АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 2120/7574/12
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2014 року квітня місяця «15» дня колегія судців судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 ,
при секретарі: ОСОБА_4
з участю прокурора: ОСОБА_5
засуджених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальну справу за апеляцією прокурора, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 в інтересах засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 26 листопада місяця 2013 року,-
Цим вироком засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Отрадівка Новотроїцького району Херсонської області, українця, громадянина України зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за ч. 2 ст. 365 КК України (2011 року) і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з поміщенням для відбування покарання у кримінально-виконавчу установу закритого типу з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та зі сплатою штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривен), і на підставі ст. 54 України позбавлено спеціального звання капітана внутрішньої служби. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залиг підписку про невиїзд.Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня взяття під е після набрання вироком законної сили.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Цюрупинськ Херсонської області, українця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.
за ч. 2 ст. З 65 КК України (2011 року) і призначено покарання у позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з поміщення! відбування покарання у кримінально - виконавчу установу закритого ті позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на З роки та зі сплатою штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів д< громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривен), і на підставі ст. України позбавлено спеціального звання лейтенанта внутрішньої служби.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної залишити підписку про невиїзд.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня взяття під варту після набрання вироком законної сили.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народ уродженця с. Садове Білозерського району Херсонської області, уі громадянина України, раніше не судимого, за ча.2 ст.365 КК України (2011 призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки 6 (шість) позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних строком на 3 (три) роки та зі сплатою штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривен ) і на підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання старшого леї внутрішньої служби.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України < повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком закон залишено підписку про невиїзд.
Стягнуто з засуджених судові витрати.
Вирішене питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засуджено за те, що наказом виконуючого обов`язки начальника управління ДПтСУ в Х< області від 16.11.2011 року №46о/с ОСОБА_6 був призначений на посаду старшого оперуповноваженого оперативного відділу Херсонського слідчого ізолятора (далі - Херсонський СІЗО), яку обіймав до 18.04.2012 року.

Наказом виконуючого обов`язки начальника управління ДПтСУ в Херсонській області від 03.08.2011 року №30о/с, наказом начальника управління ДПтСУ в Херсонській області від 19.10.2011 року №42о/с ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно були призначені на посади оперуповноважених того ж відділу.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснюючи службові повноваження відповідно до посадових інструкцій, затверджених начальником Херсонського СІЗО, будучи працівниками правоохоронного органу, здійснюючи функції представників влади, тобто будучи службовими особами, діючи умисно протиправно, вчинили злочинні дії, які явно виходять за межі наданих їм повноважень, за таких обставин.

03 квітня 2012 року близько 10:00 години між ув`язненими, які тримаються в Херсонському СІЗО, виник конфлікт під час їх розміщення в кузові спеціального автомобіля для подальшого конвоювання до будівлі судів.

Встановивши, що ув`язнений ОСОБА_13 був одним із учасників цього конфлікту, старший оперуповноважений оперативного відділу Херсонського СІЗО ОСОБА_6 та оперуповноважені того ж відділу ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , діючи спільно та за попередньою змовою між собою, будучи охопленими єдиним наміром щодо покарання вказаного ув`язненого за участь в конфлікті, вчинили наступні злочинні дії.

ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 у той же день після повернення ув`язнених з судів до Херсонського СІЗО у період з І300 год. по 1600год. завів ОСОБА_14 до приміщення оперативної частини цієї установи, в якому на той час вже знаходився ОСОБА_7 , де діючи умисно, явно перевищуючи свої службові повноваження, застосували до ОСОБА_14 протиправні дії.

Так, ОСОБА_6 , перевищуючи свої службові повноваження, розуміючи протиправність своєї поведінки, шляхом нанесення ударів в потиличну частину голови збив ув`язненого ОСОБА_14 з ніг та повалив його на підлогу, після чого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , викрутивши праву руку ув`язненого за спину та прижимаючи його до підлоги, не даючи можливості піднятися, нанесли ОСОБА_15 декілька ударів руками та ногами по голові, тулубу, кінцівкам. При цьому, ОСОБА_6 , тримаючи у руці черевик, наніс його підошвою декілька ударів по обличчю ув`язненого ОСОБА_16 ..

В результаті цих дій за висновком експерта №166/441 від 11.05.12 року ОСОБА_15 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у виді крововиливів повік очей.

Крім того, в ході зазначених дій ОСОБА_6 , перевищуючи свої службові повноваження, висловлював на адресу ОСОБА_14 погрози вчинити відносно нього дії, що ображають особисту гідність потерпілого, та здійснити відеозапис цих дій і у подальшому оприлюднити його серед інших ув`язнених, тим самим принизивши потерпілого, що завдало йому моральних страждань.

На підтвердження вказаної погрози, ОСОБА_8 реалізуючи спільний з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 єдиний злочинний намір, імітував здійснення відеозапису протиправних дій останніх під час застосування ними насильства ОСОБА_14 та дій, що ображають особисту гідність потерпілого, в результаті чого потерпілий вважав, що відеозапис фактично здійснювався.

Такими протиправними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 спричинено істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтерес ОСОБА_14 , що виразилося у застосуванні до нього насильства та погрози вчинення дій, що ображають особисту гідність, а також спричинено істотну шкоду державним інтересам, що виразилось у підриві авторитету органів Державі пенітенціарної служби України.

В апеляції прокурор просить вирок Суворовського районного суду м.Херсо від 26.11.2013 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджена істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону; постановити нові вирок, за яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст.365 ч.2 КК України (2011 р.) у виді позбавлення волі на чотири роки з позбавленням права обіймати посади правоохоронних органах строком на 3 роки, зі сплатою штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ст.54 КК України - позбавленням спеціального звання - капітан внутрішньої служби; призначи ОСОБА_7 покарання за ст.365 ч.2 КК України (2011 р.) у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних орган; строком на 3 роки, зі сплатою штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, на підставі ст.54 КК України - з позбавленням спеціального звання - лейтенант внутрішньої служби; призначити ОСОБА_8 покарання за ст.365 ч.2 КК України (2011 р.) у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки, зі сплатою штрафу розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ст.54 К України - з позбавленням спеціального звання - старший лейтенант внутрішньої служби; на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити з підписки про невиїзд на взяття під варту у залі суду, запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді підписі про невиїзд залишити без змін, в решті вирок залишити без змін.

В апеляції адвокат ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 , просив вирок суду скасувати, кримінальну справу направити на додаткове розслідування.

В апеляції із змінами ОСОБА_7 просить призначити покарання застосуванням ст..ст.75, 76 КК України.

В апеляції засуджений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляції захисник ОСОБА_12 в інтересах засуджених ОСОБА_7 ОСОБА_8 вважає, що судом не взято до уваги, що слідчо-арештовані свідв мають неприязні відносини до працівників СІЗО, а ОСОБА_9 з 2011 року характеризується негативно; не об`єктивно відхилені судом свідчення свідка ОСОБА_18 , та взяті до уваги необ`єктивні висновки судово-медичного експерта Мотрич.

Просить вирок суду скасувати, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - виправдати в іншій частині кримінальну справу провадженням закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, просив залишити без задоволення 'апеляції засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із змінами захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 , апеляцію захисника ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_9 просив призначити покарання у виді позбавлення волі, апеляцію прокурора задовольнити, апеляції інших учасників судового процесу залишити без задоволення; ОСОБА_6 апеляцію підтримав, та апеляцію засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 із змінами в частині призначення покарання, апеляцію захисника ОСОБА_12 ; засудженого ОСОБА_7 який підтримав апеляцію та апеляцію захисника ОСОБА_12 змінив в частині покарання; засудженого ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію захисника ОСОБА_12 та апеляції засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , апеляцію із змінами захисника ОСОБА_10 , апеляцію прокурора просили залишити без задоволення; в судових дебатах учасники судового засідання залишились на своїх позиціях, визнали вину ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , в останньому слові засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 просили не позбавляти волі, засуджений ОСОБА_8 просив апеляцію захисника задовольнити; вивчивши матеріали кримінальної справи, доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, апеляція ОСОБА_6 , ОСОБА_7 із змінами, апеляція із змінами захисника ОСОБА_10 підлягають задоволенню; апеляція захисника ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.334 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, (ст.334 КК України Кодексу 1960 р.).

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції невиконані в повному обсязі.

Вина засуджених підтверджується свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , з яких вбачається, що 03.04.2012 року після повернення з суду оперативний співробітник ОСОБА_6 забрав ОСОБА_9 з чергової частини та повів в оперативний відділ слідчого ізолятору. Підійшовши до дверей третього (самого дального) кабінету, ОСОБА_6 наказав йому зайти в цей кабінет, що він і зробив, після чого відчув сильний удар в потилицю, почав втрачати рівновагу та відчув, що його схопили за одяг і повалили на підлогу. Потім він помітив, що в кабінеті, крім ОСОБА_6 , знаходяться ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .. На підлозі ОСОБА_6 наніс йому декілька ударів по грудях, животу та ногах та вивернув йому праву руку за спину. Після цього, повернувши голову, він побачив, що ОСОБА_6 почав

допомагати інший оперативний співробітник ОСОБА_7 , який продовжні заламувати його руку та прижимаючи його до полу, утримував його, не даючи піднятися, і разом з ОСОБА_6 вони нанесли йому ще декілька ударів руками т ногами по голові, тулубу, кінцівкам. Хто з них саме та куди саме наносив ударі пояснити не може, але з впевненістю може сказати, що це робили ОСОБА_6 т ОСОБА_7 , більшість ударів наносив ОСОБА_6 , ОСОБА_7 бив п корпусу. Після цього ОСОБА_19 наступив своєю ногою йому на обличчя, а саме на прав щоку, і взявши в руки якесь взуття бив його підошвою по обличчю. При цьому ОСОБА_6 висловлював погрозу застосувати стосовно нього аморальні дії і повідомив, що усе це буде записано на відеокамеру та пізніше показане іншим ув`язненим. Він бачив, що ще один оперативний співробітник ОСОБА_20 знаходиться з ними в одному приміщенні і знімає все, що відбувається, і відеокамеру. Оперативні співробітники повідомили йому, що їх дії відносно нього викликані порушенням ним режиму. Після того, як ОСОБА_7 після цих подій відвів його назад в чергову частину, він відразу ж повідомив іншим ув`язненим про вчинені відносно нього протиправних дій.

Свідчення потерпілого ОСОБА_9 узгоджується зі свідчення» ув`язнених, яким ОСОБА_13 повідомив що його побили, протоколом відтворення обстановки та обставин події (т.4 а.с.8-24), де ОСОБА_21 в присутності поняті підтвердив про події, які відбулися 03.04.2012 року; висновком експертизи №166/4 від 11.05.2012 року про отримання тілесних ушкоджень при обставинах та способом зазначеними ОСОБА_9 не виключається (т.1 а.с.123).

Відповідно до ст.68 КПК України (1960 р.) як свідок може бути викликна кожна особа, про яку є дані, що їй відомі обставини, які відносяться до справи. Які показання свідків базується на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні б) також допитані. Під час судового розгляду судом викликались та були допитані саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та оголошені відповідно до ст.306 КПК України свідчення свіді ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 (т.4 а.с. 144-147, 148-151, 1 155), які підтвердили той факт, що їм стало відомо зі слів потерпілого, що в одному приміщень СІЗО та ще двома оперативними співробітниками були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 які вони бачили на голові та обличчі, і це об`єкти підтверджується висновком експертизи.

Деякі розбіжності щодо опису ними наявних у ОСОБА_14 тілесних шкоджень, на думку колегії суду, не впливають на доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину, оскільки зумовлені особистим сприйняттям кожним з ним цієї обставини, а тому немає підстав для визнання показань окремих свідків недостовірними, проте, як вбачається із свідчень свідків тілесні ушкодження були причинені потерпілому ОСОБА_9 тільки на голові і обличчю, об`єктивних даних які б підтверджували наявність тілесних ушкоджень на тулубі, кінцівках потерпілого відсутні, як і дані про висловлювання ОСОБА_6 погроз відносно ОСОБА_9 , що ображають особисту гідність потерпілого, та здійснити відеозапис усіх дій.

Колегія судців вважає, що судом першої інстанції була перевірена та дана оцінка версії причинения тілесних ушкоджень 03.04.2012 р. потерпілому безпосередньо засудженим ОСОБА_18 , яка була спростована допитаним в судовому засіданні експертом ОСОБА_45 , дані докази суд визнав достовірними та поклав в основу обвинувального вироку.

Крім того вина засуджених підтверджується свідченнями свідків які зційснювали конвоювання ув`язнених в спец автомобілі ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 піцтверцили що бачили у ОСОБА_9 синці піц очима.

