Справа № 690/71/26
Провадження № 1-кп/690/79/26
У Х В А Л А

про продовження строку запобіжного заходу

23 лютого 2026 року м. Багачеве

Багачевський міський суд Черкаської області

в складі : головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

під час закритого судового засідання в режимі відеконференції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001201 від 08 жовтня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

законних представників ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

захисників ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

потерпілого ОСОБА_17

представника ювенальної превенції ОСОБА_18

представника органу опіки ОСОБА_13

в с т а н о в и в:

в провадженні Багачевського міського суду Черкаської області на розгляді знаходиться кримінальне провадженні № 0001201 від 08.10.2025, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_8 терміном на 60 діб, без визначення застави, враховуючи характеристику осіб, тяжкість та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких їх обвинувачують, а також враховуючи те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та належної процесуальної поведінки.

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та їх захисників, які заперечують про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просять обрати більш м`який запобіжний захід, заслухавши інших учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що судове провадження не завершене до спливу вказаного строку, судом у відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження тримання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_8 під вартою.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачуються; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 162 та ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, незаконне проникнення до житла, вчинене за попередньою змовою групою осіб та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинені групою осіб; обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст.263 КК України, а саме: незаконне проникнення до житла, вчинене за попередньою змовою групою осіб, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинені групою осіб та носіння, зберігання та придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Виходячи із зазначеного, суд також вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду: ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 4 ст. 296 КК України, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років). Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні: при встановленні наявності цього ризику суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Ризик впливу на свідків та потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 також обумовлюється можливим використанням обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_8 обізнаності про осіб, які є свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, з метою підбурювання їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання показань, які суперечитимуть зібраним у справі. Крім того, одним із потерпілих у кримінальному провадженні є рідний брат ОСОБА_3 . ОСОБА_17 , щодо якого було вчинено кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України незаконне позбавленя волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не завершений, а свідки сторони обвинувачення та потерпілі відповідно не допитувались судом безпосередньо, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинуваченого, такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від дачі показань у суді.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується і тим, що обвинувачений ОСОБА_3 вже обвинувачується у кримінальному провадженні №0000353 від 18.08.2025 за ч. 1 ст. 296 КК України, розгляд якого здійснюється Звенигородським районним судом Черкаської області у справі 694/3155/25 та наразі обвинувачується у вчиненні інших умисних кримінальних правопорушень, серед яких й направлені проти громадського порядку та моральності, що вказує на те, що ОСОБА_3 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд враховує також, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_8 постійного джерела доходу не мають, вчинили умисні, тяжкі злочини, характеризуються негативно. Тому, залишаючись на волі, після вчинення умисного кримінального правопорушення проти громадського порядку та моральності, з високою ймовірністю, можуть продовжувати свою злочинну діяльність.

Наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявність обґрунтованого обвинувачення унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного засобу, та зважаючи на вказане раніше, забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків, можна лише шляхом продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом враховано також, що обвинувачені та їх захисники, будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів щодо застосування домашнього арешту суду не надали, як і документів, які б підтверджували наявність зареєстрованої або постійної адреси проживання обвинувачених, або заяв власників нерухомого майна з погодженням щодо постійного перебування обвинувачених за такою адресою. Відтак, на момент розгляду клопотання суд виходить з тих матеріалів та наданих доказів, які надані суду під час розгляду та містяться у справі.

Враховано також, що обвинувачені вчинили інкриміновані правопорушення в умовах воєнного стану на території України, використовуючи наи?більш несприятливии? для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищении? ступінь суспільноі? небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану.

Відповідно до рекомендацій, наданих Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 року №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Зазначена позиція попередньо висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року. А тому надані рекомендації суд також враховує при вирішенні даної справи.

В рішенні у справі «Лабіта проти Італії» Європейський суд з прав людини вказує, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Продовжуючи обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, де санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, кримінальні правопорушення у вчиненні яких вони обвинувачуються, вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти Української Держави та Українського Народу та спрямоване проти громадської безпеки.

Доводи захисників обвинувачених про можливість застосування до них іншого запобіжного заходу суд відхиляє, оскільки менш обтяжливі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам та дисциплінувати належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З огляду на викладене, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, із мотивів явної неповаги до суспільства, із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тому не визначає розмір застави у даному випадку.

Таким чином, суд вважає, що на даний час є всі підстави для продовження строку дії відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23.04.2026 включно, оскільки вказане забезпечить їх належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.

На підставі наведеного, керуючись ст. 31 ч.1, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити повністю.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, з подальшим утриманням в Черкаському слідчому ізоляторі, тобто до 23 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали суду для виконання надіслати до Черкаського слідчого ізолятору, а також невідкладно вручити прокурору та обвинуваченим.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Багачевський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 27 лютого 2026 року о 14 год. 00 хв..