Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/195/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.03.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000276 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Стародуб Петрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-14.03.2001 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 81 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штраф 200 грн.;

-25.04.2001 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 81, ч.3 ст.42, ст.44 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штраф 200 грн.;

-02.08.2001 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 81, ч.3 ст.42 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст.46-1 КК України;

-17.06.2004 року Олександрійським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців;

-19.01.2009 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. 09.04.2014 року за ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2014 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 11 днів,

визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

за п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 5 ст.71 КК України до покарання, призначеного за сукупністю злочинів, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2009 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за те, що 18 квітня 2014 року о 17.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , де скориставшись тією обставиною, що його ніхто із сторонніх осіб не помічає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, через незачинені вхідні двері проник до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрав алюмінієві вироби каструлю ємкістю 3 літра вартістю 24 грн., миску ємкістю 5 літрів вартістю 36 грн., миску ємкістю 7 літрів вартістю 48 грн., миску ємкістю 10 літрів вартістю 60 грн. та ікону вартістю 1000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1168 грн. Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд частина якого в подальшому працівниками міліції була виявлена та вилучена.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив таємне викраденим чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

Крім цього, 18.04.2014 року о 20.40 год. ОСОБА_10 прийшов до домоволодіння розташоване по АДРЕСА_2 де у господаря ОСОБА_12 попросив у борг гроші, на що отримав від господаря відмову. Після цього, о 20 годині 50 хвилин 18.04.2014 року ОСОБА_10 будучи особою, яка раніше вчинила розбій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення нападу на ОСОБА_12 із застосуванням фізичного насильства і заволодіння грошовими коштами, розбив рукою скло у вхідних дверях будинку, через утворившийся отвір просунув руку і відімкнув вхідні двері з середини проник у приміщення. Підійшовши до ОСОБА_12 , який мав похилий вік та був слабкий за станом здоров`я, ОСОБА_10 наніс йому удар кулаком руки в область грудей, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_10 , погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, почав вимагати від ОСОБА_12 передачі грошей або вказати місце їх знаходження, але потерпілій повідомив, що грошові кошти у нього відсутні. Продовжуючи свої дії, направленні на заволодіння чужим майном, реалізуючи свої погрози, застосовуючи насильство небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_13 наніс два удари ногою по тулубу ОСОБА_12 та став обшукувати будинок з метою виявлення та заволодіння грошовими коштами. Злочинного результату ОСОБА_10 , не досяг, так-як грошових коштів не виявив. Після вчинення розбійного нападу, потерпілий ОСОБА_12 сказав ОСОБА_10 , що повідомить правоохоронні органи про злочинні дії останнього. ОСОБА_10 усвідомлюючи, що може бути викритим у вчиненому злочині та з метою уникнення відповідальності, маючи на меті його приховати, здійснив підпал будинку, в результаті чого ОСОБА_12 від дії високої температури отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких наступила смерть потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_10 скоїв напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), будучи особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.

Після вчинення розбійного нападу, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_12 повідомить про вчинені ним злочинні дії правоохоронним органам, не бажаючи бути викритим у вчиненому злочині та уникнути відповідальності, маючи на меті його приховати вирішив позбавити життя ОСОБА_12 , з особливою жорстокістю шляхом його спалення живцем, здійснивши підпал будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя безпорадного ОСОБА_12 , який продовжував лежати на підлозі в одній із кімнат приміщення будинку, ОСОБА_10 відкрив конфорки газової плити, чим здійснив витік природного газу в приміщення будинку, після чого у веранді будинку за допомогою запальнички, яка була у нього з собою, здійснив підпал паперів, які там знайшов. Усвідомлюючи, що позбавляючи життя ОСОБА_12 дією високої температури внаслідок пожежі, потерпілий буде відчувати особливу біль та мучення, ОСОБА_10 залишив безпорадного ОСОБА_12 в приміщенні будинку та залишив місце злочину. Внаслідок пожежі та тривалої дії високої температури, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження несумісні із життям у вигляді обвуглення тіла, від яких наступила його смерть.

Таким чином, ОСОБА_10 скоїв умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин, тобто злочин, передбачений пунктами 4, 9 ч.2 ст.115 КК України.

В результаті підпалу ОСОБА_10 умисно знищив будинок ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 16717 грн.

Таким чином, ОСОБА_10 скоїв умисне знищеним чужого майна, вчинене шляхом підпалу, що спричинило загибель людей, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.194 КК України.

В апеляційний скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_10 , просить вирок суду першої інстанції змінити, зазначити про те, що речові докази спортивну кофту та чоловічі черевики (сандалі) повернути за належністю власнику ОСОБА_10 , посилаючись на те, що суд помилково прийшов до висновку про знищення вказаних речових доказів, які фактично належать ОСОБА_10 та повинні бути передані йому за належністю.

- обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції посилаючись на те, що його вина у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, п.п. 4,9 ч.2 ст. 115 КК України, нічим не підтверджена. Зазначає, що висновками експертиз не підтверджено наявність на його особистих речах слідів горіння, у досліджених його піднігтьових зрізах також нічого не виявлено. Посилання на те, що він розбив вікно у вхідних дверях будинку потерпілого є безпідставними, так як під час огляду судово медичним експертом на його руках не виявлено різаних ран. Вважає складений акт про пожежу інспектором Долинського РВ не обґрунтованим. Свідки сторони обвинувачення на місці злочину його не бачили, а доводи свідка ОСОБА_14 , який чув його голос у дворі потерпілого, є безпідставними, так як він у дворі потерпілого не перебував. Судом не було взято до уваги, що показання неповнолітня ОСОБА_15 давала на досудовому слідстві без присутності законних представників та психолога, а на суді відмовилась від своїх показань.

- захисник-адвокат ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання обвинуваченого винним і призначення покарання за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, п.п. 4,9 ч.2 ст. 115 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Також просить вирок суду скасувати в частині знищення речових доказів - спортивної кофти та чоловічих черевиків (сандалі), які повернути за належністю власнику ОСОБА_10 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вирок суду ухвалено без урахування дійсних обставин справи, з порушенням норм процесуального права, суд дав неправильну оцінку здобутим у справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі. Обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а за діяння, передбачені ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, п.п. 4,9 ч.2 ст. 115 КК України, вину не визнав. Вирок суду ухвалено на припущеннях на неправдивих та неточних показаннях свідків. Так, жоден зі свідків в судовому засіданні не підтвердив, що ОСОБА_10 заподіяв смерть ОСОБА_12 , а лише підтвердили, що в день смерті останнього обвинувачений був в домоволодінні потерпілого. Єдиним свідченням вини ОСОБА_10 про вбивство ОСОБА_12 є свідчення свідка ОСОБА_17 , які вона дала не з власних спостережень, а зі слів неповнолітньої ОСОБА_15 , показання якої є суперечливими, а тому не повинні братись судом як належний доказ. Суд безпідставно відмовив обвинуваченому у допиті в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 , з яким обвинувачений ходили до ОСОБА_12 просити гроші у борг. Крім того, у справі відсутні будь-які докази підпалу будинку потерпілого, зокрема місця підпалу та висновку відповідної експертизи, а лише наявний акт про пожежу та додаток до нього, складений працівником Долинського РВ ДСНС України в Кіровоградській області, який не є судовим експертом, і не попереджався про кримінальну відповідальність. Також судом не було взято до уваги, що ОСОБА_10 був побитий працівниками міліції та оговорив себе про що він заявив у суді.

Крім того, суд у вироку неправильно вирішив питання щодо речових доказів спортивної кофти та черевиків, які належать обвинуваченому, а тому підлягають йому поверненню.

- захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в доповненні до апеляційної скарги просить вирок суду першої інстанції в частині визнання обвинуваченого винним і призначення покарання за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, п.п. 4,9 ч.2 ст. 115 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи з`ясованими при її розгляді, не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_19 провідний фахівець Долинського РВ управління МНС при дачі пояснень зазначав, що причиною пожежі ймовірно був підпал, але стверджувати це не може, де виникла пожежа сказати не може, припускає, що у веранді. Особисто він встановленням місця підпалу не займався, а лише гасінням пожежі. Свідок ОСОБА_20 головний інспектор Долинського МНС поясняв, що причиною пожежі ймовірно є підпал, але причину пожежі сказати не може, складав акт про пожежу. Аналізуючи показання вказаних свідків та письмовий доказ додаток до акта про пожежу, захист вважає, що суд в основу вироку поклав припущення, зазначив, що «причиною виникнення пожежі може бути навмисне занесення стороннього джерела вогню невідомими особами» і не проаналізував факт, що причина виникнення пожежі можлива і в результаті необережного поводження з вогнем, як то і самим потерпілим у якого, відповідно висновку СМЕ № 58, в м`язах та нирках виявлений етиловий спирт в кількості 0,55г/дм3. Комплексна судова пожежно-технічна експертиза для з`ясування місця, причини та механізму виникнення пожежі під час досудового і судового слідства проведена не була.

Крім того проаналізувавши показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 . ОСОБА_18 захист вважає, що у органів досудового розслідування не було жодних виняткових випадків допитувати їх в порядку ст. 225 КПК України, оскільки свідки є мешканцями с. Згода та могли б надати показання безпосередньо суду під час судового засідання. При допиті вказаних свідків у слідчого судді було порушено право на захист, так як при їх допиті не був присутній ОСОБА_10 та його захисник, які не змогли реалізувати своє право допитати цих свідків. Вважає, що оскільки під час допиту в порядку ст. 225 КПК України свідки не скористались своїм правом відповідно вимог ст. 66 цього Кодексу не давати свідчення щодо ОСОБА_10 то свідки не мали і права відмовитись від дачі показань в судовому засіданні, а суд в свою чергу безпідставно прийняв їх відмову від давання показань відповідно до п.3 ч.1 ст. 66 КПК України. Також вважає, що під час допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , якій виповнилось 13 років, слідчим суддею порушено процедуру та порядок її допиту. Так свідок була допитана в присутності інспектора у справах дітей та представника органу опіки та піклування і не зрозуміло чому при її допиті не була присутня мати або лікар. За таких обставин захист не виключає тиск з боку слідства на малолітнього свідка. Крім того захист вважає, що із аналізу показань неповнолітнього свідка вона події не бачила, а лише чула, що хтось ходив по домоволодінню ОСОБА_12 , світив ліхтариком, чула хрипіння. Захист вважає, що показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не узгоджуються ні з показанням свідка ОСОБА_15 ні з іншими показаннями свідків та фактичними обставинами по справі.

Також захист ставить під сумнів та не вважає, що вина обвинуваченого підтверджується висновком експерта № 58 від 20.06.2014 року (СМЕ трупа), допитом експерта ОСОБА_21 , які не підтверджують вину її підзахисного у вчинені умисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю та у вчинені розбійного нападу із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

Суд посилається на беззаперечний доказ вини обвинуваченого висновок експерта № 420 від 02.07.2014 року та дослідженого в суді речового доказу спортивної кофти обвинуваченого. Однак на вказаній спортивній кофті та в змивах з взуття слідів крові не знайдено.

Суд визнав слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , під час якого на думку суду послідовно зафіксовані обставини вчинення злочинів, належним та допустимим доказом, що на думку захисту спростовується тим, що ОСОБА_10 в судовому засіданні скаржився на неправомірні дії працівників міліції на недозволені методи слідства, чим хотів у такий спосіб знайти захист, а суд дану заяву розцінив як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані обвинуваченим та захисниками апеляційні скарги та не заперечували проти задоволення апеляції прокурора, висновок прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, також частково підтримав апеляцію захисника ОСОБА_16 про вирішення питання щодо речових доказів, а в задоволенні інших вимогах апеляцій просив відмовити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляції обвинуваченого та його захисників частковому задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 та за ч.2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю і показав, що 18.04.2014 року перебував у будинку брата ОСОБА_18 з яким близько 17 год. пішов до знайомого ОСОБА_12 допомогти за проханням останнього демонтувати антену. Коли ОСОБА_18 разом із ОСОБА_12 знімали трубу, на якій трималась антена, він непомітно для них, через відчинені навстіж двері зайшов до приміщення будинку, де в кімнаті спальні зняв зі стіни ікону в дерев`яній рамці під склом. Виносячи ікону з будинку також викрав алюмінієву миску, чайник та каструлю, які поставив за будинком після чого поміг брату демонтувати антенну, закінчили роботу близько 17 год. 30 хв., за що отримали від ОСОБА_12 20 грн. Брат ОСОБА_18 пішов купувати горілку, а він відніс викрадене до свого домоволодіння, через 15-20 хв. повернувся до будинку ОСОБА_18 , з яким розпивали алкогольні напої. ОСОБА_18 зателефонували на мобільний телефон і він вийшов з будинку розмовляти, а вернувшись повідомив, що в нього помер батько. З метою отримати в борг гроші для поїздки на похорон він з братом прийшли до дому ОСОБА_12 , в будинку якого світло не горіло. Він на протязі приблизно 10 хв. почав стукати у вікно спальні будинку та кликати господаря прохаючи в борг гроші, після чого прийшла ОСОБА_17 , яка забрала ОСОБА_18 до дому. Стоячи біля будинку побачив як ОСОБА_12 почав світити ліхтариком прямуючи до вхідних дверей, а він прямуючи до веранди перечіпався об предмети, які були на подвір`ї та падав, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 відчинив вхідні двері будинку, в бесіді з яким, не заходячи до будинку він попрохав позичити в борг 500 грн., а в заставу лишить паспорт, але господар відповів, що грошей в нього немає, повернувся в будинок і зачинив двері. Після цього прийшов ОСОБА_18 та забрав його до свого домоволодіння. Приблизно о 21 годині на шляху від брата до себе додому зустрів сестру ОСОБА_15 . Наступного дня, близько 09 год., прийшов до брата ОСОБА_18 , який повідомив, що ОСОБА_12 згорів. Приблизно 21.04.2014 року, точної дати не пам`ятає, викрадений з домоволодіння ОСОБА_12 алюмінієвий посуд продав ОСОБА_22 за 160 грн., до якої приїхав на таксі разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , а ікону сховав в сараї свого домоволодіння, де в подальшому її було вилучено працівниками міліції. 21.04.2014 року приїхали працівники міліції, забрали його з дому до Долинського РВ де застосували до нього заходи фізичного та психологічного тиску. Зазначив, що він ОСОБА_12 не завдавав тілесних ушкоджень, в будок не заходив та нічого не підпалював.

Крім визнання вини за ч. 3 ст. 185 КК України та незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, п.п. 4,9 ч. 2 ст. 115 КК, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими в суді доказами. Висновок суду першої інстанції ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Так, потерпіла ОСОБА_23 допитана в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_12 є її вітчимом, якого останній раз бачила 18.11.2013 року. Вітчим проживав одиноко в с. Згода Долинського району, спілкувалась з ним по телефону. 19.04.2014 року до неї зателефонувала ОСОБА_24 сусідка вітчима і повідомила, що згорів будинок ОСОБА_12 , а його не можуть знайти. Наступного дня вона приїхала в с. Згода, де разом з ОСОБА_25 оглянула залишки згорілого будинку де виявили останки тіла ОСОБА_12 . Зі слів сусідів їй відомо, що 18.04.2014 року ОСОБА_10 приходив до вітчима. Також вітчим раніше їй говорив, що родичі обвинуваченого постійно просили у нього гроші. Обвинувачений шкоду їй не відшкодував, просила призначити йому сурову міру покарання.

Свідок ОСОБА_26 допитана в судовому засіданні пояснила, що дати не пам`ятає, близько о 22 год. 40 хв. до неї прийшла сусідка ОСОБА_27 , яка повідомила, що у ОСОБА_12 горить веранда та кухня і вона викликала пожежну машину та фельдшера. Прийшовши до домоволодіння сусіда ОСОБА_12 побачила, що горить будинок потерпілого, на місці пожежі були присутні ОСОБА_27 з чоловіком ОСОБА_28 , прізвища інших людей вона не знає. Обвинуваченого на місці пожежі не було, очевидцем стосунків потерпілого та обвинуваченого не булла.

Свідок ОСОБА_29 допитана в судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_12 , якого з листопада 2011 року обслуговувала як соціальний працівник від Долинського територіального центру. Ранком 18.04.2014 року приходила до потерпілого у якого перебувала недовгий час, сторонніх осіб на подвір`ї у ОСОБА_12 не було. Цього ж дня близько 23.00 год. до неї зателефонувала дочка ОСОБА_26 і повідомила, що в домоволодінні ОСОБА_12 виникла пожежа. Прибувши на місце події близько 23 год. 10 хв. бачила присутніх дочку ОСОБА_26 , сусідів ОСОБА_27 з чоловіком ОСОБА_28 та матір`ю ОСОБА_24 , фельдшера та пожежну машину з працівниками. Обвинуваченого та його родичів на місці пожежі не було. Напередодні ОСОБА_12 в бесіді говорив їй, що невістка обвинуваченого ОСОБА_30 позичила в нього гроші в сумі 500 грн., показував відповідну розписку.

Свідок ОСОБА_19 допитаний в судовому засіданні пояснив, що в групі караулу Долинського районного відділу управління державної служби надзвичайних ситуацій в Кіровоградській області у квітні 2014 року здійснював виїзд на пожежу в с. Згода Долинського району. Коли прибули на місце пожежі дерев`яна веранда вже повністю згоріла, а інша частина будівлі була повністю охоплена вогнем. Сусіди, які знаходились на місці пожежі повідомили, що в будинку може знаходитись господар. Відключивши електроенергію та постачання газу до будинку приступили до гасіння пожежі, по закінченню гасіння якої, в місці де знаходилась веранда, виявили обгорілий труп людини, який лежав на підлозі розвернутий головою до дверей. Місце виникнення пожежі сказати не може, однак припускає, що осередок пожежі був у веранді. Ознаки того, як відбувалася пожежа, а саме полум`я розповсюджувалося з веранди, яка найбільш постраждала, свідчать про можливість підпалу. Обвинуваченого на місці пожежі не бачив.

Свідок ОСОБА_20 допитаний в судовому засіданні пояснив, що як головний інспектор з нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки в Долинському районі, 18.04.2014 року за повідомленням диспетчера служби надзвичайних ситуацій прибув на місце пожежі в с. Згода Долинського району, де вже знаходився пожежний караул під керівництвом ОСОБА_19 та який закінчував ліквідацію пожежі і проводив розбирання конструкцій. Дочекавшись працівників міліції оглядав місце події та склав акт про пожежу, осередок якої був у веранді, а причиною її виникнення міг стати підпал. При огляді було виявлено згорівши тіло, де саме не пам`ятає. На місці пожежі обвинуваченого не бачив.

Свідок ОСОБА_22 , допитана в судовому засіданні пояснила, що приблизно у квітні-травні 2014 року, за місцем свого проживання по АДРЕСА_3 у жінки з дівчинкою приблизно 12-14 років, прізвищ та імен яких не знає, придбала алюмінієві миску та дві каструлі. Під час розмови з жінкою бачила, що на вулиці стояла легкова машина та два чоловіки на яких уваги не звертала та їх не знає.

Свідок неповнолітня ОСОБА_15 , показання якої отримані у порядку, передбаченому ст.ст. 225, 354 КПК України, пояснила, що обвинувачений ОСОБА_10 є її братом, неприязних відносин до нього немає. ЇЇ сім`я перебувала в нормальних відносинах з сусідом ОСОБА_12 , з яким спілкувалися, сварок між ними не було та в будинку якого вона неодноразово перебувала. 18.04.2014 року о 14 год. прийшла до ОСОБА_17 , яка проживає разом з її братом ОСОБА_18 , де почула розмову ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , які перебували у стані сп`яніння, про намір позичити гроші у ОСОБА_12 та які пішли до останнього і були відсутні близько 1 години. На прохання ОСОБА_17 вона з ОСОБА_31 пішли до домоволодіння ОСОБА_12 та знаходячись біля приміщення літньої кухні почула як в коридорі будинку кричав ОСОБА_12 «не бийте» або «не чіпайте», дані слова він казав неодноразово, також впізнала голос ОСОБА_10 , який сказав «де гроші». Почувши дану розмову вона злякалась та побігла разом з ОСОБА_32 до ОСОБА_17 , якій розповіла про розмову в будинку ОСОБА_12 . Після цього вона з ОСОБА_32 та ОСОБА_17 знову пішли до домоволодіння ОСОБА_12 де підійшовши до будинку побачила, що хтось в ньому світив ліхтариком. ОСОБА_17 постукала у вікно будинку, з якого вийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , а в цей час з прихожої будинку почула хрипи ОСОБА_12 . ОСОБА_17 прохала ОСОБА_18 піти додому, але ОСОБА_10 на неї накричав, після чого ОСОБА_17 вивела ОСОБА_18 з подвір`я та всі вчотирьох пішли додому, а ОСОБА_10 залишився в будинку ОСОБА_12 . Прийшовши до домоволодіння ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ліг спати, подряпин та плям на одязі у нього не бачила, а вона пішла додому. Після вирішила знову піти до домоволодіння ОСОБА_12 , щоб забрати ОСОБА_10 , однак доходячи до стежки зустріла останнього який віддав їй 2 чи 3 алюмінієві миски та сказав, щоб віднесла їх додому, також помітила на висках у ОСОБА_10 кров. Вона віднесла додому миски де перебула близько 1 год., після чого знову пішла до ОСОБА_17 і прямуючи в напрямку домоволодіння якої побачила полум`я в кімнаті кухні будинку ОСОБА_12 , який було видно знаружі. В цей час з свого подвір`я її почав гукати ОСОБА_10 , однак вона злякалась та побігла до ОСОБА_17 , якій розповіла про пожежу. Також ОСОБА_10 їй розповідав, що вдома на горищі знайшов ікону, яку вона не бачила. ОСОБА_10 був одягнутий в чорні штани, та кофту, колір якої не пам`ятає.

