ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Кривий Ріг

18.05.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.02.2026р., яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць.

Вирок суду першої інстанції оскаржено обвинуваченим, який в апеляційній скарзі не оскаржуючи фактичних обставини справи, доведеності його винуватості, кваліфікації інкримінованого правопорушення, не погодився із оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання через його суворість та прохав призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні не заявив, від захисника надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вирком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, який перебуває на посаді стрільця 2 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. 1,2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 22 вересня 2025 року приблизно о 20:00 годині, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 , який дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, та був незаконно відсутній на службі до 07.11.2025р.

07.11.2025р. о 16:30год. солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був встановлений працівниками ВП № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області (Амур-Нижньодніпровський район м. Дніпра), у зв`язку з чим злочин було припинено.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Вирок оскаржений обвинуваченим в частині призначення покарання, а саме призначення реального покарання у виді позбавлення волі, та змістом апеляційної скарги є прохання призначити покарання з випробуванням, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання керувався вимогами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Крім того суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання керувався вимогами ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше був судимий, неодружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебуває на посаді стрільця 2 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, згідно службової характеристики обвинувачений ОСОБА_6 характеризується задовільно, як тихий, спокійний але мало комунікабельний, згідно довідки ВЛК від 03.07.2025р. ОСОБА_6 18.06.2025р. видалено стороннє тіло (куля) з м`яких тканин лівого стегна, вогнепальна рана.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнав отримання ним вогнепального поранення внаслідок захисту Батьківщини та щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд першої інстанції врахувавши наведене вище, вважав необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 був раніше засуджений вироком Болградського районного суду Одеської області від 05.09.2024 за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

19.02.2025 засудженого ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі згідно ст. 81-1 КК України, умовно-достроково, для проходження військової служби за контрактом, невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі 4 роки 3 місяці 6 днів.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції вважав остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України, та за висновком суду першої інстанції таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції із таким рішенням суду першої інстанції погоджується та вважає, що висновки суду щодо призначеного обвинуваченому покарання відповідають вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про можливість призначення йому покарання з випробуванням із застосуванням вимог ст. 75 КК України, то суд апеляційної інстанції вважає їх неслушними з урахуванням наступного.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що з положень ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3ст. 78 КК України слідує, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це, як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Так, положеннями ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71,72цьогоКодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України,якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Згідно з приписами ч. 4ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20.08.2020р. у справі № 127/10266/19, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону для його зміни або скасування не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.02.2026р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.02.2026р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та на підставі ст. 71 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один місяць залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою у той самий строк з дня отримання ним копії ухвали суду апеляційної інстанції

Судді