УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2007 року м. Ужгород

Апеляційний
суд Закарпатської області в складі

головуючого судді ГОШОВСЬКОҐО Г.М.

суддів КОНДОРА Р.Ю., МАШКАРИНЦЯ М.М.

за участю прокурора СИРОХМАН Л.І.

захисника адвоката ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_1.

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну
справу за апеляцією засу­дженого
ОСОБА_1 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської облас­ті від 13
грудня 2006 р.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, неодруженого, не працює, як зазначено у вироку, судимого
Свалявським районним судом Закарпатської обл.:
1) 12.10.1999 p. за ст. 140 ч. 2 КК України (1960 р.) із застосуванням ст. 45 КК України (1960 р.) та сплатою 680,00 грн. штрафу до 2-х
років позбавлення волі умовно з 1-річним іспитовим строком; 2) 27.03.2003 р. за
ст. 15 ч. З ст. 185 ч. 1 КК України до 2-х
років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з
випробуванням з 1-річним іс­питовим
строком; 3) 02.03.2006 р. за ст. 186 ч. 2 КК України до 4-х років по­збавлення
волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання
з 2-річним іспитовим строком,

засуджено за ст.
296 ч. 1 КК України до 2-х років обмеження волі, за ст. 122 ч. 1

КК України - до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України
за сукуп­

ністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при­

значено
покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК

України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано
невідбуте

покарання за
вироком Свалявського районного суду Закарпатської обл. від

02.03.2006 р. та
остаточно до відбуття засудженому призначено покарання у ви­

гляді 4-х років
6-ти місяців позбавлення волі.

Ухвалено: запобіжний захід ОСОБА_1 до набуття вироком законної сили зміни-

ти з підписки
про невиїзд на взяття під варту та взяти його під варту в залі суду;

строк відбування
покарання засудженому рахувати з13.12.2006 p.; речові
докази:

парасольку чорного кольору повернути власнику, ніж - знищити; стягнути із
засу­

дженого судові
витрати за проведення експертиз на користь держави в сумі 77,43

грн.

Справа №
11-142/2007

Головуюча у 1-й інстанції ВIHEP Е.А.

Доповідач Кондор Р.Ю

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 04.04.2006 р., близь­ко 22 к.ч., перебуваючи в 'стані
алкогольного сп'яніння, знаходячись біля церкви на вул. Головній в с. Неліпино Свалявського району, грубо порушуючи
громадсь­кий порядок та виражаючи явну
неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, наніс потерпілому ОСОБА_2 множинні .удари ногами та руками по різних частинах тіла та заподіяв йому внаслідок
цього тілесні ушко­дження середнього ступеня тяжкості у
вигляді переламу лівої ключиці та синця у лівій
підключичній області.

Засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи фактичних обставин справи, квалі­фікації
злочинів та каючись у вчиненому, в апеляції просив пом'якшити вирок. В доповненні до апеляції засуджений ставить питання про
скасування вироку як не­законного та необґрунтованого з
поверненням справи на новий судовий розгляд, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, по­терпілий реально погрожував йому ножем, а він лише
захищався і завдав тому одного удару; перелам ключиці міг
статися і від падіння потерпілого на землю; свідків сутички, як і доказів його алкогольного сп'яніння немає.

Заслухавши доповідь судді, промови: захисника ОСОБА_3, який підтри­мав змінену апеляцію, вказуючи, що в справі не перевірені
всебічно докази вини засудженого, не доведено заподіяння ним множинних ударів
потерпілому, а спри­чинення ним переламу ключиці - не
стверджується показаннями свідків; засудже­ного ОСОБА_1, який підтримав змінену апеляцію та зазначив, що приєднаний до справи ніж - це саме той, яким йому загрожував
потерпілий, в проміжок часу з 2200 04.04. до 200
05.04.2006 р. він знаходився у себе вдома, а потерпілий заявляв про наявність тріщини в ключиці ще до інциденту;
прокурора Сирохман Л.І., яка вважає апеляцію необгрунтованою і просить
залишити її без задоволення, а ви­рок,
що є законним і обґрунтованим - без зміни, оскільки вина засудженого у вчи­ненні злочинів належно доведена, зокрема -
показаннями потерпілого, свідків, висновком
судово-медичної експертизи, обговоривши доводи апеляції та переві­ривши
матеріали справи, суд приходить до наступного.

