Справа №468/1590/13-к 09.01.2014 09.01.2014 09.01.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати
у кримінальних справах:

головуючого:
Бережного С.Д.

суддів: Кателіна
В.П., Олещук Т.Л.

за участю секретаря:
Жданової О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали кримінального
провадження, зареєстрованого в ЄРДР за
№ 0000002 за апеляційною скаргою
прокурора прокуратури Баштанського
району Миколаївської області
Ядловського І.М. на вирок Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 29 жовтня 2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Плющівка Баштанського району
Миколаївської області, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1

- за ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 366 КК України;

- виправданого за ч.3 ст. 364 КК
України;

за участю прокурора: Ядловського І.М.

судового розпорядника:
Цуркана Р.С.

потерпілого: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_2

захисника: ОСОБА_5

_______________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/32/14
Головуючий у першій інстанції:Муругов
В.В.

Категорія: ч.2 ст.125, ч.1 ст. 366
Доповідач апеляційного суду: Бережний
С.Д

КК України

В С Т А Н О
В И В:

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним
у вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч.2 ст. 125 КК, ч.1 ст. 366
України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України - 150 годин
громадських робіт;

- за ч.1 ст.366 КК України призначено
покарання у виді штрафу в розмірі 1700
грн. з позбавленням права обіймати
посади в правоохоронних органах,
пов'язані з виконанням організаційно -
розпорядчих чи адміністративно -
господарських функцій, строком на один
рік.

На підставі ст. 70 КК України
покарання у виді штрафу, громадських
робіт та позбавлення права обіймати
посади в правоохоронних органах,
пов'язані з виконанням організаційно -
розпорядчих чи адміністративно -
господарських функцій, підлягають
самостійному виконанню.

Стягнуто на користь держави в
особі Одеського науково - дослідного
інституту судових експертиз судові
витрати за проведення експертних
досліджень в сумі 1176 гривен.

Судом першої інстанції
встановлено, що 05.12.2012 року близько
00год. 30 хв. ОСОБА_2, поблизу Баштанської
центральної районної аптеки, яка
розташована по вул. Ювілейна, 80 в м.
Баштанка Миколаївської області,
підійшов до ОСОБА_4, з яким у нього
виникла сварка, та на грунті раптово
виниклих особистих неприязних
відносин наніс ОСОБА_4 удари руками в
область голови, чим заподіяв
останньому легкі тілесні ушкодження,
що спричинили короткочасний розлад
здоров'я. Ці дії ОСОБА_2 кваліфіковані
за ч.2 ст.125 КК України.

Крім того, ОСОБА_2 перебуваючи на
посаді помічника ДІМ Баштанського РВ
УМВС України в Миколаївській області, в
силу наданих йому законом владних
повноважень, будучи працівником
правоохоронного органу та відповідно
до п.1 примітки до ст. 364 КК України -
службовою особою, в 2012 році, точна дата
не встановлена, склав завідомо
неправдивий протокол про
адміністративне правопорушення від
20.03.2012 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 178
КУпАП, при цьому достовірно знаючи, що
вказана особа зазначене
правопорушення не вчиняла.

Також ОСОБА_2 в березні 2012 року,
вніс до протоколів відносно ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, завідомо неправдиві
відомості в частині дати складення
протоколів та дати вчинення
правопорушень, достовірно знаючи, що
вказані особи вчинили правопорушення в
іншу дату.

Дії ОСОБА_2 за цими епізодами
кваліфіковані за ч.1ст.366 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_2 за ч.3 ст. 364 КК
України суд дійшов висновку про те, що
його дії не містять складу злочину,
передбаченого ст. 364 КК України,
оскільки стороною обвинувачення не
було доведено завдання істотної шкоди
охоронюваним законом інтересам
держави та громадян.

В апеляційній скарзі прокурор
прокуратури Баштанського району
Миколаївської області просить вирок
суду першої інстанції скасувати.
Ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні кримінальних
правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365,
ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України та
призначити покарання: за ч.3 ст. 365, із
застосуванням ст. 69 КК України - 3 роки
позбавлення волі, з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
організаційно - розпорядчими та
адміністративно - господарськими
функціями в правоохоронних органах
строком на 3 роки, та із сплатою штрафу у
розмірі 2000 грн., за ч. 3 ст. 364, із
застосуванням ст. 69 КК України - 2 роки
позбавлення волі, без конфіскації
майна, з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з організаційно -
розпорядчими та адміністративно -
господарськими функціями в
правоохоронних органах строком на 2
роки, за ч.1 ст. 366 КК України - 1рік
обмеження волі, з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з
організаційно - розпорядчими та
адміністративно - господарськими
функціями в правоохоронних органах
строком на 1 рік. На підставі ст. 70 КК
України шляхом часткового складання
покарання призначити 4 роки
позбавлення волі, без конфіскації
майна, із сплатою штрафу у розмірі 2000
грн., з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з організаційно -
розпорядчими та адміністративно -
господарськими функціями в
правоохоронних органах строком на 3
роки. Відповідно до ст. 75 КК України
ОСОБА_2 звільнити від відбування
основного покарання у виді позбавлення
волі з іспитовим строком в 2 роки.
Згідно з ст. 76 КК України заборонити
ОСОБА_2 виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу
кримінально - виконавчої інспекції,
зобов'язати його повідомляти
кримінально - виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання.

Апелянт вважає, що суд безпідставно
виправдав ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 364 КК
України. Також, на його думку, без
достатніх підстав, дії обвинуваченого,
які кваліфіковані на досудовому
розслідуванні за ч.3 ст. 365 КК України
суд перекваліфікував на ч.2 ст. 125 КК
України. Крім цього, вважає, що суд
призначаючи покарання за ч.1 ст. 366 КК
України у виді громадських робіт,
допустив невідповідність покарання
ступеню тяжкості кримінального
правопорушення та особі
обвинуваченого.

Зазначає, що суд не надав належного
значення тому факту, що ОСОБА_2 перед
початком конфлікту з потерпілим ОСОБА_4
представився працівником міліції та
продемонстрував службове посвідчення,
за таких обставин, тим самим розпочав
діяти, як працівник міліції. І всі
послідуючі дії: побиття потерпілого,
заходи для укриття злочину, вчинялись
ним як працівником правоохоронного
органу.

Крім того, апелянт вважає, що суд
виправдовуючи обвинуваченого за ч.3
ст.364 КК України дійшов до помилкових
висновків, що потерпілим, їх законним
інтересам не завдано шкоди складанням
відносно них адміністративних
протоколів і притягненням їх до
адміністративної відповідальності.
Оскільки протоколи були складені не в
ті дні коли особами були вчиненні
правопорушення, та не за фактично
вчиненні правопорушення. Суд, на думку
апелянта, безпідставно зазначив, що у
ОСОБА_2 не було особистої
заінтересованості у покращенні
кількісних показників
адміністративних протоколів.

В запереченнях на апеляційну скаргу
прокурора, захисник ОСОБА_2 ОСОБА_5
просить вирок суду залишити без змін, а
апеляцію прокурора без задоволення,
оскільки суд, на думку захисника,
дійшов вірного висновку про
відсутність в діях ОСОБА_2 ознак складу
злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК
України. А також справедливо виправдав
її підзахисного за ч. 3 ст. 364 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора про задоволення апеляційної
скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_2 та
його захисника ОСОБА_5 , які просили
залишити вирок без змін, пояснення
потерпілого ОСОБА_4, вивчивши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши доводи апеляційної скарги
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляція прокурора не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновок суду першої інстанції про
доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні
злочинів, передбачених ч.2 ст. 125,ч.1 ст. 366
КК України відповідає фактичним
обставинам справи та підтверджується
наявними доказами по справі, яким суд
дав належну кримінально - правову
оцінку.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження ОСОБА_2 вину
у вчиненні зазначених злочинів визнав
частково в частині того, що до
протоколів про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 він помилково вніс не
те правопорушення, яке вчинили
зазначені особи та сплутав у вказаних
протоколах дати. В частині
інкримінованих йому інших діянь ОСОБА_2
свою вину не визнав. Проте суд
дослідивши в судовому засіданні докази
у їх сукупності, обґрунтовано прийшов
до висновку про доведеність вчинення
ОСОБА_2 злочинів, передбачених ч.2 ст. 125
та ч.1 ст. 366 КК України.

Як вбачається з вироку суд,
мотивуючи висновки про винуватість
обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 125 КК України
обґрунтовано послався на показання
потерпілого: ОСОБА_4, який і під час
проведення слідчого експерименту від
12.01.2013 року, і в судовому засіданні
розповів про заподіяння йому тілесних
ушкоджень саме ОСОБА_2, свідків
ОСОБА_12, яка стверджувала в судовому
засіданні, що тілесні ушкодження
ОСОБА_4 наніс ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_13,
який пояснив, що в розмові між ним та
ОСОБА_2 останній зізнався, що побив
ОСОБА_4 Ці покази узгоджуються між
собою і об'єктивно підтверджуються
висновком судово - медичної експертизи
від 28.01.2013р. щодо заподіяння ОСОБА_4
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я. ( т.1 а.с.168).

Висновки суду про винуватість
обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 366 КК України
підтверджуються показаннями
потерпілих ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_9
які, під час судового засідання в суді
першої інстанції, пояснили, що в
березні 2012 року вони дійсно втрьох
розпивали пиво в громадському місці в
центрі м. Баштанка, де і були затримані
працівниками міліції. Їх доставили до
Баштанського РВ УМВС, де знаходився
ОСОБА_2, який склав відносно всіх трьох
протоколи, в яких вони поставили свої
підписи. Про те, що в протоколах були
вказані інші дати розпиття пива
дізнались пізніше.
Потерпілий ОСОБА_8, в суді
заперечив вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 178 КУпАП. Свідок
ОСОБА_14 вказав, що не підписував
протокол відносно ОСОБА_8 як свідок
правопорушення. Ці показання
підтверджуються даними висновку
судово - почеркознавчої експертизи від
04.04.2013 р., відповідно до якого підписи
від імені ОСОБА_8 у графах «Підпис
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності»,
«Другий екземпляр про адміністративне
правопорушення отримав» протоколу про
адміністративне правопорушення МИ №
від 20.03.2012 року та в графі « Підпис
правопорушника» постанови за справою
про адміністративне правопорушення
про накладання на ОСОБА_8
адміністративного стягнення від 20.03.2012
р. виконані не самим ОСОБА_8, а іншою
особою. (т.2 а.с. 27-29). Згідно з висновком
судово - почеркознавчої експертизи №
1075 від 21.06.2013 року підпис від імені
ОСОБА_14 у графі « Свідки
правопорушення» протоколу про
адміністративне правопорушення МИ №
від 20.03.2012 року, виконаний не
ОСОБА_14, а іншою особою.

З протоколу про адміністративне
правопорушення серії МИ № від
26.03.2012 року вбачається, що він
складений за ст. 178 ч.1 КУпАП помічником
ДІМ Баштанського РВ УМВС молодшим
сержантом міліції ОСОБА_2 відносно
ОСОБА_11 про те, що останній в м. Баштанка
на вул.. Ювілейній перебував у п'яному
вигляді та мав неохайний зовнішній
вигляд, хитався зі сторони в сторону,
чим ображав громадську мораль та
громадський спокій. Свідками
правопорушення вказані ОСОБА_16 та
ОСОБА_10

З протоколу про адміністративне
правопорушення серії МИ № від
27.03.2012 року слідує, що вказаний протокол
складений за ст. 178 ч.1 КУпАП помічником
ДІМ Баштанського РВ УМВС молодшим
сержантом міліції ОСОБА_2 відносно
ОСОБА_9 про те, що 27.03.2012 р. останній в м.
Баштанка на вул.. Ювілейній перебував у
п'яному вигляді та мав неохайний
зовнішній вигляд, хитався зі сторони в
сторону, чим ображав громадську мораль
та громадський спокій. Свідками
правопорушення вказані ОСОБА_17 та
ОСОБА_10

З протоколу про адміністративне
правопорушення серії МИ № від
15.05.2012 року видно, що складений він за
ст. 178 ч.1 КУпАП помічником ДІМ
Баштанського РВ УМВС молодшим
сержантом міліції ОСОБА_2 відносно
ОСОБА_10 про те, що 15.05.2012 р. близько 21.20
год. в м. Баштанка на вул. Ювілейній
ОСОБА_10 знаходився у п'яному вигляді та
мав неохайний зовнішній вигляд,
хитався зі сторони в сторону, чим
ображав громадську мораль та
громадський спокій. Свідками
правопорушення вказані ОСОБА_17 та
ОСОБА_16

Ці докази по справі давали суду
підстави дійти висновку про
доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК
України. Оскільки ОСОБА_2 вносив
завідомо неправдиві відомості в
протоколи в частині дій та часу
вчинення ОСОБА_17, ОСОБА_10 та ОСОБА_16
адмінправопорушень.

В своїй апеляційній скарзі
прокурор не оскаржує та визнає
вмотивованими висновки суду, щодо
причетності ОСОБА_2 до побиття
потерпілого ОСОБА_4, завдання йому
тілесних ушкоджень, та складання
службовою особою завідомо неправдивих
документів.

Доводи апелянта про
безпідставність перекваліфікації дій
обвинуваченого з ч.3 ст. 365 КК України на
ч.2 ст. 125 КК України, на думку суду
апеляційної інстанції є
необґрунтованими.

Відповідно до п.3 Постанови
Пленуму ВСУ « Про судову практику у
справах про перевищення влади або
службових повноважень» від 26.12.2003 р.№15
відповідальність за ст. 365 КК України
настає лише за умови, що дії службової
особи були зумовлені її службовим
становищем і пов'язані з її владними чи
службовими повноваженнями. Якщо такого
зв'язку не встановлено, дії винного за
наявності до того підстав можуть
кваліфікуватися за статтями названого
кодексу, що передбачають
відповідальність за злочини проти
особи, власності, громадського порядку
тощо.

