АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1964/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/142/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого, -
засуджено за ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою продовжений до 00:00 год. 15 квітня 2015 року залишено без змін.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк тримання його під вартою, який постановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 30 грудня 2014 року включно.

Відповідно до вироку суду, 29 грудня 2014 року, близько 18:00 год., у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , розпочався конфлікт із співмешканцем ОСОБА_9 , у ході якого в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 29 грудня 2014 року, близько 18:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , в ході конфлікту із ОСОБА_9 умисно наніс останньому один удар кухонним ножем у ділянку живота, чим заподіяв поранення передньої черевної стінки в правій підреберній ділянці, яке проникало в черевну порожнину, з ушкодженням правої частки печінки, супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею і масивною крововтратою, яке за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначивши йому покарання менше 5 (п`яти) років, посилаючись на те, що міра покарання призначена судом першої інстанції є надто суворою, зазначає, що з обвинуваченим він помирився, матеріальна і моральна шкода йому в повному обсязі відшкодована, і будь-яких претензій у нього до ОСОБА_7 немає.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, мотивуючи це тим, що вирок суду є явно несправедливим внаслідок суворості. Хоча судом і враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, позитивну характеристику, щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те що ОСОБА_7 раніше не судимий, обтяжуючу обставину вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, на його думку доцільним є врахування згідно ч.2 ст.66 КК України інших обставин, які пом`якшують покарання, а саме не залишення ОСОБА_7 потерпілого в небезпеці після вчинення кримінального правопорушення, надання потерпілому допомоги та виклик карети медичної допомоги.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, міркування прокурора, який не заперечує проти помякшення покарання обвинуваченому, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг і просять помякшити покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку, здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його визнано винним, за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених у вироку та кваліфікація його дій, апелянтами не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання, суд першої інстанції допустив незастосування закону, який підлягає застосуванню.

У відповідності до вимог п.3 ч.1, ч.2 ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За змістом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частині статті) Особливої частини цього кодексу.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його позитивну характеристику, обставину, що обтяжує покарання, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, і прийшов до вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливі без ізоляції від суспільства, призначивши йому основне покарання у виді позбавлення волі.
Також, суд першої інстанції встановив обставини, що помякшують покарання, до яких відніс визнання обвинуваченим вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання слід змінити, помякшивши покарання, шляхом застосування ч.1 ст.69 КК України, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі врахував встановлені ним помякшуючі обставини, а також не встановив та не дав належної оцінки всім іншим наявним у провадженні помякшуючим обставинам.

Так, ч.2 ст.66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Колегія суддів вважає, що обставини, наведені потерпілим ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про те, що з обвинуваченим він помирився, матеріальна та моральна шкода йому в повному обсязі відшкодована, і будь-яких претензій у нього до ОСОБА_7 немає, а також характер поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений не залишив потерпілого в небезпеці після вчинення кримінального правопорушення, надав йому невідкладну допомогу, викликавши карету медичної допомоги, відповідно до ч.2 ст.66 КК України слід визнати такими, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, колегія суддів враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, те, що він не судимий, позитивну характеристику, наявні помякшуючі покарання обставини, зокрема визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди, те що ОСОБА_7 , з потерпілим примирилися і останній будь-яких претензій до обвинуваченого немає, а також те, що ОСОБА_7 не залишив потерпілого в небезпеці після вчинення кримінального правопорушення, надав йому невідкладну допомогу та викликав карету медичної допомоги, приходить до переконання, що відносно ОСОБА_7 слід застосувати ч.1 ст.69 КК України, призначивши основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.121 КК України, помякшивши призначене покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання, яке слід помякшити, застосувавши положення ч.1 ст.69 КК України та призначити основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.121 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженим за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

1)
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2