В судовому засіданні свідок відмовилась від дачі показань посилаючись на родинні стосунки з обвинуваченим ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_17 , показання якої отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, пояснила, що проживає в АДРЕСА_4 разом з співмешканцем ОСОБА_18 , який є братом ОСОБА_10 . З сусідом ОСОБА_12 перебували в нормальних відносинах. 18.04.2014 року близько 15 год. до її домоволодіння прийшов ОСОБА_12 який попрохав ОСОБА_18 допомогти демонтувати антену, на що останній погодився, пішов разом з ОСОБА_10 та невдовзі повернулись разом отримавши за роботу 20 грн. В цей день увечері ОСОБА_18 разом з ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_10 розпили пляшку горілки після чого порозходились по домам. Також увечері ОСОБА_18 разом з ОСОБА_10 ходили до ОСОБА_12 щоб позичити дітям кошти на ліки, однак ОСОБА_12 сказав, що грошей в нього немає, оскільки віддав ОСОБА_35 . До будинку ОСОБА_12 вона не ходила, ходив її син ОСОБА_36 та ОСОБА_15 , які відразу повернулись додому. Після ОСОБА_18 прийшов додому та ліг спати близько 22 год., а вона в цей час пекла паски разом з матір`ю ОСОБА_37 . Приблизно о 22 год. 45 хв., знаходились на кухні разом з ОСОБА_33 , в цей час прийшов ОСОБА_10 і попрохав сірники, вона відповіла, що немає, після чого ОСОБА_10 взяв сірники, які лежали біля плитки та вийшов з будинку. Після прийшла ОСОБА_15 , яка сказала, що ОСОБА_10 її гукає, а вона боїться йти та попрохала залишитись ночувати. Близько 12 год. 30 хв. в будинку вимкнулось світло, вона вийшла надвір, щоб подивитись до лічильника та побачила, що будинок ОСОБА_12 був весь у полум`ї, вже приїхала швидка допомога та пожежна машина. Зі слів ОСОБА_15 дізналася, що остання бачила як у своєму будинку харчав ОСОБА_12 по обличчю якого топтався ногами ОСОБА_10 та який розповів ОСОБА_15 , що має намір спалити будинок, обклав ОСОБА_12 книжками, оскільки не міг підпалити. Зі слів ОСОБА_38 їй відомо, що ОСОБА_10 прийшов додому та сказав, що «я вбив». 20.04.2014 року ОСОБА_10 перебував у неї вдома, однак нічого про події в будинку ОСОБА_12 не розповідав, тілесних ушкоджень на ОСОБА_10 не бачила. По епізоду крадіжки речей з домоволодіння ОСОБА_12 пояснила, що 18.04.2014 року бачила як ОСОБА_10 ніс зі сторони будинку ОСОБА_12 через садок ікону, що вона викликала таксі, оскільки хотіла зняти кошти з картки, та з нею поїхав ОСОБА_10 , у якого був алюмінієвий посуд, який завезли до ОСОБА_39 , гроші за посуд забрав ОСОБА_10 .

В судовому засіданні свідок відмовилась від дачі показань посилаючись на родинні стосунки з обвинуваченим ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_18 , показання якого отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, пояснив, що обвинувачений є його братом. 18.04.2014 року до нього додому прийшов сусід ОСОБА_12 , який попросив допомогти йому зняти антену. Він погодився та з ОСОБА_10 допоміг сусіду зняти антену, за що отримали 20 грн. Після 17 год. він разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 розпили пляшку горілки. Приблизно о 21 год. вирішив піти до ОСОБА_12 , щоб позичити гроші. ОСОБА_10 пішов слідом за ним. Підійшовши до будинку, в якому було темно він постукав у вікно та попрохав ОСОБА_12 позичити 200 грн., на що останній відповів, що грошей в нього немає, оскільки віддав ОСОБА_35 . Підійшовши до вхідних дверей ОСОБА_10 почав гучніше стукати та кричати «дай гроші», на що ОСОБА_12 у вікно відповів, що грошей в нього немає. Після чого ОСОБА_10 рукою вибив скло на дверях та просунувши руку відчинив гачок, на який були зачинені двері будинку. Зайшовши в приміщення будинку ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_12 рукою в область обличчя, від удару ОСОБА_12 впав на підлогу, після чого ОСОБА_10 наніс йому ще близько двох ударів. Він в цей час стояв на порозі. ОСОБА_10 вимагав у ОСОБА_12 гроші, на що останній відповідав, що грошей в нього немає. Після він пішов до свого домоволодіння та ліг спати, а ОСОБА_10 залишився в будинку. Наступного дня вранці дізнався, що ОСОБА_12 згорів. Також наступного дня ОСОБА_10 попросив його не розповідати про побиття ОСОБА_12 ОСОБА_10 .

В судовому засіданні свідок відмовився від дачі показань посилаючись на родинні стосунки з ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого не знає, однак раніше його бачив на залізничному вокзалі, де ОСОБА_10 попрохав відвезти з м. Долинська в с. Згода Долинського району, що він зробив і залишив останньому свій номер мобільного телефону. Після чого бачив обвинуваченого ще один раз, останній зателефонував до нього та попрохав відвезти до м. Долинська. Він погодився та забрав обвинуваченого разом з ще одним чоловіком та жінкою з с. Згода Долинського району, яких відвіз в м. Долинська в район «питомника» за адресою приймання металобрухту. Точно не пам`ятає, однак припускає, що з ними була дівчинка 13-14 років. З собою у обвинуваченого було два мішка з тканини, які він вантажив до багажника автомобіля. Що було в середині мішків він не бачив, однак зрозумів по звуку, що металобрухт. Приїхавши за адресою приймання металобрухту пасажири віднесли мішки до подвір`я, після чого розрахувались з ним та пішли пішки в невідомому йому напрямку.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що 18.04.2014 року він разом з дружиною та онукою приїхали до батьківської хати в с. Згода Долинського району. Близько 20 год. вечора перебуваючи у себе на подвір`ї набирав з криниці воду та почув голос, який лунав з подвір`я домоволодіння сусіда ОСОБА_12 «Відкрийте, я дам почув голос, який лунав з подвіря домоволодіння ОСОБА_41 « ОСОБА_42 , я дам в залог свій паспорт». Прохання повторювалось на потязі п`яти хвилин. На почуте він не звернув уваги, оскільки ОСОБА_12 часто позичав в борг кошти, про що йому розповідав. Інших голосів, криків та бійки на подвір`ї у ОСОБА_12 не чув. Після 22 год. його розбудила дружина та сказала, що горить будинок ОСОБА_12 , однак він вирішив, що горить очерет. Після чого тріск горіння посилився та він з дружиною вибігли на вулицю і побачили, що горить будинок ОСОБА_12 по всьому периметру. Дружина відразу по мобільному телефону почала телефонувати в МЧС та міліцію, а він побіг до сусіда ОСОБА_43 з яким перекрили постачання газу до будинку та вибили вікно з іншої сторони палаючого будинку, однак зайти в середину приміщення вже було неможливо. З будинку голосу ОСОБА_12 не чув, також не було ніяких ознак, що в будинку знаходиться людина. Після приїхали працівники міліції та МЧС. Близько 09 год. ранку наступного дня біля згорілого будинку він почув голоси людей та підходячи до будинку впізнав голос ОСОБА_10 , який чув напередодні увечері. Він повідомив ОСОБА_10 , що чув його голос увечері, останній спочатку злякався, а потім сказав, що приходив до ОСОБА_12 щоб позичити гроші. Також біля будинку стояли ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та сусіди.

Свідки ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , кожен окрему в судовому засіданні пояснили, що 23.04.2014 року були присутні в якості понятих при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, якого раніше не знали, спочатку в райвідділ міліції, а потім на місці злочину. Під час проведення слідчої дії тиск на ОСОБА_10 ніхто не здійснював. Обвинувачений був в адекватному стані, добровільно все розказував та показував без будь-яких підказок, заперечень, клопотань, зауважень, а також скарг на дії працівників міліції від обвинуваченого не надходило. Тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченого також не було.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що як судово-медичний експерт проводив розтин трупа ОСОБА_12 під час проведення якого було встановлено, що залишки трупа перебувають в стані обвуглення, тобто тривалої дії високої температури, внаслідок чого причину смерті встановити неможливо, оскільки тканини наскільки деформовані та деструктуризовані, що не підлягають гістологічному та хімічному дослідженню. Із залишків тіла наданих на дослідження також неможливо було встановити в якому положенні померла людина. Складав лікарське свідоцтво про смерть від 22.04.2014 року, де шифр R-99 свідчить, що причина смерті не встановлена.

Також вина обвинуваченого підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 19.04.2014 року з фототаблицею до нього, яким оглянуто територія домоволодіння по АДРЕСА_2 , де виявлено будинок з ознаками пожежі в прихожі якого виявлено труп ОСОБА_12 (т.1 а.с.8-11);

- актом про пожежу від 19.04.2014 року, доданою до нього план-схемою місця виникнення пожежі в житловому будинку АДРЕСА_4 , а також додатку до акту про пожежу, згідно яких 18.04.2014 року орієнтовно о 23 год. 20 хв. виникла пожежа житлового будинку від якої знищено житловий будинок та господарські домашні речі, на місці пожежі виявлено одного загиблого ОСОБА_12 , якого знайдено в прихожій будинку. На план-схемі позначено місце знаходження трупа ОСОБА_12 . Пожежу ліквідовано 02 год. 30 хв. 19.04.2014 року. Причиною виникнення пожежі може бути навмисне занесення стороннього джерела вогню невідомими особами (т.1 а.с.12-13, т.3 а.с.241);

- протоколом огляду місця події від 22.04.2014 року з фототаблицею до нього - території домоволодіння по АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено труп потерпілого ОСОБА_12 , обстановку в приміщенні будинку; газовий кран в будинку, від якого йде постачання газу до газової плити, газову плитку в будинку та запчастин до неї, а також кран вводу газопостачання до будинку (т.1 а.с.44-57);

- копією заяви про видачу паспорта ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та адресною довідкою про те, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виписаний 29.04.2014 року за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку зі смертю, з яких також суд приходить до висновку, що потерпілий на час смерті проживав за місцем виписки та мав повних 83 роки, тобто був особою похилого віку (т.1 а.с.79);

- висновком експерта №63 від 23.04.2014 року судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , згідно якої у останнього мали місце тілесні ушкодження: садна (5) на передпліччі лівої руки по долонній поверхні, садна на лівій гомілці по передній поверхні, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії тупого предмета (предметів) та могли виникнути на протязі 2-5 діб до моменту огляду (огляд 22.04.2014 року) (т.1 а.с.137);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.04.2014 року, згідно якого о 00 год. 50 хв. 22.04.2014 року затримано ОСОБА_10 у якого було виявлено та вилучено куртка чорного кольору з довгим рукавом з плямами бурого кольору (т.2 а.с.6-7);

- висновком експерта №420 від 02 липня 2014 року судово-медичної експертизи спортивної кофти та чоловічих легких черевиків, вилучених у ОСОБА_10 , згідно якого в одній з багатьох пошукових вирізок зі спортивної кофти, наданої на експертизу, знайдено слабо насичені сліди крові людини (об`єкт 15) (т.1 а.с.170-171);

- речовим доказом спортивною кофтою обвинуваченого ОСОБА_10 , вилученою при затриманні 22.04.2014 року, зі слабо насиченими слідами крові людини;

- копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_12 №3733 від 22 квітня 2014 року з довідкою про причину смерті №3733 де причиною смерті визначено обвуглення (т.3 а.с. 242);

- висновок експерта №58 від 20.06.2014 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , 1930 року народження, та фототаблицею до нього, згідно якої при судово-медичному досліджені залишків трупа гр. ОСОБА_12 та при гістологічному досліджені кусочків внутрішніх органі виявлено морфологічні ознаки, що свідчать про тривалу дію високої температури на тіло. Враховуючи що рештки трупа знаходяться в стані обвуглення, встановити наявніть інших тілесних ушкоджень, крім тих що характерні для дії термічного фактора не представляється можливим. Враховуючи що рештки трупа знаходяться в стані обвуглення, а також що при хімічному дослідженні неможливо встановити наявність карбоксігемоглобіну в тканинах трупа внаслідок непридатності тканин для даного виду дослідження через обвуглення, встановити об`єктивно причину смерті не представляється можливим. Враховуючи неможливість дослідити трупні зміни (трупне заклякання, трупні плями, охолодження трупа) неможливо об`єктивно встановити час настання смерті. Відповісти на питання чи міг ОСОБА_12 після спричинених тілесних ушкоджень здійснювати активні дії не представляється можливим. Враховуючи відсутність об`єктів придатних для гістологічного та судово-хімічного дослідження, а також виражене обвуглення трупа, не представляється можливим об`єктивно говорити про те чи піддавалась жива особа вогню чи труп. Враховуючи виражене обвуглення трупа непредставляється можливим об`єктивно судити про можливість виникнення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_12 (т.1 а.с.174-178);

- протоколом огляду місця події від 21.04.2014 року - домоволодіння ОСОБА_38 , розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого в господарському приміщенні з лівого боку від входу під стіною було виявлено та вилучено ікону, виготовлену з дерев`яних рамок, в середині зображення з ліками святих, яку зі слів ОСОБА_38 приніс мешкаючий з нею син ОСОБА_10 , заявою ОСОБА_38 про добровільну видачу працівникам міліції ікони з зображенням святих яка визнана речовим доказом (т.1 а.с.30, 31);

- експертною довідкою від 16.05.2014 року №172/01-06, згідно якої середня вартість ікони на антикварному ринку станом на квітень 2014 року становить 1000 гривень (т.1 а.с.181-182);

- висновком незалежної експертизи №79-14Д від 17.06.2014 року, відповідно якого вартість товарно-матеріальних цінностей - каструль та мисок із алюмінію з урахуванням зносу може складати станом на 18.04.2014 року 192,40 грн. (т1 а.с.197-198);

