У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у порядку ст. 82 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді штрафу або пробаційного нагляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт не погоджується з ухвалою суду першої інстанції. Зазначає, що з 03.11.2023 по теперішній час він утримується у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», де відбуває покарання. Необхідність утримання у СІЗО виникла у зв`язку із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження та необхідністю роз`яснення вироку в частині застосування додаткового покарання.

Вказує, що він уже відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі та став на шлях виправлення, засуджує свою протиправну поведінку. Просить врахувати, що він змушений був під час окупації м. Снігурівка залишатися поруч зі своїми батьками та сім`єю, він не став на бік ворога, а працював, забезпечуючи населення громади водопостачанням.

Зазначає, що згідно характеристики, наданої СІЗО, він режиму утримування не порушує, поважає працівників установи. Вказав, що він не має можливості довести своє прагнення до праці в умовах СІЗО, оскільки в установі немає виробничих потужностей, а для залучення до виконання господарських робіт допускається лише обмежена кількість засуджених.

Просить більш детально та об`єктивно дослідити дані про його особу та викладені ним доводи та прийняти законне рішення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, суд виходив з того, що це є правом, а не обов`язком суду. Факт відбуття засудженим більше половини строку покарання не є достатньою правовою підставою для безумовного застосування положень ст. 82 КК України до засудженого.

Суд ураховував, що факт перебування засудженого у слідчому ізоляторі зумовлений розглядом кримінального провадження та використанням права засудженого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження; період перебування у слідчому ізоляторі зараховано у строк відбування покарання. Суд також урахував характеристику засудженого, яка є позитивною. Водночас, з матеріалів особової справи вбачається, що до ОСОБА_6 10.01.2025 застосовано стягнення у виді догани за порушення режиму.

Той факт, що засуджений не порушує режиму утримання під час відбування покарання у виправній установі, дотримується ввічливості, тактовності, сумлінності, правил поведінки, на переконання суду першої інстанції, не дає виключних підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України, оскільки згідно ч. 1 ст. 9 КВК України вказані дії є обов`язками для виконання засудженим.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції не вбачав підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи засудженого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Статтею 6 КВК України, передбачено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє та професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, та не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України.

З цими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.08.2025 за ч. 5 ст. 111-1 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями в органах державної влади, місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах строком на 10 років, з конфіскацією частини належного йому майна. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 03.11.2023 по дату набрання вироком законної сили 19.09.2025 з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 перебуває у ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27.10.2025 на період ознайомлення з матеріалами кримінальної справи №485/521/24 (провадження № 1-кп/485/20/25).

Початок відбування строку покарання з 19.09.2025, кінець строку відбування покарання - 03.05.2026.

Згідно з характеристикою від 15.10.2025, ОСОБА_6 вимоги режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку не порушував, стягнень та заохочень не має. До зловживання алкоголем та споживання наркотичних речовин не схильний. На профілактичному обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, психічних відхилень та офіційних психіатричних діагнозів не має, в замісній підтримувальній терапії участі не брав. Потенційно може відрізнятися вольовими, лідерськими якостями. Провину в інкримінованому злочині (колабораційна діяльність, добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора) визнає, щиро розкаюється. З рідних має дружину та дітей. Має вищу освіту, володіє спеціальністю інженера будівельника. Стосунки з іншими ув`язненими намагається підтримувати рівні та спокійні, у створенні конфліктних ситуацій поміченим не був. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом отримання посилок та передач. До працівників слідчого ізолятору відноситься переважно адекватно.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яке відбуває покарання засуджений, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

На час розгляду клопотання відбута ОСОБА_6 частина покарання становить більше половини призначеного судом покарання, що надає право на звернення з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом з тим, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом, а не обов`язком суду. Факт відбуття засудженим більше половини строку покарання, не є достатньою правовою підставою для безумовного застосування положень ст. 82 КК України до засудженого.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував характеристику засудженого, яка є позитивною. Водночас, з матеріалів особової справи вбачається, щодо ОСОБА_6 10.01.2025 застосовано стягнення у виді догани за порушення режиму. Той факт, що засуджений під час відбування покарання у виправній установі, дотримується ввічливості, тактовності, сумлінності, правил поведінки, не дає виключних підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України, оскільки згідно ч. 1 ст. 9 КВК України вказані дії є обов`язковими для виконання засудженим.

На переконання колегії суддів, позитивна характеристика засудженого сама по собі не може бути достатньою підставою для заміни невідбутої частини строку покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

При прийнятті рішення суд першої інстанції, врахувавши дані про поведінку засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, відомості про тяжкість вчиненого ним злочину, дійшов правильного висновку, що він лише стає на шлях виправлення, проте, не довів своє виправлення в обсязі, достатньому для застосування положень ст. 82 КК України.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7