У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.

за участю прокурора

Матюшевої О.В.,

засудженого

ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні 17 травня 2007 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Бориславського міського суду Львівської області від 1 червня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2006 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя смт Східниця Львівської області,

громадянина України,
несудимого,-

- за ч. 2 ст. 191 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі з
позбавленням права обіймати керівні посади в загальноосвітніх
навчально-виховних закладах терміном на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права
обіймати керівні посади в загальноосвітніх навчально-виховних закладах терміном
на 1 рік.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів засудженому ОСОБА_1
остаточно призначено 1 рік 6 місяців обмеження волі з позбавленням права
обіймати керівні посади в загальноосвітніх навчально-виховних закладах терміном
на 1 рік.

На підставі п. 5 ст. 7-1 КПК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від
призначеного покарання, а кримінальну справу щодо нього провадженням закрито у
зв'язку із закінченням строків давності.

За ч. 1 ст. 367 КК України ОСОБА_1 виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2006 року
зазначений вирок залишено без зміни.

ОСОБА_1 засуджено за те, що він, працюючи з 1 вересня 1996 року на посаді
ІНФОРМАЦІЯ_2 смт Східниця Львівської області, будучи службовою особою, у період
з листопада 1997 року по квітень 1998 року, зловживаючи своїм службовим
становищем, отримав і привласнив бюджетні кошти у виді заробітної плати свого
сина - ОСОБА_2 за період з 1 листопада по 31 грудня 1997 року у сумі 92 грн. 97 коп. та свого брата
- ОСОБА_3 за період з 2 січня по 15 квітня 1998 року у сумі 172 грн. 14 коп., а
всього на загальну суму 265 грн. 11 коп., яка нараховувалася їм на підставі
виданих ОСОБА_1 завідомо неправдивих документів - наказів НОМЕР_1 від 31
жовтня 1997 року та НОМЕР_2 від 2 січня
1998 року про прийняття на роботу робітниками з обслуговування шкільної
теплотраси відповідно ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відповідних наказів про їх
звільнення з цих посад НОМЕР_3 від 29 грудня 1997 року і НОМЕР_4 від 15 квітня
1998 року, хоч ці особи ніколи там не працювали, а сам ОСОБА_1 особисто робіт
по обслуговуванню шкільної теплотраси не виконував.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, посилаючись на неповноту та однобічність досудового і судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та
порушення його права на захист, просить судові рішення скасувати, а справу
закрити на підставі ч. 1 п. 2
ст. 6 КПК України. Крім цього, вказує, що навіть за умови доведеності його
винуватості у вчиненні злочинів у період з листопада 1997 року по квітень 1998
року, органи досудового слідства у відповідності до вимог ст. 48 КК України
1960 року не повинні були порушувати у серпні 2005 року щодо нього кримінальну
справу у зв'язку із закінченням строків давності притягнення його до
кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав свою касаційну
скаргу, пояснення прокурора, який вважав, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду Львівської області від 17
жовтня 2006 року скасуванню у зв'язку з порушенням апеляційним судом вимог ч. 2
ст. 377 КПК України, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 377 КПК України при залишенні апеляції без
задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких
апеляцію визнано необґрунтованою. На виконання цієї вимоги в ухвалі слід
проаналізувати, співставивши з наявними у справі та додатково поданими матеріалами,
всі доводи, наведені в апеляції, і дати
на кожен із них вичерпну відповідь.

У справі щодо ОСОБА_1 апеляційний суд зазначену вимогу закону повною мірою
не виконав.

Засуджений подав умотивовану апеляцію, в якій докладно, із посиланням на
матеріали справи, обґрунтував думку про незаконність вироку у зв'язку з невідповідністю викладених у
ньому висновків фактичним обставинам справи. ОСОБА_1 зазначив, що суд неповно
з'ясував ці обставини та не перевірив доводи щодо недоведеності його вини у
вчиненні злочинів, за які його засудженого. Крім того, посилався на допущені
судом порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Проте апеляційний суд, залишаючи апеляцію без задоволення, не навів в
ухвалі переконливих аргументів на спростування доводів засудженого і не
зазначив підстав, з яких визнав апеляцію необґрунтованою, а лише перелічив
докази, якими обґрунтовано вирок, не проаналізувавши і не співставивши їх із
наявними у справі. Щодо наведених у скарзі порушень кримінально-процесуального
закону, апеляційний суд взагалі ніякого висновку не зробив.

За таких обставин ухвала апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня
2006 року підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний
розгляд. Під час цього розгляду апеляційний суд має ретельно дослідити зібрані
у справі докази й дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку,
ухваливши у разі необхідності рішення про проведення судового слідства, а також
перевірити кожен із доводів, наведених в апеляції, і з урахуванням усіх обставин
справи ухвалити одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України, та викласти
його у відповідному процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2006 року щодо
ОСОБА_1 с к а с у в а т и, а справу направити до того ж апеляційного
суду на новий апеляційний розгляд.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Гошовська Т.В. Мороз М.А.