Справа №174/244/13-к
п/с 1-кс/174/18/2013
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2013р. Слідчий суддя
Вільногірського міського суду
Дніпропетровської обл. Болоніна М.Б. за
участю секретаря Шарапової О.О.,
прокурора Селецького А.А., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду скаргу ОСОБА_1 на постанову про
закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою,
де просить скасувати постанову про
закриття кримінального провадження за
фактом самоуправства з боку ОСОБА_3,
винесену 06.03.2013р. слідчим СВ
Вільногірського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровської області Пільгуй І.Ю.,
внесену до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000042 від 11.01.2013р.,
з наступних підстав.

15.03.2013р. вона отримала у приміщенні
Вільногірського міського відділу
ГУМВС України в Дніпропетровської
області (при цьому вона ні де не
розписувалась в отриманні) постанову
про закриття кримінального
провадження, винесену 06.03.2013р. слідчим
СВ, лейтенантом міліції Пільгуй І.Ю.,
яке було розпочато на підставі її заяви
від 11.01.2013р. про початок кримінального
провадження у формі приватного
обвинувачення нею її колишнього
чоловіка ОСОБА_3, якій самоуправно
розпорядився їхньою спільною сумісною
власністю автомобілем, продав його
невідомим їй особам.

Заявник вважає, що вищезазначена
постанова про закриття кримінального
провадження підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Закриваючи кримінальне провадження,
слідчий виходив з того, що задуму
привласнити кошти від продажу
автомобілю у ОСОБА_3 не було, і він не
мав корисливих або інших особистих
інтересів заволодіти коштами від
продажу автомобіля, а тому відсутня
сама подія кримінального
правопорушення.

Такий висновок слідчого довільно
дивний, приймаючи до уваги, що по-перше,
ОСОБА_3 коштами від продажу автомобіля
заволодів, про що вказує сам слідчий, що
ОСОБА_3 продав автомобіль невідомому
чоловіку з м.Дніпродзержинск, за
20000грн., тобто ОСОБА_3 цими грошами
заволодів і потім розпорядився за
власним розсудом, а по-друге,
суб'єктивна сторона злочину
передбаченого ст.356 КК України
характеризується сукупністю таких
ознак: 1) самовільним, всупереч
встановленому законом порядку,
вчиненням будь-яких дій; 2)
оспорюваністю правомірності цих дій з
боку інших громадян або юридичних осіб;
3) заподіянням такими діями значної
шкоди правоохоронюваним інтересам; 4)
причинним зв'язком між діями винної
особи та значною шкодою.

Самовільне вчинення будь яких дій це
здійснення особою свого дійсного або
удаваного права чи вчинення інших дій
всупереч встановленому порядку і без
законних повноважень. Дійсним
визнається право, яким особа володіє в
силу закону, договору чи на іншій
підставі, однак це право реалізується з
порушенням порядку. Під удаваним слід
розуміти право, стосовно належності
якого собі винна особа помиляється.
Насправді цим правом суб'єкт не
володіє. Зокрема, за ст.356 за наявності
всіх ознак цього складу злочину
належить кваліфікувати заволодіння
майном, яке є предметом
цивільно-правового спору або перебуває
у загальній спільній власності
суб'єкта та інших осіб, а також
заволодіння майном, відносно якого
особа передбачає, хоч і помилково,
наявність у неї певних прав.

Оспорюваність правомірності дій особи
означає, що інший громадянин або
підприємство, установа, організація
вважають дії того, хто вчиняє
самоправні дії, незаконними, відкрито
не погоджуються з ними, оскаржують їх.
При цьому не обов'язково, щоб
оскарження відбувалось саме у
передбаченому законом порядку
(судовому, адміністративному тощо).
Відсутність оспорюваності дій
виключає визнання їх кримінальне
караним самоправством. Злочин
передбачений ст.356 КК України
визнається закінченим з моменту
заподіяння самовільним вчиненням
певних дій значної шкоди інтересам
громадянина, державним чи громадським
інтересам або інтересам власника,
тобто корисливі мотиви (або їх
відсутність) не є необхідною ознакою
цього злочину, на чому наполягає
слідчий, яка винесла спірну постанову і
положила цей висновок в основу
закриття кримінального провадження.

Самоправство, яке не заподіяло значної
шкоди правоохоронюваним інтересам,
розглядається як адміністративний
проступок (ст.186 КУпАП).

Питання про те, чи є спричинена
самоправством шкода значною, потрібно
вирішувати у кожному конкретному
випадку, однак слідчий замість того,
щоб з'ясувати, чи спричинена заявнику
шкода є значною або незначною,
застосувала до розгляду кримінального
провадження за ст.356 КК України вимоги,
які повинні застосовуватися до
кримінальних проваджень злочинів,
передбачених іншими статтями
Кримінального кодексу.

Слідчий Вільногірського МВ ГУМВС
Пільгуй І.Ю. до суду не прибула,
повідомивши про перебування у
відрядженні, що у відповідності до
вимог ст.306 КПК України не є перешкодою
для розгляду скарги.

У судовому засіданні заявник суду
пояснила, що її шлюб з ОСОБА_3 розірвано
у 2011р., після розірвання шлюбу він без
її відома продав автомобіль, який був
їх спільною власністю, вона вважає, що
половина вартості автомобіля належить
їй, однак добровільно провести
розподіл майна її колишній чоловік
відмовився. Притягувати ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності заявник
не бажала і не бажає, оскільки він є
батьком її дитини, регулярно виплачує
аліменти.

Прокурор заперечував проти
задоволення скарги, висловившись за те,
що слідчим обґрунтовано було прийнято
рішення про закриття кримінального
провадження, до того ж заявник не бажає
притягувати свого колишнього чоловіка
до кримінальної відповідальності.

Вислухавши пояснення заявника,
дослідивши письмові матеріали справи
та матеріали кримінального
провадження №0000042 за заявою
ОСОБА_1, з урахуванням думки прокурора,
суд вважає, що скарга заявника
задоволенню не підлягає.

Ст.303 КПК передбачає вичерпний перелік
рішень, дій чи бездіяльності слідчого
або прокурора, які можуть бути
оскаржені під час досудового
провадження. У даному переліку
зазначається рішення слідчого про
закриття кримінального провадження. Зі
змісту ст.307 КПК України вбачається, що
за результатами розгляду скарги на
рішення, дії чи бездіяльність під час
досудового розслідування слідчий
суддя може винести ухвалу про:
скасування рішення слідчого чи
прокурора; зобов'язання припинити дію;
зобов'язання вчинити певну дію; відмову
в задоволенні скарги.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що згідно витягу з
кримінального провадження №0000042
від 11.02.2013р. до ЄРДР було внесено заяву
ОСОБА_1 щодо кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356
КК України, відносно її колишнього
чоловіка ОСОБА_3 Постановою слідчого
Пільгуй І.Ю. від 06.03.2013р. зазначене
кримінальне провадження закрито на
підставі ст.ст.303,304 КПК України, тобто
встановлена відсутність події
кримінального правопорушення.

У судовому засіданні заявник висловила
своє небажання притягувати ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності за
вчинення кримінального
правопорушення, тобто фактично
відмовилась підтримувати свою скаргу,
що є підставою для залишення скарги без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303,306,307,395 КПК України,
слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ
Вільногірського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровської області Пільгуй І.Ю.
від 06.03.2013р. про закриття кримінального
провадження за фактом самоуправства з
боку ОСОБА_3, внесену до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за №0000042
від 11.01.2013р., залишити без задоволення.

Копію ухвали направити
Вільногірському МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області, прокурору
м.Вільногірська Дніпропетровської
області та заявнику ОСОБА_1

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана безпосередньо до апеляційного
суду Дніпропетровської області
протягом семи діб з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ
М.Б.БОЛОНІНА