Справа №468/1812/14-к 30.03.2015 30.03.2015 30.03.2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої-судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря: ОСОБА_4

розглянув у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000342, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововолодиміровка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, українця, пенсіонера, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 : просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

____________________________________________________________________________________________Провадження № 11-кп/784/248/15 Головуючий в суді першої інстанції: суддя ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий в судді апеляційної інстанції: суддя ОСОБА_1

Кроткий зміст судового рішення суду першої інстанції вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області витрати за проведення експертиз в сумі 9461 грн. 76 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 :
Посилається, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту, всебічно не дослідив обставини справи, невірно застосував норми закону та керувався недопустимими доказами, визначеними ст. 87 КПК України.

Зазначає, що відповідно до ст. 279 КПК України, якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, то повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор. Дане питання розглядалося слідчим суддею і в ухвалі від 19.09.2014 року зазначено, що зміст зазначеної статті вказує на те, що зміна повідомлення про підозру є процесуальною дією на виконання якої, що видно з відповіді прокурора від 27.08.2014 року, уповноважений слідчий ОСОБА_9 та прокурор (процесуальний керівник) ОСОБА_10 , тому прокурор Казанківського району Миколаївської області, як керівник прокуратури, не має повноважень на здійснення процесуальних дій, пов`язаних зі зміною повідомлення про підозру.

Таке обґрунтування слідчого судді, на думку апелянта, не відповідає вимогам ст.ст. 36, 313, 314 КПК України, де прокурор (процесуальний керівник) вирішує своє від стороння та слідчого від участі на досудовому слідстві.

При цьому апелянт посилається на лист прокурора Казанківського району від 02.07.2014 року про призначення по даному кримінальному провадженню групи прокурорів, серед яких старшим групи визначив прокурора ОСОБА_11 . А слідчий суддя хибно віднісся до розгляду скарги про порушення порядку зміни підозри ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України. На це не звернув і суд першої інстанції при ухваленні вироку.

Вказує на те, що суд першої інстанції визначив допустимими доказами покази понятих, які приймали участь в огляді місця події та слідчого експерименту шляхом відтворення події, обстановки, обставин певної події: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , але вони не були очевидцями злочину.

На думку апелянта, є хибним і для самого висновку судово-психіатричної експертизи використання показів вказаних понятих.

Крім того, суд вдався опису росту та фізичного стану потерпілої ОСОБА_16 під час нанесення удару гостряком сапи по голові ОСОБА_6 . Потерпілій немає потреби мати атлетичний стан здоров`я. Тому переконання суду щодо фізичного стану потерпілої ОСОБА_16 є хибними припущеннями.

Заперечує проти висновків судово-психіатричного експерта за № 554, виходячи з того, що не зазначено яка саме проводилась експертиза і пояснень лікаря доповідача ОСОБА_17 . Вважає його таким, що не відповідає вимогам наказу МОЗ України за № 397 від 08.10.2001 року «Про порядок проведення судово-психіатричної експертизи.

Вказує, що ОСОБА_6 досяг пенсійного віку, з самого початку співпрацював із правоохоронними органами і надавав достовірні покази щодо подій 01.07.2014 року. На думку апелянта, така кількість тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 свідчить перо те, що ОСОБА_6 , який є в похилому віці, раніше не судимий, в здоровому глузді повинен мати якусь причину, що спричинити такі тілесні ушкодження. Апелянт припускає, що в здоровому глузді людина заподіяти такого розміру тілесних ушкоджень не може.

Крім того, на думку апелянта, процесуальний керівник прокурор ОСОБА_10 є зацікавленою особою по даному кримінальному провадженню і наводить причини з цього приводу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції:
01 липня 2014 року близько 12 години ОСОБА_6 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_16 перебували за місцем свого проживання у домоволодінні АДРЕСА_1 , де розпивали спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 виштовхав ОСОБА_16 на подвір`я. Від цього поштовху ОСОБА_16 впала на землю, проте одразу піднялась на ноги та схопила сапу, яка лежала на подвір`ї. Намагалася сапою нанести ОСОБА_6 удар ззаду, але зачепилася металевою частиною сапи за перекриття над порогом будинку. Почувши дзвін металу, ОСОБА_6 обернувся і маючи значну перевагу у фізичній силі, вихопив у ОСОБА_16 сапу, від чого остання впала. Після цього ОСОБА_6 почав наносити ОСОБА_16 , яка в цей час лежала на землі, чисельні удари в область голови (не менш 4), тулуба, верхніх та нижніх кінцівок (не менш 15), сапою і ногами.

В результаті вказаних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_16 тілесні ушкодження від яких потерпіла померла на місці.

Смерть ОСОБА_16 наступила в результаті сполученої травми голови, тулуба і кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами ребер, нижньої щелепи, масивними крововиливами в м`які тканини, множинними ранами, саднами та синцями в зазначених областях і ускладнилась травматичним шоком.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд прийшов до наступного.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікацій його дій за ч. 1 ст. 115 КК України ґрунтуються дослідженими доказами в судовому засіданні.

Факт спричинення саме обвинуваченим тілесних ушкоджень в процесі сварки, на ґрунті неприязних відносин потерпілій ОСОБА_16 в результаті яких остання померла, ніким із учасників судового провадження, в тому числі і апелянтом, не оспорюється.

Сам ОСОБА_6 також не заперечував, що в процесі сварки на ґрунті неприязних відносин зі співмешканкою ОСОБА_16 , наніс останній множинні удари сапою, але вбивати потерпілу не хотів. Вказав, що 01.07.2014 року у ОСОБА_16 до конфлікту з ним ніяких тілесних ушкоджень не було і ніхто інший не міг нанести удари потерпілій, оскільки сторонніх осіб ні в будинку, ні на подвір`ї не було.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 1285 від 24.07.2014 року смерть ОСОБА_16 наступила в результаті сполученої травми голови, тулуба і кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами ребер, нижньої щелепи, масивними крововиливами в м`які тканини, множинними ранами, саднами та синцями в області голови, тулуба, кінцівок і ускладнились травматичним шоком, що і стало безпосередньою причиною смерті.

Всі виявлені ушкодження в своїй сукупності у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як такі, що викликали загрозливі для життя явища (травматичний шок) і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Виходячи з характеристики виявлених тілесних ушкоджень на трупі експерт зазначає у висновках, що вірогідна наявність не менше 2 знарядь травми.

При судово-токсичному дослідженні крові з трупа ОСОБА_16 було встановлено, що виявлений етиловий спирт 2,41 проміле у живих осіб може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеню.

Що стосується твердження апелянта щодо хибності висновку судово-психолого-психіатричної експертизи № 554 від 21.11.2014 року і того, що цей висновок не відповідає вимогам нормативних актів, то вони є безпідставними.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що вказана експертиза була призначена за клопотанням захисника ОСОБА_5 , який просив призначити відповідну експертизу для з`ясування можливого перебування ОСОБА_6 в стадії афекту під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.10.2014 року була призначена амбулаторна комплексна судово-психолого-психіатрична експертиза і її проведення було доручено експертам Миколаївської психіатричної лікарні № 1.

Проводилась вона експертами по судовій психіатрії і експертом психологом, які мають достатній стаж експертної роботи. Вони були попереджені про відповідальність за надання неправдивих висновків та відмову від виконання обов`язку експерта за ст.ст. 384, 385 КК України.

Із висновків комплексної судово-психолого-психіатричного експертизи за № 554 від 21.11.2014 року слідує, що ОСОБА_6 страждає на теперішній час і страждав в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, легким когнітивним розладом внаслідок органічного ураження головного мозку (наслідки черепно-мозкової травми, церебральний атеросклероз).

Даний психічний розлад не досяг глибокого ступеню вираження і не позбавив ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період інкримінованого йому діяння.

Дослідження характеру і особливостей протікання афективної реакції ОСОБА_6 на час вчинення інкримінованого йому діяння, дозволило констатувати, що на той час він не перебував в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, а перебував в стані вираженого емоційного збудження, яке суттєво не вплинуло на його свідомість.

Крім того, із показів експерта ОСОБА_17 в суді першої інстанції вбачається, що психічний стан ОСОБА_6 не досяг афективної глибини, оскільки при експертному дослідженні не встановлено обов`язкових для такого стану комплексу ознак вираженої ефективності звуження свідомості. Також у ОСОБА_6 були відсутні ознаки емоційної, інтелектуальної, фізичної виснаженості та характерної амнезії, а натомість була збережена довільність поведінки, пам`ять, орієнтування на місцевості. ОСОБА_6 перебував в стані звичайного алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про невідповідність вказаного вище висновку вимогам наказу МОЗ України за № 397 від 08.10.2001 року, то в цій частині взагалі не мотивовані і є голослівними, оскільки вказана експертиза проведена у відповідності і з дотриманням норм чинного законодавства.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з тим, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги наведені вище висновки експертизи, оскільки не довіряти їм чи ставити під сумнів у суду не було підстав.

Також є безпідставними і твердження апелянта про недопустимість використання показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під час проведення експертних досліджень, оскільки вони є доказами по справі, які в законний спосіб були надані в розпорядження експертів з іншими матеріалами кримінального провадження, а також за відповідним запитом головного лікаря Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 були надані і інші потрібні експертам документи.

Вказане навпаки свідчить лише про об`єктивність та повноту проведення експертного дослідження.

Що стосується доводів апелянта про порушення слідчим і процесуальним керівником прокурором вимог норм КПК України під час досудового розслідування, а саме в частини повідомлення ОСОБА_6 про підозру і про зміну раніше повідомленої підозри, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведенн7я досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, має відповідні права, в тому числі повідомляти про підозру (п.11 ч. 2 ст. 36 КПК України).

А відповідно до вимог ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 КПК України. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Тобто, прокурор, який наглядав за додержанням законів під час цього кримінального провадження, діяв в межах наданих йому процесуальних повноважень, що свідчить про необґрунтованість доводів апелянта.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження не вбачається, що процесуальний керівник прокурор ОСОБА_10 зацікавлена в розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 . Тому твердження апелянта в цій частині є хибними.

Є безпідставними і твердження апелянта щодо допустимості доказів, а саме показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були тільки присутніми в якості понятих при огляду місця події та слідчого експерименту шляхом відтворення подій за участю ОСОБА_6 і не являлись очевидцями злочину.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не допустив порушень кримінального процесуального Закону ст. 94 КПК України щодо оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, необхідно зазначити, що у вироку суду наведені тільки показання свідка ОСОБА_12 (понятий при огляді місця події), який дав свідчення про те, що бачив в процесі огляду домоволодіння ОСОБА_6 і про які обставини розповідав ОСОБА_6 щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, яка за життя була слаба, ходила з палицею, хиталась.

Посилання суду першої інстанції на показання інших свідків, у вироку відсутні.

За такого, апеляційний суд вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в матеріалах кримінального провадження не має.

Таким чином, дослідивши всю сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що під час сварки, яка перерослі в бійку, тобто на ґрунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_16 чисельні удари сапою і ногами в життєво важливі органи, від чого потерпіла тут же померла.

Дії ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначено йому покарання в мінімальних межах санкції вказаної статті, що передбачає відповідальність, і підстав для його пом`якшення апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що підстав для скасування вироку, як просить апелянт, не має.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча:

Судді: