АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/198/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року у кримінальному провадженні

№ 0006592 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

20 квітня 2007 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та 18 жовтня 2007 року Апеляційним судом Одеської області звільнений від покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «а» ст. 3 Закону України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року;

10 листопада 2008 року Комінтернівським районним судом Одеської області за

ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 02 грудня 2011 року звільнений по відбуттю строку покарання,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на нього покладені обов`язки, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 11 серпня 2014 року біля 21 години, перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_2 , побачивши на шафі у кімнаті сумку чорного кольору, в якій знаходився ноутбук марки «Асеr», вирішив її викрасти. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, залишившись в кімнаті наодинці, ОСОБА_7 повторно таємно викрав чуже майно, а саме сумку чорного кольору з ноутбуком марки «Асеr», серійний номер LХЕСUOF899342660F2000, вартістю 1500 гривень, які належить ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На обґрунтування апеляційний вимог прокурор зазначає, що при призначення ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, але дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, незаконно призначив йому невиправдано м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців та звільнив від його відбування з випробуванням.

Апелянт вважає, що суд не надав належної і достатньої оцінки обставинам справи, даним про особу обвинуваченого, який двічі судимий за вчинення злочинів проти власності, а відтак скоєння кримінального правопорушення повторно свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належні висновки не зробив. Не прийняв до уваги суд і спосіб життя обвинуваченого, відсутність постійного місця проживання в м. Києві та місця реєстрації, а також не врахував, що ОСОБА_7 не вжив жодних заходів щодо добровільного відшкодування завданого потерпілому збитку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 лише в частині доводів щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що не підлягає задоволенню апеляційна скарга прокурора з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому невиправдано м`якого покарання та неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до обвинуваченого, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин та звільняючи його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості; відношення обвинуваченого до своїх дій та їх засудження; відсутність тяжких наслідків та жодних претензій до обвинуваченого від потерпілого; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття й активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; особу ОСОБА_7 , який раніше судимий та характеризується в цілому посередньо, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_12 заслуговує покарання у виді позбавлення волі, тривалістю 1 рік 9 місяців, та його виправлення можливе без реального відбування призначеного покарання.

З урахуванням фактичних обставин провадження, тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, які всупереч доводів апеляційної скарги прокурора враховані судом, з огляду на те, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає альтернативні види покарання і позбавлення волі є найбільш суворим, колегія суддів приходить до висновку, що призначений судом першої інстанції ОСОБА_7 вид покарання та його розмір повністю узгоджується з приписами ст. 65 КК України.

Доводи прокурора про те, що судом не в повній мірі враховано дві попередні судимості ОСОБА_7 , який знову вчинив злочин проти власності, тобто, на думку прокурора, не бажає стати на шлях виправлення, є безпідставними, оскільки судом було враховано, що ОСОБА_7 має непогашені судимості, водночас зазначене оцінено судом в сукупності з іншими даними про особу винного та фактичними обставинами вчиненого ним злочину, який не призвів до настання тяжких наслідків, а тому в даному випадку не можуть бути перешкодою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, необхідно зазначити, що після звільнення з місць позбавлення волі у грудні 2011 року, відбувши покарання за попереднім вироком, ОСОБА_7 досить тривалий час протиправних дій не вчиняв і в матеріалах провадження відсутні відомості, які б характеризували його за цей час негативно, а тому колегія суддів вважає, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і його перевиховання можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства є лише припущенням.

Суперечать матеріалам кримінального провадження і доводи прокурора, що ОСОБА_7 не вжив жодних заходів до відшкодування завданого потерпілому збитку, оскільки викрадене майно було повернуто потерпілому і матеріальних претензій до обвинуваченого, як свідчать матеріали провадження, він не має.

Та ж обставина, що обвинувачений не має постійного місця проживання в м. Києві не може бути підставою для призначення йому більш суворого покарання з його відбуттям виключно в умовах ізоляції від суспільства, а спосіб життя ОСОБА_7 не є антисоціальним, оскільки прокурором зазначене не доведено жодним доказом. До того ж в своїх доводах в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 , засуджуючи свої злочинні дії, повідомив, що він понад шести місяців постійно орендує житло в м. Києві та займається суспільно-корисною працею, що прокурором не було спростовано.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 , який в межах зазначеного кримінального провадження протягом двох місяців утримувався під вартою та, перебуваючи на волі з моменту звільнення з-під варти протягом півроку не вдався до жодних протиправних дій, колегія суддів, приймаючи до уваги фактичні обставини провадження та данні про особу ОСОБА_7 , приходить до висновку, що обвинувачений довів своє щире каяття, став на шлях виправлення і на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому суд першої інстанції, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, правильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не допущено, підстав для висновку про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено, а призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 75 КК України, апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4