- висновком незалежної експертизи №74-14Д від 17.06.2014 року та фототаблиці до нього, відповідно якої сума збитку від пошкодження в результаті пожежі житлового будинку по АДРЕСА_2 , може складати 16717 грн. (т.1 а.с.185-193);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2014 року та фототаблицею до нього, відеозаписом слідчого експерименту від 23.04.2014 року та протоколом його перегляду від 23.04.2014 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , який в присутності захисника та за участю понятих, розповів про обставини та події, що мали місце 18.04.2014 року в с. Згода з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , підпалу його хати та крадіжки майна, а саме як під час знімання антени його братом та потерпілим він вчинив крадіжку алюмінієвого посуду та ікони з будинку ОСОБА_12 , які сховав до сараю свого домоволодіння. Крім того, розповів про обставини заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 в коридорі будинку, а саме як вибив двері, завдав три удари потерпілому та підпалив папір в коридорі, де знаходився потерпілий. В подальшому на місці події розказав та показав на територію домоволодіння ОСОБА_12 , де він скоїв злочин, вказав як через садок зайшов до домоволодіння, показав місце викрадення алюмінієвого посуду та ікони. За фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та підпалу, розказав та показав як о 9 годині вечора прийшов до домоволодіння ОСОБА_12 , вказав на місце знаходження потерпілого в коридорі, як проник у житло потерпілого, та після відмови потерпілого надати йому кошти вдарив ОСОБА_12 кулаком в ділянку грудей від чого останній впав на підлогу, а після вдарив два рази ногою. Показав на місце в прихожій кімнаті, де знаходився потерпілий після нанесення йому удару. Пояснив, що на території домоволодіння також знаходилась дружина його брата ОСОБА_30 , яка в хату не заходила, та забрала ОСОБА_46 . Після розповів як він повернувся до будинку потерпілого, відкрив газ та вказав на місце підпалу. Пояснив, що потерпілий лежачи на підлозі хрипів. Підпал здійснив з метою знищення слідів злочину. Далі розташував статиста та показав на статистові як наніс удар кулаком правої руки в область грудної клітини від якого потерпілий впав на спину. Потім ОСОБА_10 показав як він наніс два удари ногою в область нижньої частини спини та ребер потерпілого. Доповнень і зауважень по суті проведення слідчої дії не мав (т.2 а.с.15-26);

- висновком судово-психіатричного експерта № 292 від 03.06.2014 року, згідно якої ОСОБА_10 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч.1 КК України. У відношенні кримінальних правопорушень слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_10 психічним захворюванням не страждає, застосування заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.с.75-76).

Згідно ч.1 ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який відповідно до вимог ст.99 КПК України відносяться до документу спеціально створеного з метою збереження інформації, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, належать складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що за вказаних умов належним і допустимим доказом вини ОСОБА_10 є відомості зафіксовані за результатами складання протоколу слідчого експерименту, де послідовно зафіксовані обставини при яких ОСОБА_10 у домоволодінні ОСОБА_12 вчинив злочини. Після ознайомлення із змістом цього протоколу жоден учасник слідчої дії та учасник кримінального провадження зауважень не висловив, із зафіксованими результатами цього протоколу погодилися, на підтвердження чого поставили у протоколах підписи, якими засвідчили правильність його оформлення, та відсутність заяв і клопотань з приводу проведеної слідчої дії.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що твердження обвинуваченого про застосування до нього після затримання незаконних методів слідства з боку працівників міліції Долинського РВ УМВС України в Кіровоградській області, жодним належним об`єктивним доказом не підтверджені. Навпаки вказані твердження обвинуваченого спростовуються постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області від 03.12.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000005 від 12.11.2014 за фактом нанесення службовими особами Долинського РВ УМВС України в області тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу даного кримінального правопорушення. Крім того, жодних зауважень, скарг і доповнень під час слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, ОСОБА_10 не заявив, зафіксовані результати слідчого експерименту, не оспорював.

За таких умов досудове слідство у вказаній кримінальній справі проводилося з додержанням вимог КПК України, а усі показання надавалися добровільно, вони фіксувалися у відповідних протоколах, з якими обвинувачений знайомився і підписував, ні фізичного, ні психологічного тиску з боку працівників міліції не здійснювалось та про це обвинувачений при проведенні слідчого експерименту та інших дій за його участю не повідомляв. В протоколах слідчих дій відсутні заяви і клопотання про порушення закону щодо обвинуваченого, перед слідчими діями усім учасникам, в тому числі підозрюваному і понятим, були роз`яснені їх права та обов`язки. ОСОБА_10 після складання протоколів не доповнював змісту слідчої дії, не вносив зауважень до протоколів. Таким чином, зафіксовані у цих протоколах факти є наслідком виключно добровільного волевиявлення.

Суд першої інстанції при постановленні вироку зазначив, що обвинувачений вчинив злочини відносно особи похилого віку, який пересувався за допомогою палиці і заподіявши удари потерпілому ОСОБА_12 поставив його в безпорадний стан, який не мав фізичної можливості чинити опір обвинуваченому. Отже ОСОБА_10 повинен був та міг усвідомлювати та передбачав, що піддаючи вогню потерпілого останній отримає тілесні ушкодження, несумісні з життям, які завдадуть особливі фізичні страждання.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є доведеною в повному обсязі. Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції правильно розцінив як позицію захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

За таких обставин суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло; за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.2 ст.194 КК України як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, що спричинило загибель людей; за п. п.4, 9 ч.2 ст. 115 КК України як умисне вбивство тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та з метою приховати інший злочин.

Відповідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Визнаючи винним ОСОБА_10 у вчинені умисного вбивства за обтяжуючих обставин, а саме за п. 9 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, вчинене з метою приховати інший злочин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов такого висновку.

Відповідно до роз`яснень п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи», для кваліфікації умисного вбивства як такого, що вчинене з метою приховати інший злочин, не має значення, чи був винний причетним до злочину, який приховується. Якщо він вчинив умисне вбивство з метою приховати раніше вчинений ним злочин, його дії кваліфікуються за тією статтею КК, якою передбачено відповідальність за приховуваний злочин та за п.9 ч.2 ст. 115 КК.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України, відносно потерпілого ОСОБА_12 після чого з метою приховати вчинений ним злочин вчинив умисне вбивство останнього.

За вказаних обставин дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції правильно кваліфіковані за п.9 ч.2 ст. 115 КК України як умисне вбивство тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з метою приховати інший злочин.

Визнаючи винним ОСОБА_10 у вчинені умисного вбивства за обтяжуючих обставин, а саме за п. 4 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов такого висновку.

Так, відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи», умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних, психічних чи моральних страждань.

Висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_10 повинен був та міг усвідомлювати та передбачав, що піддаючи вогню потерпілого, який є особою похилого віку, пересувається за допомогою палиці, останній отримає тілесні ушкодження, несумісні з життям, які завдадуть особливі фізичні страждання, не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно висновку №58 від 20.06.2014 року судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , враховуючи що рештки трупа знаходяться в стані обвуглення, встановити

об`єктивно причину смерті, час її настання, чи міг після спричинених тілесних ушкоджень здійснювати активні дії, чи піддавалась жива особа вогню чи труп та об`єктивно судити про можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не представляється можливим.

Вказані обставини підтвердив в суді першої інстанції при дачі пояснень експерт ОСОБА_21 .

