Дата документу 09.02.2026 Справа № 332/3804/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3804/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/202/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 09 лютого 2026 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який офіційно не працює, не одружений, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк тривалістю в 1 (один) рік.

Згідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової технічної експертизи документів № СЕ-19/108-24/11488-ДД від 19 червня 2024 року в розмірі 3 029, 12 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_6 покарання:

- за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарни прокурор зазначає, що не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого та обставини вчинених кримінальних правопорушень (проступків), вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що судом першої інстанції ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень (проступків), призначено покарання, передбачене у санкції ч.1, ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі, однак порушено вимоги положень Загальної частини КК України.

Зазначає, що з матеріалів провадження та судового рішення убачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент винесення вироку виповнилось 65 років, тобто він досяг пенсійного віку.

Таким чином, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, допустив порушення приписів ст.61 КК України.

Також, вказує, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вважає за можливе призначити покарання у виді штрафу.

Згідно з вироком суду, на початку червня 2024 року, ОСОБА_6 , проходячи повз магазин «Продукти», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на автодорозі, знайшов пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У той момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на підроблення документу, а саме внесення до офіційного документу завідомо неправдивої інформації з метою його подальшого використання для отримання пільг.

У подальшому, на початку червня 2024 року, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , вклеїв у пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою фотокартку та поставив особистий підпис, тим самим ОСОБА_6 вчинив підроблення пенсійного посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права або звільняє від обов`язків, з метою подальшого його використання.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на незаконне використання підробленого документу, а саме пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розуміючи що дане посвідчення підроблене, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, почав використовувати його у власних цілях.

Так, 17 червня 2024 року, приблизно об 11 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у маршрутному автобусі «Богдан», сполучення «Приморське - Запоріжжя», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , на автодорозі Харків - Сімферополь, а саме біля с.Приморське Василівського району Запорізької області, діючи з прямим умислом, направленим на використання завідомо підробленого документа, пред`явив вищевказане посвідчення водію з метою пільгового проїзду, після того в ході перевірки транспортного засобу, відповідно до вимог ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», надав інспектору з РПП СПД № 1 відділення поліції № 1 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 підроблене пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке згідно з інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не видавалось, тим самим ОСОБА_6 використав завідомо підроблений документ.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 та ч.4 ст.358 КК України, а саме: підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яка надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем; використання завідомо підробленого документа.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, при цьому уточнив, що в апеляційній скарзі допущена технічна описка, так як не зазначено необхідність застосування ст.69 КК України, а тому просить призначити ОСОБА_6 покарання, про яке просив прокурор, але із застосуванням ст.69 КК України; захисника обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з урахуванням усних доповнень прокурора, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушеннях при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 та ч.4 ст.358 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, окрім іншого, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з оскаржуваним вироком, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (проступків), особу винного, який в силу ст.89 КК України є не судимим, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується фактично нейтрально.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Разом з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд хоч і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував вік обвинуваченого, те, що останній раніше не судимий, свою вину визнав та сприяв у встановленні істини у провадженні, а також не звернув уваги на положення ч.3 ст.61 КК України, відповідно до якої обмеження волі не застосовується в т.ч. до осіб, які досягли пенсійного віку.

Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення правопорушення та ухвалення вироку він досяг пенсійного віку.

Отже, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке до нього не може бути застосовано.

На викладене обґрунтовано звертає увагу прокурор в своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, досяг пенсійного віку, повністю визнав свою вину, розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінальних правопорушень (проступків), на думку колегії суддів, у розумінні положень ст.ст.66, 69 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В свою чергу, обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання, не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень, заявлених прокурором при апеляційному розгляді, про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.358 КК України можливе застосування положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому окарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, а також призначення покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.1 ст.358 КК України, із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4