим слідством правильно кваліфіковані дії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7І, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 одночасно за ч.2 ст.365 і ч.1 ст.127 КК України, дії ОСОБА_3, відповідно за ч.3 ст.27, ч.1 ст.127, ч.3 ст.27, ч.2 ст.365 та ч.2 ст.365 КК України, дії ОСОБА_4, відповідно за ч.1 ст.127, ч.2 ст.365 КК України по всіх епізодах злочинів, які вони вчинили. Крім того, судом не в повній мірі виконано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», поскільки не зазначено яким чином наведені у вироку обставини істотно знизили ступінь тяжкості вчинених злочинів, що дало змогу звільнити засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 від відбування покарання з встановленням іспитового терміну. Як вбачається із матеріалів справи засуджені своєї винуватості, у інкримінованих їм злочинах, не визнали. Просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених, внаслідок його м'якості та постановити свій вирок, призначивши покарання ОСОБА_2 за ч.3 ст.365 КК України, ОСОБА_3 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.127, ч.3 ст.27, ч.2 ст.365 та ч.2 ст.365 КК України, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 за ч.1 ст.127 та ч.2 ст.365 КК України відповідно до позиції державного обвинувачення в судових дебатах, а також застосувати до всіх засуджених статтю 54 КК України - позбавлення спеціальних звань.

Захисник ОСОБА_12 в своїй апеляції та в доповненнях до неї, в інтересах засудженого ОСОБА_3 зазначає, що вирок суду є необгрунтованим та постановлений з порушенням норм чинного кримінального законодавства. Так, суд при постановленні вироку не прийняв до уваги свідчення ОСОБА_3, які були послідовними та не змінювались, а надав перевагу суперечливим показанням інших засуджених та свідків. Крім того, судом не перевірено свідчення засуджених, які відбували покарання у виправній колонії, щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками чергової зміни, коли інших працівників в установі не було, і відповідно не міг прийняти законне рішення по справі. При призначенні покарання ОСОБА_3 не враховано ряд пом'якшуючих обставин, які могли суттєво вплинути на його покарання. При постановленні вироку, засуджуючи ОСОБА_3 за сукупністю злочинів, суд не вказав яким законом він керувався при постановленні вироку. ОСОБА_3 постійно стверджував, що не заходив в приміщення №2, де знаходився потерпілий і відповідно не міг керувати підлеглими, які знаходились біля ОСОБА_25. Вказівки прикувати останнього до решітка вікна він не давав. Суд належним чином не перевірив покази ОСОБА_27, ОСОБА_38 та ОСОБА_28, які стверджували, що в ніч з 20 на 21 квітня 2011 року працівники установи застосовували насильство щодо ОСОБА_25, вони чули глухі удари та стогін із приміщення №2, де знаходився потерпілий, оскільки перебували поруч. Просить вирок суд скасувати і виправдати засудженого ОСОБА_3.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_2 в апеляції вказує, що постановлений судом вирок є незаконним, оскільки він грунтується на припущеннях та оціночних судженнях, але не на фактичних обставинах справи. Так, згідно судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_25 виявилася поєднана закрита тупа травма тіла, котра супроводжувалась: черепно-мозковою травмою з крововиливами у м'які тканини волосатої частини голови, еритроцитарним просяканням м'яких мозкових оболонок та геодинамічними розладами у їхніх судинах та важкою травмою черева із забоєм та набряком підшлункової залози, крововиливами у оточуючу клітковину та капшук залози та ворота коси, паранефрильний шар лівої нирки, брижу тонкого кишківника з частковим переходом на петлі та петлі поперечно-ободового відділу товстого кишківника і ускладнилась дистрес-синдромом та незворотнім травматичним шоком важкого ступеня, що і виявилося безпосередньою причиною смерті, однак вироком суду черепно-мозкова травма не вмінена жодному із обвинувачених. Крім того, в суді не збереглося звукозапису допиту експерта ОСОБА_29, де останній вказав, що після отримання удару, який став причиною смерті, потерпілий не міг самостійно рухатися. Зазначає, що судом не мотивано чому не взято до уваги показання трьох засуджених, які вказували, що чули вночі крики із кімнати, де знаходився потерпілий та звідти виходила чергова зміна. Аналогічно не мотивовано відкинуто показання свідків ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 та підсудного ОСОБА_4 в тій частині, що в кабінеті начальника удар ногою ОСОБА_25 не наносився. При цьому суд посилається на показання інших підсудних, які нібито чули звуки падіння тіла, і при цьому суд стверджує, що свідки можуть бути причетними до побиття ОСОБА_25. Якщо ж суд припускає, що свідки вчинили злочин, то на підставі чого засуджено ОСОБА_2. При цьому судом фактично стверджено, що в кабінеті свідками застосовувалось насильство щодо ОСОБА_25, які могли нанести смертельну травму потерпілому. Із висновку фізико-хімічної експертизи не можна зрозуміти, де саме знаходилось місце нашарування пігментів крему «КІВІ». Просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_2.

Захисник ОСОБА_2 ОСОБА_21 в своїй апеляції зазначає, що під час огляду місця події виявлено та вилучено плями бурої речовини схожої на кров, яка згідно висновку експерта може походити від ОСОБА_25. При цьому ні досудовим, ні судовим слідством не з'ясовано обставин, за яких кров потерпілого потрапила на різні місця приміщення №2. Безпідставно відкинуто показання засуджених ОСОБА_34, ОСОБА_27, ОСОБА_28 в частині, що в період з 22 год. 20.04.2011 року по 00 год. 21.04.2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 могли наносити удари засудженому ОСОБА_25. Твердження про те, що вказані засуджені перебувають в залежності від ОСОБА_33 не відповідає дійсності, поскільки під час судового розгляду вони відбували покарання в установах за межами Волинської області. Згідно висновку експерта однією з причин смерті ОСОБА_25 є закрита тупа травма тіла, яка супроводжувалась черепно-мозковою травмою з крововиливами в м'які частини волосатої частини голови. Проте, залишилось нез'ясованим, хто саме спричинив черепно-мозкову травму. Як залишилось поза увагою суду та органів досудового слідства, хто саме наніс 16 ударів в огруддя ОСОБА_25, про що зазначається у висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №29 від 11.06.2012 року. Вказує, що в протоколі відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3, останній вказує, що ОСОБА_2 наніс ОСОБА_25 один удар в область грудної клітки, а не в область черева. А під час очної ставки ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_2 лише струсонув ОСОБА_25 за плече. А вже під судового розгляду ОСОБА_3 вказав, що не бачив удару, який наніс ОСОБА_2. Суперечливим та протилежним по змісту показам ОСОБА_3 оцінку судом надано не було. Покази ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повністю спростовуються показами ОСОБА_2, ОСОБА_32, ОСОБА_31, ОСОБА_30, ОСОБА_33, ОСОБА_4, які зазначають, що ОСОБА_2 фізичного насильства до ОСОБА_25 не застосовував. Безпідставними є посилання судом як на доказ вини ОСОБА_2 на висновок криміналістичної експертизи лакофарбних матеріалів та покриттів, з якого встановлено, що на лівій пілочці куртки потерпілого є нашарування незначної кількості речовини, яка збігається за окремими родовими ознаками з кремом чорного кольору «КІВІ» та кремом і нашаруванні на туфлях ОСОБА_2. Експертизою чітко не встановлено, чи це крем ОСОБА_2 чи ні. Крім того, як встановлено в судовому засіданні куртка ОСОБА_25В, знаходилась на підлозі і присутні в кімнаті топтались по ній. При цьому залишились невстановленими обставини, за яких потерпілий опинився роздягнути. А згідно Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченого. Судом не до взято до уваги показання експерта ОСОБА_29, які суд визнав роз'ясненнями спеціаліста. Висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №29 встановлено, що в область черева завдано не менше трьох ударів, разом з тим не виключена можливість їх утворення в результаті одного удару тупим предметом. В цьому випадку висновок експерта суперечить сам собі. Ні досудовим слідством, ні судом не взято до уваги, що згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №54 причиною смерті є закрита тупа травма тіла, яка супроводжувалась черепно-мозковою травмою з крововиливами в м'які частини волосатої частини голови, і ускладнилась дистрес-синдромом та незворотнім травматичним шоком, що і виявилось безпосередньою причиною смерті. Всі вказані чинники в своїй сукупності призвели до смерті, а не кожен окремо. Однак, судом береться до уваги лише тупа травма черева, а на інші фактори, які призвели до смерті не звертає уваги. На підставі наведеного просить виправдати ОСОБА_2 у зв'язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Засуджений ОСОБА_35 не погоджуючись із вироком, в своїй апеляції вказує, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим, а його висновку не відповідають фактичним обставинам справи. А судове слідство є неповним та однобічним. Судом не були усунуті прогалини досудового слідства, проведеного із порушенням вимог ст.22 КПК України. Так, не встановлено ким та при яких обставинах було спричинено ОСОБА_25 16 ударів по грудині та черепно-мозкову травму. Не встановлено обставини знаходження крові потерпілого в різних частинах кімнати. Покази ОСОБА_3 та ОСОБА_5, на основі яких його визнано винним у нанесенні смертельного удару потерпілому, є непослідовним та вибірковими. Крім того, вказані засуджені є зацікавленими в розгляді справи. Також взуття було вилучено лише у нього, а не у всіх підозрюваних, чим порушено ст. 22 КПК України. Як заявила в судовому засіданні експерт, виявлені на куртці потерпілого нашарування крему, це може бути будь-який крем, що продається в магазинах чи на ринку. Судом також не взято до уваги покази свідка ОСОБА_36 який заглядаючи до кабінету разом із ОСОБА_5 не бачив, що відносно потерпілого вчинялось насильство. Суд, взявши до уваги показання підсудних, спростував ними покази свідків ОСОБА_31, ОСОБА_30, ОСОБА_32, ОСОБА_33, які є незацікавленими та попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оскільки вони можуть бути причетними до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому в кабінеті начальника. При цьому залишає поза увагою постанову досудового слідства про відмову в порушенні кримінальної справи відносно них. Судом також не взято до уваги показання свідків ОСОБА_34, ОСОБА_27. Як і не взято до уваги показання експерта ОСОБА_29 в судовому засіданні, що із травмою підшлункової залози потерпілий не міг самостійно рухатися. Комплексні судово-медичні експертизи проводились по одних і тих же матеріалах, доповідачем в обох був ОСОБА_29, чому ж не приймає його показання до уваги? Просить вирок суду скасувати та постановити свій вирок, яким виправдати його або ж направити справу для проведення додаткового розслідування.

Засуджений ОСОБА_3 в своїй апеляції та доповненнях до неї, вважає вирок суду необгрунтованим та постановленим із порушенням норм кримінального закону. Судом при постановленні вироку не враховано ряду пом'якшуючих обставин, які могли суттєво вплинути на його покарання. Так, він категорично заперечує те, що примушував потерпілого ставати на коліна і просити вибачення, а також йти на колінах. Такі його твердження підтверджуються показами свідків ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_31, засудженого ОСОБА_4. Зазначає, що в під час досудового та судового слідства всі засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 заявляли, що конкретно нікому ОСОБА_3 не казав і не давав вказівки положити ОСОБА_25 на стіл та наносити удари. Він не бачив як рухався потерпілий з другого на перший поверх, та не давав нікому ніякої вказівки з цього приводу. Крім того, під час досудового слідства було грубо порушено його права як підозрюваного. Зокрема, постанова про призначення хімічної експертизи від 19.05.2011 року була відправлено 20.05.2011 року, а він з нею ознайомився 20.06.2011 року, постанова про призначення імунологічної експертизи від 25.04.2011 року, відправлена 28.04.2011 року, а він ознайомився з нею 01.06.2011 року. Інші експертизи, в тому числі судово-медичні були відправлені аналогічним чином, чим було порушено вимоги статей 197, 85 КПК України та його права. Просить вирок суду змінити. Виправдати його за ст. 27 ч.3, ст. 365 ч.2, ст.ст. 27 ч.3, 127 ч.1 КК України, а за ст. 365 ч.2 КК України перекваліфікувати в сторону зменшення. Обрати покарання не пов'язане із позбавленням волі. Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, пояснення прокурорів, які апеляцію підтримали в судових дебатах та заперечили апеляції інших учасників процесу, засудженого ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_13, ОСОБА_21, які підтримали свої апеляції та заперечили апеляцію прокурора в судових дебатах, а засуджений ОСОБА_2 і в останньому слові, захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_3, самого ОСОБА_3, які апеляції підтримали і заперечили апеляцію прокурора в судових дебатах, а засуджений ОСОБА_3 і в останньому слові, засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10 та їх захисників, які заперечили апеляцію прокурора та просили вирок залишити без змін в судових дебатах, а засуджені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10 і в останньому слові, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_21 в інтересах засудженого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 323, 334 КПК України (в редакції 1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, обґрунтування обвинувачення конкретними доказами із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відхиляє інші.

Суд першої інстанції даних вимог закону не виконав.

Із матеріалів справи вбачається, що наведені у вироку докази не були ретельно перевірені і зіставлені та належно оцінені в сукупності, а висновок суду є необґрунтованим і передчасним.

Так, поза увагою суду залишилась та обставина, що під час огляду місця події (а.с.68 т.1) у приміщенні №2 виявлено сліди крові ОСОБА_25 згідно висновку експерта №36 (а.с.42-46 т.6), і судом не встановлено за яких обставин кров загиблого опинилась в різних частинах приміщення №2.

Не взявши до уваги показання свідків ОСОБА_34, ОСОБА_27, ОСОБА_28 у зв'язку з тим, що останні не були очевидцями нанесення побоїв ОСОБА_25 ОСОБА_8 та ОСОБА_6, та визнавши їх суперечливими, суд не вказав в чому це проявилось, і не дав оцінки показанням вказаних свідків у сукупності з іншими доказами по справі, а саме із актом судово-медичного обстеження ОСОБА_8 (а.с.121 т.2), згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садно ІІ пальця правої кисті, забій м'яких тканин і садно середньо-медіальної поверхні середньої третини лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження не могли утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту.

Посилаючись на протокол очної ставки (а.с.149-151 т.4) як на доказ винуватості засудженого ОСОБА_2 у нанесенні останнім удару ногою в область живота ОСОБА_25, суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_5 в ході проведення даної слідчої дії вказав, що бачив як нога ОСОБА_2 опускалась на підлогу, з чого він зробив висновок про нанесення удару ногою у тулуб. З протоколів інших очних ставок, на які суд також посилається як на доказ винуватості ОСОБА_2, вбачається, що зі слів ОСОБА_5, останній не бачив контакту ноги засудженого із животом ОСОБА_25 (а.с.158 т.4). Як і не було звернуто увагу на те, що під час очних ставок ОСОБА_3 із ОСОБА_2, ОСОБА_31 (а.с.101, 108 зворот, 109 т.4) ОСОБА_3 вказував, що в одному випадку ОСОБА_2 струсонув потерпілого за плече, а в іншому - наніс удар в плече потерпілому. А під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 (а.с.197-207 т.4), останній вказав, що ОСОБА_2 наніс удар потерпілому в область грудної клітки, а в ході судового розгляду справи зазначив, що не бачив як ОСОБА_2 наносив удар. Незважаючи на суттєві розбіжності в показаннях ОСОБА_3 в ході очних ставок, під час відтворення обстановки та обставин події і в ході судового розгляду суд не дав їм оцінки, а відніс до доказів винуватості ОСОБА_2.

Посилаючись на висновок додаткової судово-медичної експертизи №37Б (а.с.173-180 т.2) як на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину, поза увагою суду залишилась та обставина, що згідно даного висновку експертизи «… за умови прикладення нанесеного ОСОБА_2 удару ногою потерпілому не до ділянки верхньої третини грудної клітки зліва, а у верхню частину передньої черевної стінки» не виключається імовірність виникнення тілесного ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота. А у відтворенні обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3, останній показав, що удар було нанесено у грудну клітку потерпілого.