Колегія судців вважає, вирок суду першої інстанції таким, що відповідає фактичним обставинам кримінальної справи так як при наявності суперечливих доказів, а саме свідченням свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 про те, що вони не бачили у ОСОБА_9 , на обличчі будь-яких тілесних ушкоджень і ці показання мають істотне значення для висновків суду, у вироку зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Зміст інкримінованих органом досудового слідства ОСОБА_8 вчинених ним злочинних цій викладено таким чином, що він зційснював відеозапис поції. В судовому засіданні потерпілий вказав, що в той час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчиняли відносно нього протиправні дії, ОСОБА_8 ходив по кімнаті з відеокамерою, вибираючи ракурс для зйомки та направляючи її на нього, тому вважав, що відеозапис ОСОБА_8 здійснювався. Сам ОСОБА_8 не заперечив, що в приміщення оперативного відділу заходив з відеокамерою, однак показав, що не включав її. Інших доказів на підтвердження того, що відеозапис фактично здійснювався, органом досудового розслідування не здобуто і матеріали справи інших доказів цієї обставини не містять.

Колегія судців встановила, відеозапис здійснювався працівниками СІЗО після того, як потерпілий ОСОБА_9 , знаходився в камері із ним проводилася профілактична бесіда, що підтверджується відеозаписом (т.1 а.с.190), а не піц час його знаходження в оперативній частині СІЗО, як на цей факт вказує потерпілий.

Проте, що ОСОБА_8 не використовував відеокамеру, підтверджується свідченнями засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т.1 а.с.185, 188, 190).

Відповідно до ст. 374 КПК України (1960 р.), апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на додаткове розслідування у випадках коли під час дізнання чи досуцового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально - процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, та якщо при апеляційному розгляді справи встановлено таку однобічність або неповноту дізнання чи досудового слідства, які не можуть бути усунені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 22 КПК України (1960 р.), слідчий та особа, яка проводить дізнання, забов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, виявити як і ті обставини, що викривають так і ті, що виправдують обвинуваченого.

Ці вимоги закону щодо дій ОСОБА_8 не виконано досудовим слідством, не виправлено і судом.

Так, пред`являючи обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину сг 365 ч.2 КК України, а саме - перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень , що завдало істотної шкоди охоронюваним законом прав, інтересам окремих громадян, а також державним інтересам, що супроводжувалось насильством, погрозами застосування дій, що ображають особисту гідність потерпіле досудовим слідством не розкрито та не зазначено, яким чином та у чому ж с полягає насильство з боку ОСОБА_8 , відносно потерпілого.

Отже ОСОБА_8 пред`явлено не конкретне обвинувачення, що є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, на що не звернув уваги суд першої інстанції при розгляді кримінальної справи, а тому вирок щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню, і оскільки таке порушення досудовим слідством неможливо усунути у суді, то справа підлягає направленню на додаткове розслідування.

Під час проведення додаткового розслідування мають бути всебічно, повно й об`єктивно досліджені всі обставини справи та перевірені доводи апеляції ОСОБА_8 і залежно від установленого прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Також досудовим слідством не встановлена відповідність проведення опитування потерпілого ОСОБА_9 оперативним робітником СІЗО, ОСОБА_8 , згідно норм законодавства, що регулюють данні їх дії.

Крім того також колегія суддів вважає досудове слідство належним чине обґрунтувало, факту наявності єдиного умислу всіх засуджених на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, так як кожен засуджений діяв на свій розсуд і не були охвачені єдиним умислом.

Як вбачається із свідчень засудженого ОСОБА_8 , після того як ОСОБА_6 завів потерпілого до оперативної частини, він затримався, зайшов проміжок часу з відеокамерою, аналогічні пояснення засудженого ОСОБА_57 потерпілого ОСОБА_9 про те, що завів його в оперативну частину, ОСОБА_6 вдарив по голові, а потім він бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України роз`яснень, що містяться у п. п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 рок з послідуючими змінами "Про практику призначення судами кримінального покарання", признак покарання, у .кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися і кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого зле дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджено попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України суд може прийняти рішення про звіль засудженого від відбування покарання з випробуванням лише у тому випадку, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Як убачається з матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції, при вирішенні питання про призначення покарання не дотримався в повному обсязі вимог закону. Зокрема, хоча і посилався у вироку на обставини, що характеризують особи, вказавши, що обставин, що пом`якшують та обтяжують їх покарання відсутні.

