Справа № 1 - 92/2008р.
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року
Снігурівський районний суд Миколаївської області

в
складі : головуючого - судді
Кішковської З.А.,

при секретарі
- Забаровській
С.А.,

за участю прокурора - Багдасарян А.Ю.,

захисника - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Снігурівка кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,
уродженця м.Берислав Херсонської області, українця, громадянина України,
невійськовозобов'язаного, з неповною середньою освітою, одруженого, утриманців
не маючого, не працюючого, місце реєстрації і проживання АДРЕСА_1 раніше не судимого

за ст.153 ч.3 КК
України,

В С Т А Н О В И В:

Приблизно в середині червня 2007 року, більш точно дату в
ході слідства не встановлено, підсудний ОСОБА_1. за місцем проживання в
АДРЕСА_1 в приміщенні сараю, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_2.,
ІНФОРМАЦІЯ_2року народження, в силу малолітства, умисно вчинив щодо нього
розпусні дії фізичного характеру, спрямовані
на розпалювання статевого інстинкту у потерпілого.

Крім того, аналогічні дії підсудний допустив стосовно потерпілого ОСОБА_2.
приблизно в середині липня і у вересні
2007 року ( більш точно дату встановити не виявилося можливим) у приміщенні
житлового будинку власного домоволодіння.

Приблизно у липні 2007 року, більш точно дату в ході слідства
не встановлено, на ділянці місцевості за с.Василівка Снігурівського району
Миколаївської області підсудний вчинив розпусні дії фізичного характеру
стосовно малолітнього ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_3року народження, маючи на меті
розпалювання статевого інстинкту потерпілого.

Крім того, 14 лютого 2008 року на території означеного
домоволодіння за місцем проживання у приміщенні господарської споруди підсудний
повторно вчинив аналогічні розпусні дії фізичного характеру стосовно
малолітнього ОСОБА_3..

У судовому
засіданні підсудний ОСОБА_1.
вину в скоєні злочину визнав частково та пояснив, що у малолітньому
віці іншими особами був змушений до орального контакту і надалі такі дії чинив
за звичкою без задоволення своєї статевої пристрасті, у тому числі і стосовно
потерпілих по справі. Однак при цьому не застосовував до них насильство,
погроз, а лише вмовляння. Усвідомлював, що протиправні дії чинить щодо
малолітніх осіб, які не в повній мірі усвідомлюють їх значення.

Незважаючи на часткове визнання вини підсудним, його вина у
вчиненні злочину підтверджується
слідуючими зібраними та дослідженими судом доказами :

- показаннями потерпілого ОСОБА_2., який показав, що підсудного відвідував зі старшим братом за
місцем проживання першого. Тричі влітку та восени 2007 року ОСОБА_1. проти його волі чинив розпусні дії, про що
матері не повідомляв, бо побоювався як старшого за себе.

- показаннями потерпілого ОСОБА_3. про те, що товаришував з
ОСОБА_5., який проживає у сім»ї підсудного, тому часто бував у їх будинку. У
літку 2007 року за с.Василівка випадково зустрів підсудного, який завів його у
поле соняшника, посадив на землю, частково роздяг і проти його волі чинив
розпусні дії протягом двох-трьох хвилин. Зважив на попередження підсудного про
вчинене нікому не розповідав, бо попередньо знав, що ОСОБА_1. страждає на якесь
психічне захворювання. Такі ж дії підсудний допустив щодо нього повторно 14
лютого 2008 року у сараї домоволодіння, де останній проживав і де він
(потерпілий) знаходився за власного бажання. Згоди на вчинення щодо нього
розпусних дій не давав, однак і активного опору не чинив, побоюючись можливого
застосування фізичної сили. За дві-три хвилини ОСОБА_1. свої дії припинив. При
виході з сараю їх побачив ОСОБА_6., який зателефонував батькам.

- показаннями свідка ОСОБА_6. про те, що 14 лютого 2008 року,
знаходячись на подвір»ї домоволодіння ОСОБА_1., побачив як підсудний з ОСОБА_7.
вийшли з сараю і зніяковіли через те, що їх побачила стороння особа. ОСОБА_7.
наляканим не був, слідів побоїв не мав, за допомогою чи захистом не звертався.
Маючи підозру, бо за чутками підсудний неодноразово чинив розпусні дії з
особами чоловічої статті, став з»ясовувати про їх ( підсудного та потерпілого)
дії. На категоричні запирання обох, зателефонував батькам малолітнього.

- показаннями свідка ОСОБА_8., який підтвердив, що протягом
останніх двох років підсудний неодноразово звертався до нього з проханням
задоволення статевої пристрасті свідка оральним контактом, на що погоджувався.
Підсудний статевої пристрасті не задовольняв. Свідку відомо, що останній звертався
з подібними проханнями і до інших осіб, у тому числі і неповнолітніх мешканців
села. За відмови, дій на примушення не чинив. Потерпілі ОСОБА_9. і ОСОБА_3.
розповідали йому про розпусні дії ОСОБА_1., однак про застосування при цьому до
них насильства не повідомляли. У його свідченням на попередньому слідстві, про
це зазначив сам слідчий.

- показаннями свідка ОСОБА_10., пояснившого, що підсудний
звертався і до нього з проханням про дозвіл на вчинення дій на задоволення його
(свідка) статевої пристрасті, на що відмовив. Декілька разів бачив як ОСОБА_1.
чинив такі дії щодо його двоюрідного брата ОСОБА_2., про що повідомляв старшого
брата останнього та свою матір ОСОБА_11., яка при допиті у якості свідка це
підтвердила.

- показаннями свідка ОСОБА_7., про те, що неодноразово чув
про «не типовість» поведінки підсудного. З цього приводу неодноразово
попереджав сина ОСОБА_3. про недопустимість спілкування зі ОСОБА_1. і забороняв
таке, на що той не зважав. Достатньо дії сина не контролював і він продовжував
бувати у будинку за місце проживання підсудного. 14 лютого 2008 року йому
зателефонував ОСОБА_6. та повідомив, що «застав» підсудного і ОСОБА_3. удвох.
Коли приїхали для з»ясування обставин, підсудний зізнався у вчиненні розпусних
дій. На підставі означеного звернулися з заявою до райвідділку міліції.

Згідно висновків амбулаторних судових психолого-психіатричних
експертиз стосовно потерпілих а.с.76-82, 94-99, ОСОБА_9. та ОСОБА_3.
психічними захворюваннями та розладами не страждають і не мають таких
індивідуальних особливостей, які б утруднювали та видозмінювали їх можливості правильно сприймати події, що
відбувалися, запам»ятовувати їх, аналізувати та відтворювати. У малолітніх не
виявлено нестандартних особливостей, які б перешкоджали давати адекватні показання. Вони не мають
підвищеної схильності до фантазування,
відхилень у сприйнятті і розумінні явищ.
У силу малолітнього віку не могли у повній мірі розуміти характеру і значення протиправних
дій, вчинених проти них та активно опиратися.

За висновком судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_1., підсудний хронічними психічними захворюваннями не
страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості з порушеннями поведінки.
У момент вчинення злочину міг розуміти свої дії і керувати ними.

Дослідивши докази, суд вважає, що дії
підсудного належить кваліфікувати за
ст.156 ч.2 КК України - як
вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи. Кваліфікація дій досудовим
слідством за ст.153 ч.3 КК України не знайшла свого підтвердження, бо у ході
судового слідства не встановлено умислу підсудного на насильницьке задоволення
власної статевої пристрасті неприродним способом, в тому з застосуванням погроз і фізичного насильства.

Призначаючи покарання,
суд враховує на ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої
тяжкості, обставини справи, за яких було вчинено злочин, дані про особу
підсудного, який характеризується
посередньо, відсутність пом”якшуючих покарання обставин і вважає, що
виправлення підсудного можливе лише із ізоляцією від суспільства.

Керуючись ст.ст.323,324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.156 ч.2
України та призначити покарання у
вигляді трьох років позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Міру запобіжного
заходу засудженому залишити попередню -
тримання під вартою.

Міру покарання
рахувати з 15 лютого 2008 року.

На вирок
може бути подано апеляцію до
Миколаївського апеляційного суду через
місцевий суд протягом 15-ти діб з
моменту проголошення, засудженими з
моменту вручення копії вироку.

Головуючий