Справа № 1-276/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 18 травня 2007 року

Луцький
міськрайонний суд Волинської області

під головуванням
судді Клока О.М.

за участю
секретаря Мартинюк О.Г.

прокурора
Воробія О.П.

потерпілого
ОСОБА_1

захисника
адвоката ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився
в м. Луцьку, до взяття під варту мешкав
АДРЕСА_1, громадянин України, з середньою
спеціальною освітою, неодружений, не працює, судимий:

25.09.2001 року за
ст. 296 ч. 1 КК України,
ст.ст.144 ч.2, 42, 46-1 КК
України 1960 року на 3 роки позбавлення
волі з відстрочкою на 2 роки;

07.10.2003 року за
ст.ст. 190 ч.2, 71 КК України на 3 роки 3 місяці
позбавлення волі, звільнений 18.12.2005
року згідно постанови Маневицького районного суду від 07.12.2005 року
умовно-достроково на невідбутий строк 1
рік 11 днів,

у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 187
ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3 23
лютого 2006 року в
період часу з 23-00 по 24-00 годину, діючи за
попередньою змовою в групі із засудженим ОСОБА_4, керуючись корисливими мотивом
та метою, поблизу залізничних колій, що біля будинку АДРЕСА_2, вчинили напад
на ОСОБА_1, поєднаний із насильством, яке було небезпечним для життя і здоров'я
потерпілого, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я, при цьому заволоділи дублянкою вартістю 1000 грн., записною
книжкою вартістю 10 грн.,
мобільним телефоном «Сіменс А52» вартістю 250
грн., зі стартовим пакетом «Діджус» вартістю 25 грн., на рахунку якого було 20 грн.,
спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_1 матеріальні збитки на загальну суму 1305 грн.

Допитаний з приводу пред'явленого обвинувачення підсудний
ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю та показав, що дійсно за вказаних
обставин місця і часу разом з ОСОБА_4 напали на потерпілого ОСОБА_1, побили
його і забрали дублянку, та мобільний телефон. Суму завданих збитків не
заперечує. У вчиненому щиро розкаюється. Дійсно в цей день був вдома в гостях у
свідка ОСОБА_5, куди прийшов разом зі своєю дічиною ОСОБА_6. В той час в
ОСОБА_5 також була і його дівчина та матір. При цьому мати бачила їх усіх,
віталась. Вдома у ОСОБА_5 пробули бльзько до 3 години ночі, однак він відлучався з квартири і в цей час
вчинив разом з ОСОБА_4 напад на потерпілого.

Зважаючи на повне визнання своєї вини підсудним, його винуватість у
вчиненні інкримінованого злочину повністю доводиться дослідженими в судовому
засіданні показами.

2

Так, потерпілий ОСОБА_1
показав, що знав підсудного раніше, як особу на прізвисько
«ІНФОРМАЦІЯ_2». 23
лютого 2006 року, коли він повертався з бару «Скеля» додому, на нього
напали підсудний та ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_3 першим вдарив його кулаком в
обличчя. Хто і як ще наносив удари він не бачив, оскільки прикривався руками.
При цьому з нього зняли дублянку та забрали мобільний телефон і записну книжку.
З підсудним він примирився, збитки повністю відшкодовані, просить не карати
суворо ОСОБА_3

Потерпілий в ході досудового та судового слідства дав логічні і послідовні
показання про обставини вчиненого злочину, вказував на ОСОБА_3 як на особу, яку
він знає і яка вчинила на нього розбійний напад. Тому підстав не довіряти
потерпілому суд не вбачає.

Допитаний засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що напад на
потерпілого ОСОБА_1 він вчинив не з ОСОБА_3 а з іншою особою. Однак в ході
досудового та судового слідства у кримінальній справі про його обвинувачення
ОСОБА_4 послідовно вказував на ОСОБА_3, як на особу, з якою він вчинив
розбійний напад на потерпілого ОСОБА_1, тому суд бере до уваги саме ці
показання, оскільки вони узгоджуються з показаннями підсудного та потерпілого.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
в судовому засіданні показали, що разом з підсудним відпочивали 23 лютого 2006 року в ОСОБА_5
вдома, орієнтовно з 10 години
вечора і до 3 години
наступного дня. Разом з тим повідомили, що підсудний виходив з квартири,
скільки часу його не було ствердно вказати не можуть.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що бачила підсудного 23 лютого 2006 року в себе
вдома, однак чи виходив він і скільки часу пробув сказати не може.

Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_1 заподіяні
тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, що
спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.41-43).

Враховуючи визнавальні показання підсудного, послідовні показання
потерпілого ОСОБА_1 про обставини вчинення щодо нього злочину підсудним, покази
ОСОБА_4 дані ним в ході досудового та судового слідства у справі про його
обвинувачення, суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні розбійного нападу з метою
заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, що було небезпечним для
життя та здоров'я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб,
доведеною і кваліфікує дії підсудного за ст. 187 ч. 2
КК України.

Призначаючи покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який
відносяться до категорії тяжких, особу винного та обставини справи, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом'якшують покарання підсудного суд відносить щире каяття,
повне добровільне відшкодування завданих злочином збитків.

Враховуючи міркування потерпілого, який просив суд не карати суворо
підсудного, позицію прокурора про можливість застосування ст. 69 КК України,
пом'якшуючі покарання обставини, які на думку суду істотно знижують тяжкість
вчиненого підсудним злочину, суд вважає за можливе на підставі ст. 69 КК України
призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.
2 ст. 187 КК України.

Окрім того, суд вважає, що навіть мінімальне основне покарання, передбачене
санкцією ст. 187 ч. 2 КК України, у
виді 7 років
позбавлення волі було б надто суворим для підсудного, який є людиною молодого
віку.

Разом з тим, підсудний раніше притягувався до кримінальної відповідальності
за вчинення злочинів проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення
волі, був звільнений умовно-достроково, однак, протягом невідбутої частини
покарання знову вчинив тяжкий корисливий злочин, тому суд приходить до висновку
про неможливість виправлення і перевиховання підсудного без ізоляції його від
суспільства, призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із
застосуванням ст. 69 КК
України та конфіскацією

3

всього майна і на підставі ст. 71 КК України
частково приєднує невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду
від 07.10.2003 року.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 323,
324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого
ст.187 ч.2 КК України, і із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4(чотири) років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71
КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати
невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 07.10.2003 року, остаточно
визначити ОСОБА_3 до відбування 4(чотири) роки 1(один) місяць позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
яке є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 04.01.2007 року, тобто з моменту затримання, зарахувавши в строк
відбування покарання термін перебування під вартою з 24.02.2006 року по 27.02.2006 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку у законну силу
залишити попередній - взяття
під варту.

Апеляція на вирок може бути подана до Апеляційного суду Волинської області
протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення, а ОСОБА_3. - в той ж строк з
моменту отримання копії вироку, через Луцький міськрайонний суд.