Іншими дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи достовірно не підтверджено, що ОСОБА_12 був спалений живим внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям, які завдали особливі фізичні страждання. Також матеріалами справи не спростовано можливість настання смерті ОСОБА_12 внаслідок задихання від диму чи іншої причини смерті ще до його спалення.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про виключення із обвинувачення ОСОБА_10 обтяжуючу обставину як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло; за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, із запожіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.2 ст.194 КК України як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, що спричинило загибель людей; за п.9 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з метою приховати інший злочин.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_10 вчинив злочини, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких та особливо тяжкий злочинів, є умисними, закінченими. Як особа обвинувачений за місцем фактичного проживання характеризується негативно, в місцях відбування покарання посередньо, не працює, не одружений, на обліку в лікарів Долинської райлікарні не знаходиться, лікування не потребує, визнаний здоровим, психічним захворюванням не страждає, є осудним, раніше неодноразово судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, а обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку та особи, що перебуває в безпорадному стані.

Із врахуванням всіх обставин справи, думки потерпілої щодо міри покарання, тяжкості вчинених злочинів, обставин, що обтяжують покарання, особи обвинуваченого, який завдану злочином матеріальну шкоду не відшкодував, вчинив нові умисні злочини під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 19.01.2009 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_10 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей обвинувачення з частковим приєднанням на підставі ст. 71 КК України невідбутого покарання за попереднім вироком.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора про те, що речові докази спортивна кофта та чоловічі черевики (сандалі), які фактично належать ОСОБА_10 та не мають ніякої цінності, відповідно вимог п.4 ч.9 ст. 100 КПК України, повинні бути передані йому за належністю.

За вказаних обставин також підлягає задоволенню вимога захисника ОСОБА_16 щодо передачі обвинуваченому за належністю вказаних речей.

Доводи обвинуваченого, його захисника ОСОБА_16 , зазначені в апеляційних скаргах, а також доводи захисника ОСОБА_9 викладені в доповненні до апеляції щодо закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України в частині визнання обвинуваченого винним і призначення покарання за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194, п.п. 4,9 ч.2 ст. 115 КК України, оскільки ОСОБА_10 їх не вчиняв, є не обґрунтованими.

Навпаки доводи апелянтів спростовуються викладеними у вироку суду першої інстанції висновками показаннями свідків, дослідженими доказами, іншими матеріалами справи про винуватість ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч. 2 ст. 194 КК України, за що його засуджено, які ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, на відеозаписі слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , дослідженого судом першої інстанції, обвинувачений особисто визнає вчинення ним крадіжки з будинку потерпілого ОСОБА_12 , завдання тілесних ушкоджень потерпілому та підпалу будинку. Допитані у судовому засіданні поняті ОСОБА_44 та ОСОБА_45 підтвердили тотожні обставини, добровільності показань ОСОБА_10 при слідчому експерименті та відсутності зауважень чи доповнень до нього. Крім того слідчий експеримент проводився за участю захисника, якому обвинувачений мав можливість заявити про застосування до нього фізичного та морального тиску з боку працівників Долинського РВ УМВС України в Кіровоградській області, однак цього не зробив. За вказаних обставин фактичні дані отримані внаслідок проведення слідчого експерименту в сукупності з іншими доказами, є належним та допустимим доказом.

Також із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що вона 18.04.2014 року неодноразово чула голос ОСОБА_12 в коридорі будинку потерпілого, який просив його не кривдити, а також впізнала голос ОСОБА_10 , який вимагав гроші. Вказані обставини побиття обвинуваченим потерпілого ОСОБА_12 також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 . Свідок ОСОБА_17 також пояснила, що зі слів ОСОБА_15 їй відомо, що остання бачила як харчав ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 їй казав, що має намір спалити будинок та обклав ОСОБА_12 книжками для підпалу. Зі слів ОСОБА_47 їй відомо, що ОСОБА_10 прийшов додому та сказав, що «я вбив». Показання неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суд першої інстанції вірно визнав належними, допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, зокрема фактичним даним, отриманими внаслідок проведення слідчого експерименту та показанням ряду свідків.

Обвинувачений зазначає, що висновками експертиз не підтверджено наявність на його особистих речах слідів горіння, у досліджених його піднігтьових зрізах також нічого не виявлено. Крім того на думку обвинуваченого та його захисника у справі відсутні будь-які докази підпалу будинку потерпілого, зокрема місця підпалу та висновку відповідної експертизи, а лише наявний акт про пожежу та додаток до нього, складений працівником Долинського РВ ДСНС України в Кіровоградській області, який не є судовим експертом, не попереджався про кримінальну відповідальність, тому акт про пожежу не є доказом по справі. Однак сукупність об`єктивних, різних за походженням видів доказів - проведення слідчого експерименту, показання ряду вищезазначених свідків інші докази узгоджуються із актом про пожежу і в сукупності свідчать про вчинення обвинуваченими вказаних злочинів. Посилання апелянтів лише на те, що у справі відсутній висновок відповідної експертизи про місце підпалу будинку самі по собі не можуть бути підставою для закриття провадження у справі.

Обвинувачений зазначає, що суд безпідставно послався на те, що він розбив вікно у вхідних дверях будинку потерпілого, оскільки під час огляду судово - медичним експертом на його руках не виявлено різаних ран. Навпаки вказане спростовується висновком цього ж експерта згідно якого у обвинуваченого мали місце тілесні ушкодження - садна на передпліччі лівої руки по долонній поверхні, садна на лівій гомілці по передній поверхні, які могли виникнути на протязі 2-5 діб до моменту огляду. Огляд обвинуваченого проводився 22.04.2014 року і вказані тілесні ушкодження могли виникнути 18.04.2014 року. Також твердження обвинуваченого спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 , який зазначав, що ОСОБА_10 рукою вибив скло на дверях потерпілого ОСОБА_12 та просунувши руку відчинив гачок, на який були зачинені двері будинку.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_16 посилаються на те, що свідки сторони обвинувачення на місці злочину його не бачили, а доводи свідка ОСОБА_14 , який чув його голос у дворі потерпілого є безпідставними, так як обвинуваченого там не було. Вирок суду ухвалено на припущеннях, неправдивих та неточних показаннях свідків, жоден зі свідків в судовому засіданні не підтвердив, що ОСОБА_10 заподіяв смерть ОСОБА_12 . Єдиним свідченням вини ОСОБА_10 про вбивство ОСОБА_12 є свідчення свідка ОСОБА_17 , які вона дала не з власних спостережень, а зі слів неповнолітньої ОСОБА_15 , показання якої є суперечливими, а тому не повинні братись судом як належний доказ. Однак посилання апелянтів на вказані обставини спростовуються показаннями самого обвинуваченого в присутності адвоката на слідчому експерименті про обставини вчинення злочинів, які узгоджуються у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , актом про пожежу, висновком експертизи трупа ОСОБА_12 та з іншими вищезазначеними дослідженими судом матеріалами справи.

Посилання захисника ОСОБА_16 в апеляції на те, що суду не дав оцінку деяким доказам, безпідставно відмовив обвинуваченому у допиті в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 , з яким обвинувачений ходили до ОСОБА_12 просити гроші у борг, є безпідставними. Навпаки спростовуються показаннями свідка ОСОБА_18 , отриманими в порядку ст. 225 КПК України про вчинення ОСОБА_10 злочинів. Свідок ОСОБА_18 відмовився свідчити проти ОСОБА_10 лише в судовому засіданні оскільки є братом обвинуваченого, відмова якого судом прийнята відповідно ч.1 п.3 ст. 66 КПК України, однак ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердив свої показання, надані при допиті в суді в порядку ст. 225 КПК України ( т.4 а.с.205).

