Справа № 529/583/15-к
УХВАЛА
про відмову у арешті майна
24 червня 2015 року смт Диканька

Слідчий суддя Диканського районного суду Полтавської області:

ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

представника підозрюваної- адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні районного суду клопотання старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000086 , -

ВСТАНОВИВ:
18 березня 2014 року відомості за заявами ОСОБА_8 про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366 ч.1, 190 ч.4 КК України були внесені до ЄРДР і їм присвоєний № 0000086 .

Матеріали за вказаними заявами знаходяться у провадженні СВ Диканського РВ УМВС України в Полтавській області , підслідність яких визначено постановою прокурора Полтавської області від 06.11.2014р.

Постановою керівника органу досудового розслідування - начальника СУ УМВС України в Полтавській області від 25.12.2014 року відповідно до ст. ст. З8, 39, 110 КПК України доручено проведения досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженій групі слідчих, у складі якого перебуває автор даного клопотання - старший слідчий в ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 .

Постановою заступника керівника органу прокуратури Полтавської області від 26.05.2015 року було змінено склад групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурора у вказаному вище кримінальному провадженні та визначено її у складі працівників відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування ОВС прокуратури області та прокуратури Днканського району, зокрема у складі заступника начальника відділу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших прокурорів.

15 червня 2015 року старший слідчий в ОВС СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до слідчого судді Диканського районного суду за місцем проведення досудового розслідування про накладення арешту на нерухоме майно, яким володіє на праві приватної власності приватне підприємство «Кампус Плюс» (), єдиним засновником та власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: 3/100 частини нежитлової будівлі (готельний комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/1 частини нежитлової будівлі (ресторанно-готельного комплексу «Палаццо») за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому слідчий у клопотанні вказує, що 03.06.201 року директору ПП «Кампус Плюс» ОСОБА_7 повідомлено про підозру у заволодінні умисно чужим майном шляхом обману, вчиненому у особливо великих розмірах, службовому підробленні, а саме у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.

Зазначає у клопотанні, що згідно відомостей з Держреєстру речових прав на нерухоме майно єдиним засновником та власником ПП "Кампус Плюс" є ОСОБА_7 , яка володіє правом приватної власності на нерухоме майно, а саме 3/100 частини нежитлової будівлі (готельний комплекс) за адресою АДРЕСА_1 та 1/1 частини нежитлової будівлі (ресторанно-готельного комплексу «Палаццо») за адресою: АДРЕСА_2 .

Також слідчий ОСОБА_5 просить у своєму клопотанні заборонити до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні відчуження вказаного вище нерухомого майна, оскільки санкція ст. 190 ч. 4 КК України , по яких вручено підозру ОСОБА_9 , передбачає обов"язкове застосування конфіскації майна.

Своє клопотання слідчий обгрунтовує тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 директор Приватного підприємства (далі ПП) «Кампус Плюс» , підозрюється в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у особливо великих розмірах, службовому підробленні, а саме у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому слідчий вказує, що ОСОБА_7 є одноосібним засновником та власником вказаного підприємства та наказом від 03.06.1996 її призначено на посаду директора ПП «Кампус Плюс», вона наділена адміністративно-господарськими, організаційно- розпорядчими функціями та є службовою особою.

Також, вказує слідчий , що протягом 2009 року директор та засновник ПП «Кампус плюс» ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та видачі завідомо підроблених офіційних документів, заволоділа шляхом обману нерухомим майном (частиною готельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало тоді потерпілому ОСОБА_8 загальною вартістю 9 326 565 гривень.

Виходячи з того, що санкція ст. 190 ч. 4 КК України у якості додаткового покарання передачає обов"язкову конфіскацію майна, то з метою забезпечення такої конфіскації слідчий у клопотанні просить накласти арешт на зазначене вище майно підозрюваної ОСОБА_7 .

При розгляді клопотання у початковому судовому засіданні, у яке не з"явився слідчий, прокурор підтримав клопотання про арешт та заборону відчуження майна ПП "Кампус Плюс", власником якого є ОСОБА_7 та надав відповідні доводи на обгрунтування клопотання. Також у подальшому, вступивши до участі у розгляді цього клопотання слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили задоволити це клопотання про арешт майна, навівши щодо цього свої обгрунтування.

Підозрювана ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що ніяких злочинів підозрювана не вчиняла, на час початкового розгляду клопотання вона навіть не була допитана у якості підозрюваної, в ході якого вона могла б навести ряд доводів на спростування висунотої їй підозри, яка є необгрунтованою. При допиті її в якості підозрюваної, копію протколу якого надав слідчий в суді, свою провину взагалі заперечувала, навівши аргументовані доводи, які слідчим не перевірені та не взяті до уваги.Виходячи з цього просили відмовити задоволенні клопотання про арешт майна, яке використовується у господарській та підприємницькій діяльності підозрюваною, з приводу якого та спору щодо нього з ОСОБА_8 є судове рішення, що є чинним на теперішній час і свідчить про відсутність якихось протизаконних дій з боку ОСОБА_7 .

Розглянувши клопотання про накладення арешту на майно та заборону його відчуження, заслухавши доводи та обгрунтування учасників справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків

З матеріалів кллопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_7 03 червня 2015 року слідчими органами було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України, стосовно умисного незаконного заволодіння нею шляхом обману чужим майном у особливо великих розмірах, а також у видачі умисно нею як службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.06.2015, ПП «Кампус Плюс» , єдиним засновником та власником якого є підозрювана ОСОБА_7 , видно, що вона має на праві приватної власності нерухоме майно: 3/100 частини нежитлової будівлі (готельний комплекс) за адресою АДРЕСА_1 ; 1/1 частини нежитлової будівлі (ресторанно-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен врахувати поряд з іншими обставинами, зазначеними тут, також достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушенння.

При розгляді матеріалів клопотання встановлено, що на день його розгляду 17 червня 2015 року ОСОБА_7 слідчими органами вручене письмове повідомдлення про підозру у скоєнні кримінальних злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України, однак з приводу цієї підозри вона на день розгляду клопотання 17 червня 2015 року не була допитана, а після її допиту у цьому статусі після цього її доводи щодо своєї невинуватості слідчими не з"ясовані як і не перевірені її доводи щодо заперечення своєї провини та не вчинення нею якихось злочинів, про що вона давала пояснення як у минулому судовому засіданні, так і в теперішньому судовому засіданні 24 червня 2015 року при розгляді клопотання про арешт її майна.

Вивчені та досліджені слідчим суддею матеріали кримінального провадження без розголошення відомостей у них стороні захисту з метою дотримання таємниці слідства, свідчать про те, що ще 12 травня 2010 року згідно норм діючого тоді КПК України 1960 року за фактом незаконного заволодіння майном ОСОБА_8 було спочатку відмовлено у порушенні кримінальної справи постановою від 14.12.2009 року, потім з цього приводу та підроблення документів була у травні 2010 року порушена кримінальна справа за ст .ст. 190 ч. 4, 358 чч.1,3 КК Україния, яка неодноразово закривалася провадженням, останній раз у листопаді 2011 року за відсутністю складів злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4 , 358 ч.ч. 1,3 КК України, а у 2014 році згідно вимог чинного зараз КПК України відомості про кримінальні правопорушення стосовно ОСОБА_7 за ст. ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України згідно письмової заяви ОСОБА_8 були внесені до ЄРДР, по якому в теперішній час проводиться досудове розслідування, хоч остання за часом постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю цих же складів злочинів і в теперішній час ніким не скасована.

З аналізу матеріалів кримінального провалження, вивчених слідчим суддею, вбачається, що висуната ОСОБА_7 підозра за ст.ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України у переважній більшості грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_8 , ряду висновків судово- почеркознавських експертиз щодо підроблення його підпису у договорах куплі-продажу будматеріалів, які є суперечливими, а твердження слідчого , що підпис у цих договорах виконаний не ним, а іншою особою, грунтуються лише на підставі висновку спеціаліста № 172 ттд від 14.04.2010 року, що не є висновком судового експерта та цей висновок цього спеціаліста був предметом дослідження у попередніх кримінальних провадженнях з відхиленням його достовірності самими слідчими органами, а інші висновки судово-почеркознавських експертиз грунтуються на дослідженні не оригіналів договорів про купівлю-продаж будматеріалів, а на досліджених їх ксерокопіях, що не може давати обгрунтовану впевненість у правильності висновків таких експертиз, виходячи з викладеного вище.

У матеріалах кримінального провадження відсутня фіксація проведення слідчих дій щодо перевірки доводів самої підозрюваної ОСОБА_7 щодо правомірності її дій у господарських відносинах з ОСОБА_8 при будівництві ресторанно-готельного комплексу і розрахунків з ним та її доводів щодо її невинуватості щодо висунотої її підозри у вчиненні злочинів за ст.ст. 190 ч.4, 366 ч.1 КК України, хоч відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України як прокурор, так і слідчий зобов"язані виявити як ті обставини, що викривають, так і виправдовують підозрюваного, які в частині перевірки доводів підозрюваної на спростування висунутої їй підозри після її допиту в цій якості слідчим не проведено, що він сам пояснив і підтвердив у судовому засіданні.

Крім того у матеріалах кримінального провадження мається судове рішення, яке на теперішній час є чинним, яким вирішені спірні питання між підозрюваною ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з приводу майна, яке у висунутій підозрі ОСОБА_7 зазначається слідчими органами як таке, яким вона незаконно заволоділа обманним шляхом, хоч таке судове рішення відповідно до вимог ст. 90 КПК України повинно враховуватися та оцінюватися слідчими органами при проведенні досудового розслідування, що слідчим не зроблено.

Аналізуючи вказані обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що у матеріалах клопотання, а також вивчених слідчим суддею матеріалах криимінального провадження № 0000086 відсутня достатність доказів, що вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення саме за ст. 190 ч. 4 КК України, санкція якої лише передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, які б давали передбачені законом підстви для накладення арешту на її майно, зазначене у клопотанні слідчого, для забезпечення такої можливої конфісації у кримінальому провадженні.

Виходячи з викладених обставин у їх сукупності підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно підозрюввної ОСОБА_7 не має, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 відмовити у зв"язку з безпідставністю.

Копію ухвали слідчого судді направити слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області прокурором, підозрюваним, захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, виклик яких не проводився, - у той самий строк після одержання ними копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя Диканського районного суду Полтавської області ОСОБА_1