АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/466/15 Справа № 199/1066/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця м.Дніпропетровська, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.73-74 т.2/ прокурор, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 направити на новий судовий розгляд. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що 04 березня 2014 року суд вийшов із нарадчої кімнати без проголошення вироку та відновив судове слідство, що суперечить вимогам ст.366 КПК України. Також, апелянт зауважує, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 , не врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2004 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», призначивши останньому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Крім того, не було враховано судом те, що ОСОБА_6 , відповідно до ст.12 КК України, скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст.67 КК України є обтяжуючою обставиною, внаслідок чого була заподіяна смерть особі потерпілому- ОСОБА_10 .
В апеляції /а.с.75-77 т.2/ захисник- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2014 року змінити та застосувати до ОСОБА_6 ч.1 ст.69 КК України, призначивши покарання нижче нижчої межі із застосуванням ст.75 КК України, а саме звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням. При винесенні рішення суд не врахував наступні обставини: неправильна поведінка потерпілого; вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин. Також апелянт зауважує, що обвинувачений відшкодував потерпілій моральну і матеріальну шкоду, про що є відповідна розписка в матеріалах справи. Просить суд врахувати також такі обставини, які б пом`якшували його вину- те, що потерпілий також порушив Правила дорожнього руху, оскільки перетинав проїзну частину в невстановленому для цього місці, тому його наїзд був неминучим. Кріт того, сторона захисту вважає, що відповідно до ч.2 ст.67 КК України, суд, залежно від характеру вчиненого злочину, може не визнавати скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння обставиною, яка обтяжує покарання, оскільки у обвинуваченого була слабка ступінь алкогольного сп`яніння.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції захисник- адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначили, що не оспорюють фактичні обставини, як вони встановлені судом та кваліфікацію дій обвинуваченого, лише прохають вирок суду змінити та застосувати до ОСОБА_6 ч.1 ст.69 КК України, призначивши покарання нижче нижчої межі із застосуванням ст.75 КК України, зважаючи на пом`якшуючі покарання обставини, які враховані судом не у повному обсязі. Крім того обвинувачений зазначив, що разом з матір`ю виплачує кредити, які брав на відшкодування шкоди потерпілій, в разі позбавлення його волі мати опиниться у скрутному становищі.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, частково підтримала апеляцію прокурора, який подав апеляційну скаргу, прохала задовольнити її частково, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, призначити покарання обвинуваченому у виді 5 років позбавлення волі з додатковим покаранням, в решті вирок суду, як і апеляцію захисника прохала залишити без задоволення.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем не виконав вимоги п.2.9.а) та п.12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а також у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Допущене порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до отримання пішоходом ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку експерта № 12/22е від 20 січня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень що зумовили смерть потерпілого, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сумісної тупої травми тіла з відкритим переломом кісток черепа, крововиливами під оболонки мозку, переломами плечової кістки ліворуч та кісток правої гомілки, що ускладнилася розвитком пневмонії, гнійного менінгіту та поліорганною недостатністю.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, сторонами не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Що стосується доводів сторін в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 то колегія виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке хоча й відноситься до категорії тяжких, однак скоєних з необережності та особа винного, який є особою, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, так і обставину, що обтяжує покарання- скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого- щире каяття та активне сприяння слідству в розкритті злочину, а також хоча й не вказав, але фактично врахував такі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, як повне визнання ним своєї вини та відшкодування заподіяної кримінальним правопорушення шкоди, і врахувавши думку потерпілої, обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий вид та розмір покарання з числа передбачених за скоєний злочин буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і призначив основне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, на вказані у вироку терміни, в межах санкції кримінального закону, при цьому основне покарання- у його мінімальному розмірі, що відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для призначення менш суворого виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а також призначення покарання останньому з застосуванням вимог ст.69 КК України та ст.75 КК України, оскільки судом не встановлені як обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, так і обставини, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Виходячи з наступного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав, з урахуванням висновків, викладених вище, а також висновків, викладених в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року, як для зміни обвинувального вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2014 року відносно ОСОБА_6 , про що ставить питання в своїй апеляції сторона захисту, так і скасування вказаного вироку суду першої інстанції через м`якість призначеного покарання, на що в своїй апеляції посилається сторона обвинувачення.
Не може колегія суддів погодитися і з доводами сторони захисту про те, що з числа обставин, які обтяжують покарання, слід виключити скоєння злочину ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки законодавець не пов`язує ступінь алкогольного сп`яніння винної особи з віднесенням вказаної обставини до категорії обтяжуючих і суд першої інстанції, на думку колегії, обґрунтовано, з урахуванням обставин скоєної дорожньо-транспортної пригоди відніс вказану обставину до такої, яка обтяжує покарання обвинуваченого.
Що ж стосується доводів прокурора про скасування зазначеного вироку через порушення судом вимог ст.366 КПК України, то з огляду на вимоги ч.4 ст.365 КПК України, а також те, що оскільки судом першої інстанції, в судовому засіданні 04 березня 2014 року /а.с.30 т.2/ було відновлено з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, після чого, 13 березня 2014 року /зв.а.с.44 т.2/ встановлено порядок та об`єм дослідження доказів, з чим погодилася і сторона обвинувачення, і після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, судом проведено дебати та надано останнє слова обвинуваченому /а.с.61-62, 64-67 т.2/, вказане дає змогу колегії суддів зробити висновок, що допущені судом порушення не є суттєвим, так як не позбавляють доказової сили наведених у вироку доказів, не ставлять під сумнів висновки суду про доведеність винності обвинуваченого у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах провадження не встановлено, не вказують на такі порушення і сторони в своїх апеляціях.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляції старшого прокурора прокуратури м.Дніпропетровска, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_9 , захисника- адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вказаний вирок суду першої інстанції- залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4