Проте, як обґрунтовано зазначено в апеляції засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 призначаючи суворе покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував обставини, що пом`якшують покарання, які є підставами для пом`якшення покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України й зміни вироку в цій частині.

Так, призначаючи покарання засудженим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, суд належним чином не мотивував своє рішення про неможливість виправлення засуджених без відбування покарання.

Відповідно до положень ст.372 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні у разі невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі.

Колегія суддів відповідно до положень ст.66 КК України враховує пом`якшуючі вину обставини ОСОБА_6 фактичне визнання вини, виключно позитивну характеристику, нагороди за службу під час роботи; вчинення злочину вперше, знаходження на утриманні вагітної дружини та вважає за можливе призначити покарання, звільнив від відбування покарання з випробуванням, застосував ст.ст.75,76 КК України.

Колегія суддів відповідно до положень ст.66 КК України враховує пом`якшуючі вину обставини ОСОБА_7 і фактичне визнання вини, виключно позитивну характеристику, нагороди за службу під час роботи, вчинення злочину в перше, заняття суспільно - корисною працею за місцем роботи та проживання, знаходження на утриманні батька (інваліда II групи), та вважає за можливе призначити покарання, звільнив від відбування покарання з випробуванням, застосував ст.ст.75,76 КК України, обтяжуючих покарання обставин засудженим не встановлено.

Крім того, колегія судців вважає необхідно виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на причинення ОСОБА_9 декілька ударів руками та ногами по тулубу, кінцівкам, так як відповідно до висновку експерта №166/441 від 11.05.2012 року ОСОБА_9 були заподіянні легкі тілесні ушкодження у виді крововиливів повік очей (т.1 а.с.123), що підтверджуються сукупністю доказів.

Як вбачається із свідчень свідків, потерпілий ОСОБА_9 розповів їм про скоєння противоправних діянь працівниками СІЗО і показав місце (обличчя, голову) будь - яких тілесних ушкоджень на тулубі та кінцівках відсутні, про що не заперечував потерпілий. Крім того колегія судців вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 застосовували цо ОСОБА_9 протиправні дії, шляхом нанесення ударів руками та ногами по тулубу, кінцівкам, та що ОСОБА_58 висловлював погрози вчинити відносно потерпілого дії, що ображають особисту гідність потерпілого, та здійснити відеозапис цих дій, і у подальшому оприлюднити серед інших ув`язнених тим самим принизивши потерпілого, що завдано йому моральних страждань, що не зк свого підтвердження в судовому засіданні, крім свідчень потерпілого, а відпові Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться користь такої особи.

Об`єктивно встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження були лише на обличчі, та відсутні тілесні ушкодження на тулубі, кінцівках.

Колегія суддів вважає, що суд вірно кваліфікував дії засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.2 ст.365 КК України.

Доводи в апеляції прокурора про призначення більш тяжкого пока засудженим є безпідставні, і спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області,-
УХВАЛИЛА:
Апеляції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 зі змінами інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити, адвоката ОСОБА_12 інтересах засудженого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляцію прокурора залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2013 року, і частині призначеного покарання змінити щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ..
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки та зі сплатою штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривен), і на підставі ст. 54 КК України позбавлений спеціального звання капітана внутрішньої служби; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 365 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на З (три) роки та зі сплатою штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривен), і на підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання лейтенанта внутрішньої служби.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки кожного з покладанням на них обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
Виключити з мотивувальної частини вироку, посилання суду на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 застосовували до ОСОБА_9 протиправні дії, шляхом нанесення ударів в руками та ногами по тулубу, кінцівкам та висловлював ОСОБА_6 погрози вчинити відносно нього дії, що ображають особисту гідність потерпілого, та здійснити відеозапис цих дій і у подальшому оприлюднити його серед інших ув`язнених, тим самим принизити потерпілого, що завдало йому моральних страждань.
В решті вирок відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Рекомендувати суду першої інстанції відповідно до вимог ст.409 КПК України, вирішити питання про речовий доказ - відеокамеру.
Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 26 листопада 2013 року, щодо ОСОБА_8 скасувати, кримінальну справу направити прокурору Суворовського району м. Херсона для проведення досудового розслідування.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити підписку про невиїзд.
Згідно з оригіналом
Судді: три підписи
Суддя: ОСОБА_1