Провадження № 11-кп/824/3509/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, працюючого неофіційно комп`ютерним майстром, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , 29.08.2020, приблизно о 02 годині 30 хвилин, знаходився за адресою місця проживання - АДРЕСА_3 та, приблизно у той же час, ОСОБА_10 разом із подругою ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_12 , перебували поруч з будинком АДРЕСА_4 , вирішили піднятися до квартири № 17 , де проживав колишній хлопець ОСОБА_10 - ОСОБА_7 . Піднявшись до вищевказаного житла, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 підійшли до вхідних дверей квартири № 17 та почали дзвонити у дзвоник, а ОСОБА_12 у цей час, залишився чекати поруч на сходинковому майданчику. У цей же час, ОСОБА_7 , відчинивши вхідні двері та побачивши незнайомого йому раніше ОСОБА_12 поряд зі своєю колишньою дівчиною, обурився, у результаті чого, у них виник словесний конфлікт. У цей час, у ОСОБА_7 , який знаходився на сходинковому майданчику поруч із вхідними дверима до своєї квартири, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_12 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел та відчуваючи до ОСОБА_12 раптово виниклу особисту неприязнь, ОСОБА_7 дістав із кишені свого одягу ніж та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар ножем в область живота ОСОБА_12 , у результаті чого, спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота. У подальшому, ОСОБА_12 з отриманими внаслідок дії ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями госпіталізовано до КНП «КМКЛ ШМД», за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, де було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Згідно висновку експерта № 042-989-2021 від 09.08.2021 року, внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_12 отримав проникаюче колото-різане поранення живота, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Способом спричинення виявленого у ОСОБА_12 тілесного ушкодження є ударна дія твердого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_7 судом не обирався. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання. Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 4 420 гривень 72 копійки, моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень. Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичних експертиз в розмірі 3512 гривень 00 копійок. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючисьз вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, тривалістю 3 (три) роки.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання вважає таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Обвинувачений звертає увагу суду на те, що на стадії доповнень судового розгляду, ОСОБА_7 зазначив, що бажає доповнити свої показання, а саме те, що свою вину він визнає в повному обсязі, дійсно, діяв неправомірно та вибачився перед потерпілим, злочинний умисел у нього виник раптово і, усвідомлюючи свої дії, наніс ножем потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності і він їх не оспорює.

Також ОСОБА_7 після скоєння злочину викликав швидку допомогу та поліцію, послідовно на досудовому слідстві визнавав вину, висловив жаль з приводу скоєного, що свідчить про його каяття.

Крім того, зазначає, що відшкодував потерпілому, ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 59 800 грн.

Разом з цим, обвинувачений вважає призначене місцевим судом покарання занадто суворим, оскільки для ОСОБА_7 саме тривале та досудове слідство є покаранням за необдуманий вчинок у якому він щиро кається, у таких умовах йому було важко втриматися на роботі, виправдати довіру колективу, наразі для просування по кар`єрних сходах йому необхідно багато працювати.

Щодо особи обвинуваченого місцевим судом при визначені покарання у повній мірі не було враховано наступні обставини: до кримінальної відповідальності обвинувачений притягається вперше; є працевлаштованим комп`ютерним майстром; у лікаря нарколога не перебуває; повністю визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому; частково відшкодував матеріальну шкоду, що підтверджується платіжними квитанціями.

До того ж, наміру вчиняти іншого злочину ОСОБА_7 не має, а дане діяння, у якому його обвинувачують, не є характерним для його поведінки, а виключенням, що є помилкою молодості, яку він усвідомив у повній мірі.

Заслухавши доповідьсудді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, та дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - часткове відшкодування завданого збитку.

Колегія суддів звертає увагу на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_7 наніс цілеспрямований удар ножем в область живота потерпілого, у результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_14 покарання саме у виді 5 років позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегією суддів не встановлено.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, не виправдовують поведінки останнього та не впливають на можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність щирого каяття. З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнавав, і тільки зі сплином тривалого часу розгляду кримінального провадження судом, після дослідження усіх доказів у справі, ОСОБА_7 зазначив, що вину визнає.

Крім того, не встановлення такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, знайшло своє обгрунтоване мотивування в оскаржуваному судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , які, на його думку, свідчать про можливість застосування до останнього покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, зокрема те, що останній до кримінальної відповідальності раніше не притягався, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання. Доводи обвинуваченого про те, що він є особою молодого віку та працевлаштований комп`ютерним майстром, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення злочинів.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненому ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

На підставі наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4