Засуджений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даних злочинів визнавав час­тково, а саме - що завдав потерпілому лише один удар
долонею руки (в суді -один удар в обличчя). Показував, що
не був у стані алкогольного сп'яніння, мав при собі сигарети і попросив у потерпілого закурити, на що той почав
ображати його нецензурними словами і,
підійшовши ззаду, приставив йому до горла ніж. Він вибив ніж, забрав його і пішов геть, інших ударів потерпілому не завдавав,
свідків інциденту не бачив (а.с. 31-32, 43-44, 148-151).

Потерпілий ОСОБА_2, показував, що
відмовив ОСОБА_1 у сигареті,

після чого засуджений, будучи в
стані алкогольного сп'яніння почав ображати йо­

го нецензурними словами і через
певний час вдарив його ззаду-зліва в плече, в

руках у ОСОБА_1 він нічого не
бачив. Він впав, засуджений бив його ногами,

що продовжувалося близько 15-20 хв.
Він вийняв розкладний кишеньковий ніж, на

що засуджений знову накинувся на
нього, іх розняв ОСОБА_4, який забрав і ніж

(а.с. 19-21,43-44, 149).

Разом з тим, судмедексперту потерпілий пояснив, що засуджений завдав йому удар „якимось металічним предметом... в область
лівого плеча" та ще „де­кілька ударів ногами по грудній клітці спереду, зліва ,
окрім зазаначеного перело му у потерпілого
було виявлене ще лише тілесне ушкодження „у вигляді синця лівої підключичної ділянки грудної клітки".
Експерт прийшов до висновку, що по­терпілому,
якщо він перебував у вертикальному положенні, не міг бути спричине-

ний перелом
ключиці шляхом нанесення сторонньою особою ударів руками чи но­гами, а найбільш імовірне спричинення такого ушкодження
внаслідок удару сто­роннім предметом, проте, такі
ушкодження від ударів рук, ніг могли бути спричи­нені потерпілому, якщо він
перебував у горизонтальному чи близькому до нього положенні. Висновок експерта не дає конкретної відповіді на питання щодо
поло­ження тіла потерпілого в момент заподіяння йому
виявлених тілесних ушкоджень (а.с. 66-71).

Питання про те, чи могли виникнути дані тілесні ушкодження внаслідок па­діння потерпілого з висоти власного зросту на тверду
поверхню, на вирішення експерту не ставилося і в подальшому не з'ясовувалося.

Свідок ОСОБА_5 показала, що у потерпілого „було обличчя в крові", а з його слів ОСОБА_1 „наніс йому якимось предметом один
удар по шиї", потім продовжував бити руками й ногами вже на землі, удар по
ключиці пом'якшив зон­тик. Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 дали
аналогічні показання (а.с. 73-76).

Свідки ОСОБА_8, (колишнє прізвище - ОСОБА_10) та ОСОБА_9 неодноразово, в т.ч. на очних ставках з потерпілим, показали, що на місці
даного інциденту не бу­ли і їм про нього нічого не відомо.

Побутовий ніж, що був виданий ОСОБА_1 як належний ОСОБА_2, не є розкладним кишеньковим ножем і не був упізнаний
потерпілим та членами його сім'ї (а.с. 45-48, 52-54, 73-77).
Водночас і кишеньковий ніж, на який вказує потер­пілий, не виявлено, а питання щодо наявності (під час перебування на
роботі, вдома в батька тощо) кишенькового
ножа або того, що був виданий ОСОБА_1, не
з'ясовувалося, свідок ОСОБА_11, у якого потерпілий до інциденту перебував
близько 4-х - 5-ти годин, не був допитаний. Не вживалися й заходи для виявлення предмета, встановлення його параметрів, яким за
поясненнями самого потерпілого та свідків йому було завдано удар.

Стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 стверджується лише показаннями потерпілого, а сам засуджений цю обставину заперечував.
ОСОБА_12, на якого вказував засуджений (а.с. 31, 85), з цього приводу не допитувався.

ОСОБА_1 поставлене у вину заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2, близько 2200 к.ч. 04.04.2006 р. Разом з тим,
потерпілий і члени його сім'ї пояс­нювали, що
він прийшов додому близько 140-200 к.ч. 05.04.2006 р.
(а.с. 14, 20, 41-44, 73-77). Місцезнаходження
потерпілого та засудженого і їх дії в проміжок з 2200 к.ч. 04.04.2006 р. до 14°-200 к.ч.
05.04.2006 р. не з'ясовувалися.

Огляд місця події, відтворення обстановки і обставин події для перевірки показань засудженого, потерпілого та встановлення
фактичних обставин справи не проводилися.

Отже, у справі наявні істотні суперечності щодо
характеру тілесних ушко-джень, часу та
обставин їх заподіяння потерпілому.

Не усунули ці суперечності і допити
судмедексперта ОСОБА_13, та свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні. Зокрема, питання про „множинність
ударів по різних частинах тіла",
тривалість побиття, про закривавлене обличчя у співвідно­шенні з виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями не з'ясовувалися.

Суперечності між показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_3, містяться і у вироку. Так, суд одночасно зазначив як докази вини
засудженого показання

потерпілого
про те, що „згодом підійшов ОСОБА_4" (а не ОСОБА_8) „та відтяг ОСОБА_1" та показання свідка ОСОБА_8., який
ствердив, що в момент ін­циденту був вдома і бійки не бачив.
При цьому, суд, всупереч вимогам ст. 334 ч. 1 КПК України, не вмотивував, що саме і чому з цих суперечливих доказів він
бере до уваги, а що відкидає.

Дані про особу засудженого з достатньою повнотою не встановлені. В справі немає характеристики на нього, оскільки на а.с. 94, є
лише незасвідчена ксеро­копія без дати її складення. Питання про чинність
судимості за вироками від 12.10.1999 р. та від 27.03.2003 р. згідно із
кримінальним законом - не з'ясоване.

Відповідно до ст.ст. 22, 323-324 КПК України, кримінальна справа має бути розслідувана всебічно, повно і об'єктивно, суд,
забезпечивши належний розгляд справи, постановляє законний вирок. Підставами
для повернення справи на дода­ткове розслідування є такі
неповнота та неправильність досудового слідства, що не можуть бути усунуті в судовому засіданні (ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 4 КПК України).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткову
обґрунтованість зміненої апеляції засудженого.

Досудове слідство у справі не є правильним, всебічним і повним, вимоги ст. 22 КПК України не дотримані. Однобічним і неповним є
й судове слідство. У справі не з'ясовані та не перевірені
обставини, що відповідно до ст. 64 КПК Украї­ни мають значення для предмету доказування в ній, суттєві прогалини у ній
та су­перечності^ в доказах не усунуті. Фактичні
обставини справи, дані про особу засу­дженого, його
дії та дії потерпілого - належно не встановлені. Зокрема, наявні суттєві суперечності щодо характеру, часу та обставин
заподіяння тілесних ушко­джень потерпілому, хоча саме це
поставлено у вину засудженому і саме їх заподі­яння він заперечував. Можливості одержання доказів не вичерпані.

У справі слід провести відтворення обстановки і обставин події, з урахуван­ням одержаних нових даних провести додаткову
судово-медичну експертизу, вжити інші заходи для встановлення
реальних дій засудженого, потерпілого, ре­тельної
перевірки показань учасників справи.

За таких обставин, змінену апеляцію засудженого слід задовольнити част­ково,
вирок суду першої інстанції - скасувати, кримінальну справу для встанов­лення і перевірки її фактичних обставин у сукупності
повернути на додаткове роз­слідування з мотивів неповноти та неправильності
досудового слідства. Недоліки досудового слідства не можуть бути усунуті в
судовому засіданні. Залежно від встановленого, в справі слід
прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, -

ухвалив:

Змінену апеляцію засудженого ОСОБА_1 за дово льнити
част­ково, вирок
Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2006 р. щодо
нього - скасувати,
кримінальну справу направити прокурору Свалявського району для організації додаткового розслідування.

Запобіжний.захід ОСОБА_1 у вигляді взяття під варту залишити без змі­

ни.