Як вбачається з показів свідків:
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22,ОСОБА_23, які є працівниками
Баштанського РВ УМВС України, наданих в
судовому засіданні суду першої
інстанції, ОСОБА_2 під час виникнення
конфлікту з потерпілим ОСОБА_4 не
перебував при виконанні своїх
службових обов'язків, не перебував він
і в складі слідчо - оперативної групи
при зборі матеріалів щодо повідомлення
про побиття ОСОБА_4, не входив він і до
кола осіб уповноважених на прийняття
будь - яких рішень за результатами
розгляду та оцінки факту і обставин
побиття ОСОБА_4 Посилання прокурора про
те, що ОСОБА_2 під час конфлікту з
потерпілим діяв як службова особа,
оскільки будучи працівником
правоохоронних органів, перед початком
конфлікту пред'явив вимогу
потерпілому підійти до нього,
представившись працівником міліції і
продемонструвавши службове
посвідчення є помилковим і не
підтверджується фактичними
обставинами справи, з яких вбачається,
що ОСОБА_2 відпочивав у колі друзів та
на побутовому рівні вчинив побиття
потерпілого. Його злочинні дії не
пов'язані з виконанням службових
обов'язків працівника правоохоронного
органу

Безпідставними є твердження апелянта
про те, що суд дійшов помилкових
висновків виправдовуючи ОСОБА_2 за
ч.3ст.364 КК України.

Під час судового засідання судом
першої інстанції були допитані як
свідки начальник Баштанського РВ УМВС
України - ОСОБА_18 та заступник
начальника Баштанського РВ УМВС
України - ОСОБА_23 які заперечили
наявність в роботі дільничих
інспекторів міліції будь - яких
показників щодо виявлення
правопорушень. Стороною обвинувачення
не було доведено особистого інтересу
ОСОБА_2 в складанні вищезазначених
адміністративних протоколів.

Обов'язковою ознакою об'єктивної
сторони складу злочину, передбаченого
ст. 364 КК України є завдання істотної
шкоди охоронюваним законом правам,
свободам та інтересам окремих громадян
або державним чи громадським
інтересам, або інтересам юридичних
осіб.

Стороною обвинувачення не було
доведено завдання істотної шкоди
охоронюваним законом інтересам
держави та громадян. Потерпілі ОСОБА_10,
ОСОБА_11 та ОСОБА_9 дійсно вчинили
правопорушення, передбачене ч.1 ст.178
КУпАП. Матеріальної шкоди їм заподіяно
не було. Не вірно складені протоколи
про вчинення ними адмінправопорушень
альтернативно зазначених у диспозиції
ч.1ст. 178 КУпАП не можуть визнаватись
завданням істотної шкоди потерпілим,
які самі визнавали факт вчинення
правопорушення. Крім того вказані
потерпілі і ОСОБА_8 були притягнуті до
адміністративної відповідальності у
виді попереджень постановами,
винесеними іншою службовою особою.

Доводи апелянта про
несправедливість призначеного
покарання через м'якість за ч. 1 ст. 366 КК
України у виді громадських робіт є
помилковими. Оскільки покарання у виді
громадських робіт не призначалось. Як
вбачається з вироку суду ОСОБА_2 за ч.1
ст. 366 КК України призначено покарання у
виді штрафу в розмірі 1700 гривень з
позбавленням права обіймати посади в
правоохоронних органах, пов'язані з
виконанням організаційно - розпорядчих
чи адміністративно - господарських
функцій, строком на один рік.

Призначаючи покарання, ОСОБА_2
суд врахував дані про особу
обвинуваченого, який за останнім
місцем служби характеризується
позитивно, вперше притягується до
кримінальної відповідальності,
характер вчинених ним суспільно
небезпечних діянь, що віднесені до
категорії злочинів невеликої тяжкості,
та призначив покарання яке відповідає
загальним засадам призначення
покарання, передбачених ст. 65 КК
України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
судом першої інстанції досліджено
матеріали справи у відповідності з
вимогами КПК, покарання обвинуваченому
призначено необхідне і достатнє для
його виправлення та попередження нових
злочинів, а тому підстав для скасування
вироку, та ухвалення свого вироку, про
що просить апелянт, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України
, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора
прокуратури Баштанського району
Миколаївської області залишити без
задоволення, а вирок Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 29 жовтня 2013 року, відносно ОСОБА_2,
залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Судової палати
у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :