У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.,

розглянувши в
судовому засіданні в місті Києві 27 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Машівського районного суду
Полтавської області від 11 липня 2006 року щодо нього,

встановила:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Чернігівської області, раніше
неодноразово судимого, останнього разу - 28 квітня 2004 року за ст. 15 ч. 3 ст.
185, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два)
місяці,

засуджено за:

- ч. 1 ст. 393 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два)
місяці;

- ч. 2 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим визначено покарання - позбавлення волі на
строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового
приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 28 квітня
2004 року визначено остаточне покарання - позбавлення волі на строк - 3 (три)
роки 3 (три) місяці.

Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь виправної установи 3591 (три
тисячі п'ятсот дев'яносто одну) гривню на відшкодування шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, відбуваючи покарання
позбавлення волі у Машівській виправній колонії № 9, 04 червня 2006 року
близько 19 години 30 хвилин під час знаходження на роботах за межами виправної
установи втік звідти.

Наступного дня на узбіччі дороги в селі Селещина Машівського району знайшов
холодну зброю - ніж, яку без передбаченого законом дозволу носив при собі.

У касаційній скарзі засуджений зазначає, що з місця відбування покарання
втік з поважних причин через необхідність захистити вдома матір від
протиправної поведінки своєї сестри, після чого мав намір повернутися назад.
Вважає, що своїми діями не завдав нікому шкоди. З огляду на ці обставини,
відомості про його особу та висловлені ним запевнення не вчиняти більше
злочинів, просить вирок змінити та пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованих
йому злочинів та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 393, ч. 2 ст. 263 КК України
відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних та
досліджених в судовому засіданні доказами й не оспорюється в касаційні скарзі
засудженого.

Призначаючи покарання, суд зважив на конкретні обставини справи, у тому
числі на названі засудженим причини втечі з місця відбування покарання,
тривалість розшуку та наслідки злочинів, врахував дані про особу винного та
обставини, що впливають на покарання, й визначив покарання в межах санкції
статей звинувачення більш наближено до мінімальної межі. Це покарання є
необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених у касаційній скарзі доводів для зміни вироку та пом'якшення
покарання недостатньо.

Під час розгляду справи істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, з огляду на які вирок підлягав би зміні чи скасуванню, не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1

Судді:

Синявський О.Г. Пекний
С.Д. Гриців М.І.