Крім того, як вбачається із протоколів відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, останні містять суттєві розбіжності щодо місця, куди було нанесено удар ОСОБА_2. Проте зазначені суперечності судом усунуті не були.

Замість проведення аналізу експертних досліджень, на які суд посилається у вироку, наведені лише певні витяги з них без проведення належного співставлення з іншими доказами у справі.

Так, покликаючись у вироку на висновки судово-медичної експертизи №37А (а.с.143-150 т.2), додаткової судово-медичної експертизи №37Б (а.с.173-180 т.2), комісійної судово-медичної експертизи №54 (а.с.205-250 т.2) та додаткової судово-медичної експертизи №29 (а.с.238-253 т.10) судом у вироку не піддано аналізу та не дано будь-якої оцінки вищевказаним висновкам експертиз. В результаті чого суд не звернув увагу на те, що згідно висновку судово-медичної експертизи №37А причиною смерті ОСОБА_25 став забій підшлункової залози, який розвинувся в результаті закритої травми живота, а згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №54 причиною смерті ОСОБА_25 виявилась поєднана закрита тупа травма тіла, котра супроводжувалась черепно-мозковою травмою з …, важкою травмою черева із… і ускладнилась дистрес-синдромом та незворотнім травматичним шоком важкого ступеня, що і виявилось безпосередньою причиною смерті, а згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №29 закрита тупа травма черева із забоєм підшлункової залози, ускладнилась травматичним шоком, який і послужив безпосередньою причиною смерті.

У зв'язку з неналежним дослідженням і фактичною відсутністю аналізу вказаних висновків експертиз допущена неповнота, яка позбавила суд можливості зробити обґрунтовані висновки.

З висновків судово-медичних експертиз вбачається, що потерпілому було нанесено 60-65 ударів, в огруддя - не менше 16, а область черева - не менше 3-х, однак судом залишились не з'ясованими обставини щодо спричинення зазначеної кількості ударів потерпілому, хоча згідно висновків експертиз всі виявлені на тілі ОСОБА_25 тілесні ушкодження є прижиттєвими.

Не приймаючи до уваги показання експерта ОСОБА_29 в частині можливих наслідків після отримання ушкодження у вигляді забою чи пошкодження підшлункової залози через те, що вони не мають доказового значення по справі і спростовуються висновком експертизи №29, суд не дав оцінки тим обставинам, що ОСОБА_29 допитувався по справі в якості експерта, а не спеціаліста, і тому що останній приймав участь у проведення комісійних експертиз №54 і №29.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України (в редакції 1960 року), виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, в діянні підсудного немає складу злочину, а також, коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року).

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_3 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.127 КК України, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_4 за ст. 127 ч.1 КК України побудоване на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, тому не може вважатися законним та обґрунтованим.

Оскільки судом не дано оцінки показанням свідків, зокрема ОСОБА_37, який показав, що вказівку ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_25 спецзасобів, він зрозумів як наказ застосувати фізичну силу з метою покарати останнього за те, що він не розкаявся за втечу, та не проведено їх аналіз поряд з іншими доказами у справі - висновками судово-медичних експертиз щодо кількості нанесених ударів спецзасобами та щодо відчуття потерпілим фізичного болю в місцях отримання тілесних ушкоджень.

Згідно ст. 367 КПК України (в редакції 1960 року) підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вирок суду вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам справи у разі, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та коли висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

За наведених вище обставин вбачається, що висновки суду, викладені у вироку є суперечливими, передчасними і зробленими без повного, всебічного й об'єктивного аналізу наявних у справі доказів, а тому не можуть визнаватися законними.

Допущені судом при розгляді справи істотні порушення закону апеляційна інстанція усунути не може, а тому справу слід направити на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи слід усунути вищевказані порушення кримінально-процесуального закону та перевірити доводи, викладені в апеляціях учасників процесу і, в залежності від встановленого, прийняти законне рішення у відповідності до вимог КПК та КК України.

На підставі наведеного і керуючись п.11 Перехідних положень КПК України, ст. ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_21 в інтересах засудженого ОСОБА_2, захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду від 13 вересня 2012 року щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Головуючий

Судді