ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 282/773/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/707/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.537-539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 за період відбування покарання не довів свого виправлення, як це зазначено в поданні ДУ «ПВК (№17), оскільки, беручи до уваги схильність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, які він вчиняв протягом тривалого періоду свого життя, а саме з 1995 року до 2022 року, неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, а також з іспитовим строком, проте покладені на нього обов`язки не виконував, надії на своє виправлення не виправдав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 30 грудня 2025 року виправлена описку, допущену у тексті ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року, та постановлено вважати правильною думку прокурора щодо подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , а саме: прокурор не заперечував проти задоволення подання, вважав за можливе його задовольнити.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання державної установи «Покровська виправна колонія (№17)» про його умовно-дострокове звільнення або направити матеріали справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи засудженого та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, зі змісту статей 50 та 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У статті 81 КК України зазначено, що особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

З матеріалів судового провадження та характеристики вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий:

1) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 05 грудня 1995 року за ч.2 ст.140 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20% від доходу;

2) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 23 грудня 1996 року за ч.3 ст.81, 44, 43 КК України до 2 років виправних робіт з конфіскацією майна та утримання 20%;

3) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2001 року за ч.2 ст.141 КК України до6 місяців арешту. Звільнений 10 серпня 2001 року по відбуттю строку покарання;

4) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 14 липня 2003 року за ч.3 ст.185, 69, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

5) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2004 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

6) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2004 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі. 27 червня 2007 року звільнений умовно-достроково на 5 місяців 25 днів;

7) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2008 року за ст.395 КК України до 5 місяців арешту. 30 квітня 2009 року звільнений по відбуттю покарання;

8) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 12 березня 2010 року за ч.1 ст.164, ст.75, ст.76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки;

9) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2011 року за ч.2 ст.164, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Ухвалою Бердичівського міського суду від 19 квітня 2013 року із застосуванням ст.82 КК України, замінено покарання на громадські роботи до 240 годин громадських робіт. 04 квітня 2014 року звільнений за відбуттям покарання;

10) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 08 травня 2015 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

11) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 08 липня 2015 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 21 березня 2018 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 24 дні;

12) вироком Любарського районного суду Житомирської області від 06 вересня 2022 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162, ст.395, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2024 року на підставі ЗУ №3886-ІХ від 18 липня 2024 року звільнено від покарання за ч.2 ст.185 КК України, вирок від 06 вересня 2022 року в частині призначеного покарання за ч.1 ст.162, ч.2 ст.186, ст.395, ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 КК України у виді 5 років позбавлення волі залишено без змін.

Початок строку 10 жовтня 2021 року, кінець строку 10 жовтня 2026 року. Станом на 29 січня 2026 року засуджений відбув 4 роки 3 місяці 19 днів від загального строку покарання. Невідбута частина покарання складає 8 місяців 11 днів.

З характеристики на засудженого від 29 січня 2026 року вбачається, що засуджений ОСОБА_8 з 11 жовтня 2021 року перебував у державній установі «Житомирська виправна колонія (№8)» де характеризувався посередньо, адміністрацією установи не заохочувався.

08 листопада 2022 року перебував в державній установі «Райківська виправна колонія №73)», де характеризувався посередньо, невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон не допускав, адміністрацією установи заохочувався 2 рази.

15 травня 2024 року перебував в державній установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон не допускав, адміністрацією установи не заохочувався.

31 травня 2024 року прибув до державної установи «Покровська виправна колонія (№17)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Невиконання покладених обов`язків та порушень встановлених заборон не допускав. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці адміністрацією установи заохочувався шість разів.

На заходи виховного впливу реагує позитивно. В індивідуальних бесідах висловлює тільки позитивні плани та наміри на подальше життя після звільнення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. До засуджених, які входять до складу ради колективу засуджених відноситься з повагою.

У відношенні з персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи. Під час відбування покарання на профілактичних обліках в установі не перебував.

У взаємовідношеннях з іншими засудженими не конфліктний, має позитивну спрямованість. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, як і ризик ймовірної небезпеки для суспільства.

Основним фактором ризику, який може впливати на поведінку засудженого є вживання алкоголю, проте на даний час засуджений впорався з жагою до вживання алкоголю, та має мотивацію мінімізувати вживання алкоголю після звільнення.

Крім того, форма вини за останнім вироком є умисел, а категорія кримінального правопорушення умисне корисливе-насильницьке кримінальне правопорушення. Мають місце обставини, які обтяжують покарання.

Поряд із цим, в минулому неодноразово був судимий. Вперше був притягнутий до кримінальної відповідальності у віці 29 років. Особою було порушено правила встановленого адміністративного нагляду. Після останнього відбування покарання провів на волі більше 2 років. Засуджений в сукупності провів в установах виконання покарань у виді позбавлення та обмеження волі за попередніми вироками понад 10 років. Правопорушення за останнім вироком було вчинено у віці 54 роки. Обставиною, яка обтяжує покарання за останнім вироком, є вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння. Процесуальні витрати за останнім вироком складають 3710 гривень 20 копійок, які засуджений погасив у повному обсязі.

Адміністрацією установи засуджений заохочувався 8 разів, а саме: 05 січня 2024 року, 05 квітня 2024 року, 04 жовтня 2024 року, 06 січня 2025 року, 04 квітня 2025 року, 04 липня 2025 року, 10 жовтня 2025 року, 08 січня 2026 року рішеннями дисциплінарної комісії оголошувались подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Стягнень не має.

Крім того, необхідно зазначити про те, що рішенням комісії установи від 21 червня 2023 року засудженому в застосуванні ст.100, 101 КВК України відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішенням комісії установи від 17 квітня 2024 року в застосуванні ст.82 КК України відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення. Рішенням комісії установи від 20 лютого 2025 року в застосуванні ст.81 КК України відмовлено, як особі, яка не довела своє виправлення.

Вказані відомості ніким не оспорюються та не спростовані під час апеляційного розгляду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого, у зв`язку з чим прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон й передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, а саме 12 разів. Більше того, засуджений неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та звільнявся умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчиняв нові умисні злочини, зокрема, проти власності, за які його було засуджено. А тому, на думку колегії суддів, у разі звільнення його умовно-достроково є висока вірогідність вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Тобто, застосування такого інституту звільнення від відбування покарання свідчить про його неефективність по відношенню до засудженого, який не бажає ставати на шлях виправлення.

Отже, аналіз матеріалів судового провадження дає підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки наявність 8 заохочень, які отримав засуджений за весь період відбування покарання, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є обов`язком засуджених, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Крім того, чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Апеляційний суд також враховує, що засуджений ОСОБА_8 був працевлаштований у державній установі «Покровська виправна колонія (№17)» з серпня 2025 року, тобто на час постановлення оскаржуваної ухвали засуджений працював в установі виконання покарань тільки 5 місяців, тобто зазначені обставини об`єктивно не можуть свідчити про те, що за таких короткий проміжок часу ОСОБА_8 своїм ставленням до праці довів своє виправлення.

Доводи сторони захисту про ненадання судом належної оцінки особі засудженого є безпідставними, оскільки суд першої інстанції оцінив всі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання виправної колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 .

Отже, оцінюючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за весь час відбування покарання засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці, не довів свого повного виправлення, про що свідчать відомості, які містяться в матеріалах судового провадження, а тому, незрозуміло якою буде його поведінка у разі умовно-дострокового звільнення. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_8 сформованої правослухняної поведінки та доведення свого виправлення.

При цьому, сам факт відбуття певної частини покарання, відшкодування за власною ініціативою процесуальних витрат, наявність заохочень за дотримання засудженим правил поведінки, факт працевлаштування засудженого, самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст. 81 КК України.

Ці відомості підлягають врахуванню у сукупності із відомостями, що характеризують особу засудженого в цілому, а також даними, що характеризують суспільну небезпечність вчиненого засудженим кримінальних правопорушень та їх тяжкість.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, а тому, з урахуванням доводів апеляційної скарги сторони захисту, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: