Справа №489/6518/14-к 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 рік м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2015р., відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Миколаєва, раніше судимого:

- 11.09.2003р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

- 13.04.2006р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 121. ч. 2 ст. 185. ст. 70. ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 11.05.2011 року по відбуттю строку покарання;

- 14.03.2013р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік;

- 10.06.2013р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 309, ч.4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки;

- 04.07.2014р. Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309. ст. 71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі,

- обвинуваченого за ч.3 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 11кп/784/330/15р. Головуючий 1-ї інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 3 cт. 186 КК України Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляції обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

В запереченнях на апеляцію прокурор прокуратури Ленінського району м. Миколаєва ОСОБА_9 просить залишити апеляцію обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_5 без змін.

Вважає вирок законним і обґрунтованим, вину ОСОБА_5 повністю доведеною забраними по справі доказами, а апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи і що стороною захисту не наведено ні одного доказу, які б спростовували встановлені судом обставини.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2015р. ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2013р. та за оскаржуваним вироком, призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2013р. і остаточно призначено до відбуття у виді 5-ти років 6-ти місяців позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляції.
Свою апеляцію обвинувачений мотивує тим, що суд при розгляді даного кримінального провадження, безпідставно відмовив йому в задоволенні його усного клопотання про витребування записів з камер спостереження розташованого неподалік банкомату «Приват-Банк», також наголошує на відсутності попереднього зговору між ним та ОСОБА_10 .

Також вказує, що судом при постановленні вироку не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують його вину, а саме позитивні характеристики за місцем проживання та щире каяття в скоєному.

Крім того, вказує, що судом допущено порушення при складанні покарань за вироками Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2013р. та Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2014р.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком районного суду ОСОБА_5 визнано винним в тому, що 14.12.2013 року приблизно о 16 год. 20 хв. він, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , якого засуджено 18.08.2014 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва, діючи повторно, проникли до квартири АДРЕСА_1 , де із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесенні не менше десяти ударів руками і ногами по тулубу та голові ОСОБА_12 , відкрито викрали майно останнього, а саме: золоті вироби, грошові кошти в сумі 70 грн., банківську картку "Приват-Банку", (яка матеріальної цінності для потерпілого не становить) з грошовими коштами на рахунку у сумі 40 грн. та інші речі.

Після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальних збитків на суму 9020 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , в підтримку доводів апеляції, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, суд находить її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, доведена та підтверджується зібраними по справі доказами.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину частково та не заперечував, що до потерпілого застосовував фізичну силу, але не з метою заволодіння його майном. Заперечував, що відкрито заволодівав майном потерпілого ОСОБА_12 , а також заперечував попередню змову на заволодіння майном потерпілого з ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_5 разом з ОСОБА_10 14.12.2013 року з застосуванням фізичного насильства відкрито заволоділи його майном та грошима на загальну суму 9020 грн.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила факт заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_14 і ОСОБА_10 з застосуванням фізичного насильства.

Ці свідчення підтверджені письмовими доказами дослідженими в суді, а саме: даними висновку експерта №2005 від 17.12.2013 року про наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень, що співпадає з його показами, що після проникнення в його квартиру ОСОБА_14 та ОСОБА_10 до нього з їх сторони було застосовано фізичне насильство з метою заволодіння його майном і підтверджує причетність ОСОБА_5 до скоєння злочину за обставин викладених у вироку.

Згідно даних протоколів пред`явлення особи для впізнання, як потерпілий ОСОБА_12 так і свідок ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_5 як особу, яка разом з ОСОБА_10 з застосуванням фізичної сили відкрито заволоділи майном потерпілого.

Суд дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_5 і розцінив їх як спробу уникнути відповідальності за скоєне.

З урахуванням сукупності досліджених доказів суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України.

Під час судового засіданні судом розглядалися клопотання і приймались рішення з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і при цьому порушення цих норм допущено не було. Тому, доводи апелянта про безпідставне незадоволення його клопотань є надуманими.

Доводи апелянта про не доведення наявності попередньої змови між ним та ОСОБА_10 на вчинення злочину є безпідставними, так як узгодженість їх дій під час застосування фізичного насильства та заволодіння майном, що підтвердженого послідовними показами потерпілого, які у суду не викликали сумніву і свідчать про наявність такої змови на вчинення злочину.

Що стосується покарання, то воно обвинуваченому ОСОБА_5 призначено з дотриманням вимог ст. ст. 65-67, 70 ч. 4 та 71 КК України, тобто з урахуванням ступені тяжкості скоєного, даних про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, характеризується позитивно.

Доводи апелянта про те, що судом не в повній мірі враховані усі пом`якшуючі покарання обставини, є також безпідставними оскільки судом взято до уваги позитивні характеристики щодо особи обвинуваченого.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин cудом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за кількома злочинами на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та за кількома вироками на підставі 71 КК України, судом порушень кримінального процесуального законодавства не допущено, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, так як він в період іспитового строку вчинив нові злочини, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення,

Підстав для скасування вироку з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, про що просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2015 року, відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в силу з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії рішення апеляційного суду.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2