ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/770/26 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні № 0000095 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 14 грудня 2023 року Кіровським районний судом міста Дніпра за ч. 1 ст. 296 КК України до 3 років обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 146 КК України увиді семи років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України, у виді восьми років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у вигляді десяти років позбавленні волі, із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2023 року, більш суворим покарання, призначеним за цим вироком, остаточно призначено покарання у вигляді десяти років позбавленні волі, із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

27 листопада 2025 року до апеляційного суду, разом із апеляційними скаргами надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшення розміру застави.

Обґрунтовуючи своє клопотання обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що в нього є постійне місце проживання, він не має наміру ухилятися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню.

Також вказує, на те, визначений щодо нього розмір застави є непомірним для нього.

Заслухавши учасників судового провадження, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, - ОСОБА_11 , які підтримали доводи і вимоги клопотання, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою, а згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду даного клопотання питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження.

Підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, була наявність ризиків переховування від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, а також наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_5 є раніше судимою особою.

Вирішуючи питання існування зазначених ризиків, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, які віднесені до категорії особливо тяжких, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

З огляду на викладене, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на стадії апеляційного перегляду вироку не зменшилися та не припинили існувати.

Апеляційний суд при цьому враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_5 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначений обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави в сумі 242 240 гривень, з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявність визначених ризиків, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та завданням кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не закінчено, колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому доводи останнього про необхідність зміни запобіжного заходу, не є слушними.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, як на це посилається останній в своєму клопотанні, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшення розміру застави таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 401, 403, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшення розміру застави, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4