Справа № 346/3652/14-к
Провадження № 11-кп/779/59/2015
Категорія ч.2 ст.140 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

кримінальне провадження № 0001463, внесене 18.07.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голосків Коломийського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого лікарем швидкої медичної допомоги Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги південно-східного окружного відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», одруженого, громадянина України,

з участю:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , .

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у вигляді виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 10 відсотків заробітку в дохід держави без призначення додаткового покарання.

Речові докази ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалою суду від 12 грудня 2014 року виправлено описки, допущені у вироку суду.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він, працюючи лікарем-стажистом медицини невідкладних станів Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, неналежно виконував свої професійні обов`язки, внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки - смерть неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , за таких обставин.

Так, 17.07.2013 року, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на роботі та будучи в цей день старшим чергової бригади Коломийської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, за вказівкою диспетчера виїхав на виклик в с. Великий Ключів Коломийського району для надання медичної допомоги неповнолітній хворій ОСОБА_11 . Зустрівши в с. Верхній Вербіж Коломийського району автомобіль, яким перевозили неповнолітню хвору ОСОБА_11 , перенесли її в автомобіль швидкої медичної допомоги, де обвинувачений ОСОБА_6 , надаючи медичну допомогу, не вжив необхідних та достатніх заходів для надання медичної допомоги неповнолітній хворій ОСОБА_11 , яка знаходилась в критичному для життя стані, а обсяг вжитих ним заходів виявився недостатнім, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_11 в стані клінічної смерті була доставлена в Коломийську дитячу лікарню, де померла у відділенні інтенсивної терапії.

При наданні медичної допомоги неповнолітній, обвинувачений порушив вимоги ст.. 52 Основ законодавства України про охорону здоров`я, яка зобов`язує медичних працівників надавати медичну допомогу в повному обсязі хворому, який знаходиться в критичному для життя стані, не виконав вимоги Протоколів надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному у до шпитальному етапах, затверджених наказом МОЗ України від 31.08.2004 року №437, що передбачають можливість застосування при астматичних станах та у випадку анафілактичного шоку інгаляцію зволоженого 100% кисню, при відсутності дихальних шумів інгаляцію за допомогою мішка(маски); еуфіліну у випадку резистентності бронхоспазму, проте вказаних медичних препаратів та засобів обвинуваченим не було застосовано, що відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 53/99-13р./Д від 22.04.2014 року знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті неповнолітньої ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Судом не враховано те, що ОСОБА_6 , який працював лікарем швидкої медичної допомоги, перш ніж виїхати на виклик до хворої 17 липня 2013 року, не перевірив наявність кисню в кисневому балоні, що привело до неможливості зняття астматичного стану та відповідно настання летального наслідку, смерті її дочки. Згідно висновків комплексної судово-медичної експертизи підтверджено наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між неправильним, неадекватним та несвоєчасним наданням медичної допомоги дочці та настанням її смерті. Просить вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений вважає апеляційні вимоги безпідставними, а вирок суду таким, що постановлений із дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства. На його думку, суд врахував всі пом`якшуючі покарання обставини і справедливо прийшов до висновку про застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України, з чим погодилась в суді першої інстанції потерпіла, яка не подавала цивільного позову. Просить вирок суду залишити без змін.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів, зазначила, що обвинувачений до постановлення вироку місцевим судом просив її не настоювати на суворому покаранні, обіцяючи встановити за свій кошт пам`ятник до річниці смерті дочки, однак відмовився від своїх слів. Вважає покарання призначене обвинуваченому надто м`яким, просить вирок суду скасувати та призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін як законний і обгрунтований.

Прокурор ОСОБА_7 в судових дебатах апеляційного розгляду вважає апеляційну скаргу безпідставною, а вирок суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, вирок суду частковому скасуванню та ухваленню нового вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції переглядає в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про порушення вимог ст.ст. 65,69 КК України при призначені судом першої інстанції покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає законними. Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особової частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин, але за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів, вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з порушенням зазначених вимог закону.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2. ст. 140 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, визнав обставинами, що пом`якшують покарання і можуть вважатися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину це - щире каяття, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, позитивні характеристики, а також прохання пробачення у потерпілої та обсяг фактично вжитих термінових заходів на врятування життя хворої.

Однак, суд не в достатній мірі врахував того, що ОСОБА_6 вчинив злочин, який, у відповідності до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, а такі обставини, які суд зазначив як пом`якшуючі прохання пробачення у потерпілої та обсяг фактично вжитих термінових заходів на врятування життя хворої, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для призначення покарання обвинуваченому, з застосуванням ст. 69 КК України, у суду першої інстанції не було, а наведені обставини - щире каяття, позитивна характеристика та вперше притягнення до кримінальної відповідальності слід ураховувати як обставини, що пом`якшують покарання.

Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 має бути призначене покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 140 КК України.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалив вирок з порушенням вимог ст. ст. 50,65,66,69 КК України та ст. 374 КПК України, то відповідно до вимог ст. ст. 413, 414, п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, рішення суду, в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню та ухваленню нового вироку у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407 п.3 ч.1, 411, 420, 421 ч.1 КПК України, колегія суддів, -

засудила :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду від 25 листопада 2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 140 КК України у виді двох років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням медичної допомоги, на один рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку суду до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України, копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4