В И Р О К 142/591/15-к
іменем України 1-кп/142/29/15
28.05.2015 року
Піщанський районний суд
Вінницької області
в складі : головуючий суддя ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника цивільного позивача ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 , відбуваючи покарання з 10.11.2013 року в Піщанській ВК № 59 УДПтС України у Вінницькій області у виді позбавлення волі , маючи умисел на втечу з місця відбування покарання , 10.03.2015 року близько 19 год. , знаходячись на території підсобного господарства виправної установи , з метою втечі переліз огорожу та до 01.04.2015 року переховувався від правоохоронних органів , тобто самовільно залишив місце позбавлення волі без належного дозволу та за відсутності законних підстав .
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.393 КК України втеча з місця позбавлення волі , вчинена особою , яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом , вчинене повторно із проникненням в приміщення.
Кримінальне провадження розглядалось за правилами ст. 349 КПК України , зміст і наслідки застосування якої роз*яснені сторонам провадження .
Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнав повністю , а заявлений цивільний позов - ні .
При цьому суду повідомив , що у нього був мобільний телефон , який начальник виробництва ОСОБА_8 зобов*язав до вечора здати , інакше переведе з ДСР в « зону « . Оскільки на той час телефону саме у нього не було , вирішив тікати . Близько 19 год. переліз через огорожу господарства і добіг до с. Миролюбівка . Маючи намір дістатись до м. Одеса , на одній з вулиць села побачив браму гаража , щільно не закриту . Виникла думка скоїти крадіжку транспортного засобу , щоб за його допомогою дістись м. Одеси . Відтягнувши одну половину брами гаража , просунув всередину руку і відкрив засов брами . В гаражі знаходився автомобіль ВАЗ із ключем в замку запалювання . Завівши двигун автомобіля , виїхав з гаража . Прикривши браму гаража , поїхав в смт Піщанку . Проїхавши смт Піщанку , вже в якомусь іншому населеному пункті , побачив трьох людей . , у яких вирішив дізнатись як дістатись до Одеської області . Отримавши інформацію , поїхав , але через деякий час машина зламалась , а тому , залишивши її на дорозі , пішов в м. Кодиму . З м. Кодима через м. Балту на попутньому транспорті дістався м. Одеси . В с. Іллінка Біляєвського району Одеської області два тижні переховувався в штольнях , де 01.04.2015 року був затриманий працівниками міліції .
Не визнаючи цивільний позов , заявлений Піщанською ВК № 59 , посилався на те , що збитків установі не завдавав .
Обираючи вид і розмір покарання , суд відносить до обставин , пом*якшуючих відповідальність обвинуваченого , каяття та сприяння у розкритті злочину .
До обставин , обтяжуючих його вину , суд відносить рецидив злочину .
Обговорюючи заявлений цивільний позов суд виходить з наступного . Представник цивільного позивача ОСОБА_6 , підтримуючи позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків в сумі 8771.56 грн. , посилалась на те , що кошти на розшук обвинуваченого були витрачені з державного бюджету . Зокрема , кошти були виділені на заправку пальним власних автомобілів працівників установи , відряджених на його розшук , а також на добове забезпечення цих співробітників установи . В підтвердження свої вимог посилалась на акт списання палива , фіскальні чеки АЗС , звіти про використання коштів , виданих на відрядження або під звіт.
Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову , посилаючись на те , що витрачені установою кошти не є збитками .
Аналізуючи встановлене , суд приходить до висновку , що за ст.22 ЦК України дані витрати установи не відносяться до збитків .
За таких обставин суд вважає , що позов не підлягає задоволенню .
Керуючись ст.ст. 370 -374 , 392- 395 КПК України , суд , -
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 393 та ч. 2 ст. 289 КК України і призначити покарання :
за ч. 1 ст.393 КК України три роки три місяці позбавлення волі ;
за ч. 2 ст. 289 КК України п*ять років три місяці позбавлення волі без конфіскації майна .
На підставі ч. 1 ст.70 КК України , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим , остаточну міру покарання обрати у виді п*яти років трьох місяців позбавлення волі без конфіскації майна .
У відповідності до ч.1 ст. 71 КК України , шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Біляєвського районного суду Одеської області від 08.07.2013 року , остаточну міру покарання обрати у вигляді п*яти років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна .
Обчислювати строк відбування покарання з 01.04.2015 року часу затримання , зарахувавши в його термін час тримання під вартою .
В задоволенні цивільного позову Піщанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області ( № 59 ) відмовити .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів .
Суддя :