Також є безпідставним посилання захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_9 на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_10 був побитий працівниками міліції та оговорив себе про що він заявив у суді, оскільки вказане спростовується постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області від 03.12.2014 року про закриття кримінального провадження за фактом нанесення службовими особами Долинського РВ УМВС України в області тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , яка в подальшому обвинуваченим чи його захисником не оскаржена, а також неодноразовими показаннями самого обвинуваченого на досудовому слідстві про обставини вчинення злочинів, які він давав в присутності захисника ОСОБА_16 та не зазначав про застосування до нього будь-яких недозволених методів впливу.

Також твердження обвинуваченого та захисника ОСОБА_9 про те, що неповнолітня ОСОБА_15 показання давала на досудовому слідстві без присутності законних представників, матері та психолога, а на суді відмовилась від своїх показань, є безпідставними. Так під час досудового слідства при допиті неповнолітньої ОСОБА_15 , показання якої отримано в порядку ст. ст. 225,354 КПК України, були присутні представники служби у справах дітей. Свідок неповнолітня ОСОБА_15 відмовилась свідчити проти ОСОБА_10 , а не від раніше наданих показань, лише в судовому засіданні під час якого були присутні її законний представник, педагог та психолог, оскільки є сестрою обвинуваченого, відмова якої судом прийнята відповідно ч.1 п.3 ст. 66 КПК України. Судом першої інстанції при дослідженні доказів був відтворений звукозапис свідка ОСОБА_15 по обставинах справи свідком яких вона була (т.1 а.с.40, 61-64, т.4 а.с.208-209, 235). За таких обставин також є безпідставними посилання захисника на можливість тиску з боку слідства на малолітнього свідка.

Також є безпідставними та необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_9 на те, що показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не узгоджуються ні з показанням свідка ОСОБА_15 ні з іншими показаннями свідків та фактичним обставинам по справі та, що у органів досудового розслідування не було жодних виняткових випадків допитувати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 . ОСОБА_18 в порядку ст. 225 КПК України, що при їх допиті у такий спосіб було порушено право на захист, так як при їх допиті не був присутній ОСОБА_10 та його захисник, які не змогли реалізувати своє право допитати цих свідків, що свідки не мали права відмовитись від дачі показань в судовому засіданні, а суд в свою чергу безпідставно прийняв їх відмову від дачі показань. Так, п.3 ч.1 ст. 66 КПК України передбачено право свідка відмовитись давати показання щодо близьких родичів та членів сім`ї, чим і скористались вказані свідки. При цьому чинним КПК України не визначено стадію відмови свідків давати показання щодо близьких родичів та членів сім`ї, або їх примусу в будь-який спосіб до дачі показань. Крім того, відповідно матеріалів справи під час досудового розслідування заяв від ОСОБА_10 та його захисника щодо одночасного допиту із вказаними свідками не надходило, а показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_15 та з іншими вищезазначеними дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які останній засуджений. Незначні розбіжності в показаннях вказаних стороною захисту свідків, які як вбачається із матеріалів справи в день вчинення злочинів неодноразово вживали спиртні напої і перебували в стані алкогольного сп`яніння, за своїм змістом не впливають на доведеність вини обвинуваченого у вчинених злочинах.

Захисник ОСОБА_9 в доповнені до апеляції посилається на те, що аналізуючи показання свідків працівників Долинського МНС ОСОБА_19 , який займався гасінням пожежі та ОСОБА_20 , який складав акт про пожежу та додаток до нього, суд в основу вироку поклав припущення зазначив, що «причиною виникнення пожежі може бути навмисне занесення стороннього джерела вогню невідомими особами» і не проаналізував факт, що причина виникнення пожежі можлива і в результаті необережного поводження з вогнем, як то і самим потерпілим у якого, відповідно висновку СМЕ № 58, в м`язах та нирках виявлений етиловий спирт в кількості 0,55г/дм3. Однак посилання апелянтів на вказані обставини спростовуються показаннями самого обвинуваченого в присутності адвоката на слідчому експерименті про обставини вчинення злочинів які узгоджуються у сукупності із показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , актом про пожежу з додатком та з іншими вищезазначеними дослідженими судом матеріалами справи про доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочинів.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що комплексна судова пожежно-технічна експертиза для з`ясування місця, причини та механізму виникнення пожежі під час досудового і судового слідства проведена не була також є необґрунтованими та безпідставними і спростовуються вимогами ст. 242, 332 КПК України, оскільки під час судового розгляду звернення від сторін кримінального провадження, в тому числі від ОСОБА_10 та його адвоката про проведення такої експертизи не надходило. Крім того, суд першої інстанції визнаючи обвинуваченого винним у вчинені кримінальних правопорушень керувався на сукупності зібраних по справі доказах, взаємоузгодженими між собою, які відповідають фактичним обставинам справи, і яким дав правильну та об`єктивну оцінку.

Захисник ОСОБА_9 ставить під сумнів та не вважає, що вина обвинуваченого підтверджується належними доказами - висновком експерта № 58 від 20.06.2014 року (СМЕ трупа), допитом експерта ОСОБА_21 , які не підтверджують вину її підзахисного у вчинені умисного вбивства, вчиненого з особливою жорстокістю та у вчинені розбійного нападу із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Також зазначає, що суд посилається на беззаперечний доказ вини обвинуваченого - висновок експерта № 420 від 02.07.2014 року та дослідженого в суді речового доказу спортивної кофти обвинуваченого, однак на вказаній спортивній кофті та в змивах з взуття слідів крові не знайдено. Доводи захисника є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються сукупністю зібраних по справі доказах, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку, а саме показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 під час слідчого експерименту про нанесення ОСОБА_12 руками і ногами тілесних ушкоджень, що також підтвердив при дачі показань свідок ОСОБА_18 , показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що знаходячись біля приміщення літньої кухні почула як в коридорі будинку кричав ОСОБА_12 «не бийте» або «не чіпайте», дані слова він казав неодноразово, також впізнала голос ОСОБА_10 , який сказав «де гроші», чула хрипи ОСОБА_12 , а також показаннями інших свідків, потерпілої, висновками ряду експертиз, протоколами огляду місця події, іншими матеріалами справи, які в сукупності з висновком експерта № 58 від 20.06.2014 року (СМЕ трупа), допитом експерта ОСОБА_21 , висновком експерта № 420 від 02.07.2014 року та дослідженого в суді речового доказу спортивної кофти обвинуваченого, підтверджують доведеність вини обвинуваченого у вчинених злочинах.

Отже викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 194 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити повністю, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_16 та доповнена апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити повністю, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_16 та доповнену апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_10 змінити.

З мотивувальної та резолютивної частини вироку суду виключити із обвинувачення ОСОБА_10 обтяжуючу обставину як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю п.4 ч.2 ст. 115 КК України та вважати засудженим ОСОБА_10 за п.9 ч.2 ст. 115 КК України.

З резолютивної частини вироку суду виключити посилання: речові докази спортивну кофту, чоловічі черевики (сандалі) вилучені у ОСОБА_10 знищити, зазначивши речові докази спортивну кофту, чоловічі черевики (сандалі) вилучені у ОСОБА_10 повернути йому за належністю.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2