У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.,

суддів

Канигіної Г.В., Пошви Б.М.

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 17 травня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на вирок Харківського районного
суду Харківської області від 30 листопада 2005 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 7
листопада 2006 року.

Вироком
місцевого суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
м. Харків,

жителя АДРЕСА_1,

раніше
судимого:

19 лютого 2003 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК
України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від
відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

засуджено до позбавлення волі:

- за ч.5 ст.185 КК України на вісім років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

- за ч.2 ст.190
КК України на два роки;

- за ч.2 ст.187 КК України на сім
років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю;

- за ч.3 ст.186 КК України на
чотири роки;

- за ч.3 ст.357 КК України на три
місяці арешту.

На підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено
вісім років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою
власністю.

Відповідно
до ст.71 КК України ОСОБА_1 за сукупністю вироків призначено вісім років шість
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою
власністю.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди на користь:

- ОСОБА_3 - 3 549
грн.;

- ОСОБА_4 у солідарному порядку з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 240 грн.;

- ОСОБА_7 у солідарному порядку1
000 грн.;

- ОСОБА_8 у солідарному порядку з
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 500 грн.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, судові
рішення щодо яких не оскаржуються.

Ухвалою
Апеляційного суду Харківської області від 7 листопада 2006 року апеляцію
прокурора задоволено повністю, апеляції засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_6 та захисників
ОСОБА_2, ОСОБА_11 та законного представника ОСОБА_12 задоволено частково.

Вирок Харківського районного суду від 30 листопада 2005 року змінено.
Виключено рішення про наявність обтяжуючих обставин у ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 - вчинення злочинів повторно та за попередньою змовою групою осіб. Дії
ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч.5 на ч.3 ст.185 КК України та
призначено покарання за цей злочин - чотири роки позбавлення волі, кожному.

На
підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України ОСОБА_1 призначено покарання за сукупністю
злочинів сім років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його
особистою власністю. Відповідно до ст.71 КК України ОСОБА_1 призначено сім
років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його
особистою власністю.

Як
визнав суд, на початку жовтня 2002 року, ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, біля гуртожитку №8 учбового містечка Харківської НАУ
ім. Докучаєва, відкрито заволодів майном ОСОБА_3, заподіявши потерпілому шкоду
на загальну суму 3 549 грн.

У
квітні 2004 року, ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
повторно, у селищі Велика Рогань Харківського району, із проникненням у
господарства громадян, вчинили таємне викрадення майна потерпілих: ОСОБА_4 на
суму 240 грн., ОСОБА_7 на суму 1 169 грн. 80 коп., ОСОБА_8 на 500 грн. У травні
цього ж року засуджені вчинили крадіжку майна ОСОБА_13, завдавши їй збиток на
суму 600 грн.

13
серпня 2004 року, приблизно о 22 годині, ОСОБА_1, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, у с. Велика Рогань, шахрайським шляхом, зловживаючи
довірою ОСОБА_14, заволодів її сотовим телефоном “Сіменс-М-55” зі стартовим
пакетом, заподіявши потерпілій шкоду на загальну суму 980 грн.

16
серпня 2004 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_1, за попередньою змовою з
особою, невстановленою слідством, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, у
с. Велика Рогань, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров'я
потерпілого, напали на ОСОБА_15 і заволоділи його майном на загальну суму 760
грн. та важливими особистими документами: посвідченням водія, технічним
паспортом на автомобіль та пенсійним посвідченням.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 просять
судові рішення скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
Вказують, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно з
істотним порушенням кримінально-процесуального закону, на досудовому слідстві
до ОСОБА_1 застосовувалися незаконні методи, матеріали справи щодо нього
сфальшовано, а також було порушено право ОСОБА_1 на захист. Захисник та
засуджений вважають, що грабіж ОСОБА_1 не вчиняв, його злочинні дії щодо
потерпілого ОСОБА_15 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 КК
України, та з урахуванням даних про особу засудженого і конкретних обставин
справи, призначити йому більш м'яке покарання.

Крім
того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що цивільний позов у справі вирішено
неправильно, у справі є не скасована постанова органу дізнання про відмову в
порушенні кримінальної справи за фактом крадіжки у ОСОБА_8, а також, що
апеляційний суд не розглянув усі доводи прокурора, зокрема, про призначення
засудженим більш м'якого покарання.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи скарг засудженого та його захисника,
колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Як убачається зі справи, ОСОБА_1 у судовому
засіданні визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Суд першої
інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.299 КПК України визнав за недоцільне
досліджувати докази, оскільки фактичні обставини справи та розміри цивільних
позовів ніким не оспорювались, у тому числі й засудженим ОСОБА_1 У зв'язку із цим
засудженому було роз'яснено наслідки такого розгляду справи і він усвідомлював
процесуальні наслідки цього рішення - позбавлення його права оспорювати
фактичні обставини справи та розмір цивільного позову, про що свідчать його
розписка та відповідний запис у протоколі судового засідання (т.8 а/с.348, 359
(зворот).

Таким чином, суд касаційної інстанції
позбавлений можливості перевірити висновки суду першої інстанції щодо фактичних
обставин справи та розмірів заявлених позовів про відшкодування матеріальної
шкоди, докази щодо яких відповідно до вимог ч.3 ст.299 КПК України не
досліджувались.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника
про застосування до засудженого працівниками міліції незаконних методів, а
також щодо фальшування матеріалів справи проти ОСОБА_1 були предметом
перевірки, і не знайшли підтвердження у справі.

Твердження ОСОБА_1 та захисника про
те, що у справі є нескасована постанова органу дізнання про відмову в порушенні
кримінальної справи за фактом крадіжки у потерпілої ОСОБА_8, є безпідставним
(т.4 а/с 58).

Правильність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190,
ч.2 ст.187 та ч.3 ст.186 КК України сумніву не викликає.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд
урахував усі обставини справи, дані про
особу засудженого, і, належним чином обгрунтував своє рішення щодо призначення
винному покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім.
Підстав для пом'якшення покарання чи застосування ст.69 КК України не знайдено.

Що стосується посилань ОСОБА_1 та його захисника
ОСОБА_2 на те, що було порушено право на захист засудженого, то
воно позбавлене підстав.

Крім того, суд апеляційної інстанції
розглянув справу за апеляціями засуджених, захисників та прокурора, перевірив
усі доводи їх апеляцій та дійшов обґрунтованого висновку про часткове
задоволення апеляцій засуджених і захисників, а також про задоволення апеляції
прокурора у повному обсязі. Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про порушення
апеляційним судом ст.377 КПК України, не можна визнати обґрунтованим.

Істотних порушень кримінально-процесуального
закону, у тому числі й в частині ознайомлення учасників процесу з матеріалами
справи, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

Підстав для задоволення касаційних
скарг засудженого та його захисника, а також для призначення справи до
касаційного розгляду з викликом осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, не убачається.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційних скарг
засудженому ОСОБА_1 та його захиснику ОСОБА_2 - відмовити.

С у д д і:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В. Пошва Б.М.