ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/566/26 Справа № 190/1776/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відео конференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання .

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а не за час, що безпесередньо передує умовно-достроковому звільненню, з огляду на те, що заохочення засуджений ОСОБА_6 отримав не за весь час відбування покарання, суд вважає, що на даному етапі відбування покарання засуджений не довів своє виправлення, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 , зазнає позитивних змін.

Судом також зазначено, що сам по собі факт дотримання засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в колонії, є його обов`язком, і не може достатньо переконливо свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

З вказаним судовим рішенням не погодився засуджений та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційні скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що з самого початку строку відбування покарання доводить своє виправлення та бажає змінюватись, про що свідчить його щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, працевлаштування в установі, наявність 4 заохочень, наявність 1 стягнення, яке було погашено заохоченням, цивільний позов у справі відсутній, не конфліктний, бережно ставиться до майна установи та предметів, кінець строку покарання 18.07.2026 року.

Зазначає, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення та може заслуговувати на застосування умовно дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження:

Засуджений належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду до зали судового засідання не з`явився. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Прокурор належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду до зали судового засідання не з`явився. До початку судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак у зазначений час до судового засідання в режимі відеоконференції не під`єднався.

Суд апеляційної інстанції зазначає, якщо сторона, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, за наявності клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не забезпечує належних умов для прийняття участі у судовому засіданні, зокрема, не забезпечує участь у режимі відеоконференції з приміщень, які обладнані автономним джерелом живлення, вважається такою, що не прибула в судове засідання. Суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами ст. 405 КПК України, доходить висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності таких осіб.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з 22.07.2019 року по 16.11.2019 року відбував покарання в ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".

З 16.11.2019 року по 25.11.2023 року перебував на дільниці карантину діагностики та розподілу Державної установи " П`ятихатська виправна колонія (№122)".

З 25.11.2019 року ОСОБА_6 відбуває покарання на дільниці ресоціалізації ДУ «П`ятихатська виправна колонія №122».

З 06.09.2025 року переведений з ДУ «П`ятихатська виправна колонія №122» до ДУ « Солонянська виправна колонія № 21» де й надалі відбуває покарання.

Провину визнав, але не до кінця розуміє наслідки вчиненного кримінального правопорушення. За період відбування покарання в установі, засуджений не порушував вимоги встановленого порядку і умови відбування покарання та розпорядку дня установи. В установі працевлаштований робітником їдальні, роботу виконує вчасно, якісно та сумлінно, проявляє розумну ініціативу. Має достатньо навичок для отримання роботи після звільнення. Володіє середньо-спеціальною освітою за спеціальністю токар. За весь час відбування покарань 4 (чотири) рази заохочувався, за сумлінну поведінку та ставлення до праці (31.12.2020 року, 31.12.2021 року, 03.04.2023 року, 01.04.2024 року) та має 1(одне) стягнення (вилучено заборонений предмет) яке погашено у встановленому законом порядку. Дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, з адміністрацією установи тактовний та ввічливий. Виконавчі листи відсутні.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , який зроблено комісією ДУ "П`ятихатська виправна колонія №122" станом на 21.03.2024 року, - засуджений довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З матеріалів особової справи засудженого установлено, що останній неодноразово засуджений до покарання за вчинення кримінальних правопорушень до позбавлення волі. Зокрема, останній раз ОСОБА_6 засуджено за вчинення тяжкого злочину до 7 років позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_6 визнано 18.07.2019 року. Однак, починаючи з 2019 року засуджений мав лише 4 заохочення та 1 стягнення, яке погашене в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду заміни покарання характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ст. 81 КК України надають суду право, а не покладають на нього обов`язок щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання. Отже суд, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого враховує усі фактори, як відбутий строк покарання, так і поведінку засудженого під час відбування покарання та загалом особу засудженого, зокрема попередні судимості, що вказує на ймовірність його становлення на шлях виправлення.

Разом з цим, засуджений ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, на даний час, не довів того, що став на шлях виправлення та відповідно можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Сам по собі факт дотриманням засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в колонії не може достатньо переконливо свідчити про те що засуджений довів своє виправлення.

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, проте матеріали даного судового провадження не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналіз матеріалів даного судового провадження дає підстави вважати, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції, однак вони носять не постійний та не тривалий характер.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що заохочення засуджений ОСОБА_6 , отримав не за весь час відбування покарання, а за незначний час, що безпесередньо передував умовно-достроковому звільненню.

Отже у своїй сукупності дані щодо особи засудженого ОСОБА_6 не доводять, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки дані, що містяться в матеріалах провадження не можуть бути безумовною підставою для звільнення засудженого ОСОБА_6 , адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 , зазнає позитивних змін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання останнього, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі засудженого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: