11.02.2026 Справа № 756/680/26
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/680/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2026 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002849 від 24.11.2025 за ознаками злочину, передбачених ч. 3 ст. 3692 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

Так, у клопотанні слідчий зазначає, що у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місце, але не пізніше 13.11.2025, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про дію воєнного стану та окремих обмежень на території України, пов`язаних з вторгненням російської федерації, зокрема із призовом військовозобов`язаних осіб до служби в Збройних силах України тощо, попередньо вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою вчинення умисного кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, поєднаного з вимаганням, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме - керівництвом військової частини, що дислокується у тилових районах, а саме у м. Києві та АДРЕСА_1 , щодо оформлення осіб для проходження військової служби, не пов`язаної з виконанням бойових завдань. Так, 13.11.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи намір працевлаштуватися на роботу з можливістю оформлення відстрочки від мобілізації, приблизно о 15:30 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_5 за номером мобільного телефону НОМЕР_1 , будучи обізнаним про можливість ОСОБА_5 сприяти у вирішенні таких питань. В ході телефонної розмови ОСОБА_5 реалізуючи попередньо сформований злочинний умисел, повідомив ОСОБА_6 , що за грошову винагороду може організувати працевлаштування на підприємстві з можливістю бронювання від мобілізації, а також оформлення проходження військової служби у тиловій військовій частині без залучення до виконання бойових завдань. При цьому ОСОБА_5 висунув вимогу щодо надання неправомірної вигоди в загальній сумі 12 000 доларів США, з яких 7 000 доларів США - авансом, та 5 000 доларів США - після початку проходження військової служби у тиловій військовій частині, чим фактично поєднав обіцянку впливу з вимаганням неправомірної вигоди.

Обгрунтовуючи вимоги клопотання слідчий посилається на те, що 16.12.2025 о 16:05 під час особистої зустрічі за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 знову підтвердив реальність свого впливу, повідомивши, що може організувати проходження служби ОСОБА_6 у військовій частині, розташованій у АДРЕСА_1 , із запевненням про відсутність участі у бойових діях, та повторно висунув вимогу щодо передачі 7 000 доларів США в якості передплати. 10.01.2026 у ході телефонної розмови ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що питанням оформлення служби у військовій частині м. Бровари буде займатися заступник командира відповідної військової частини, тим самим створив у ОСОБА_6 уявлення про наявність реального впливу на службових осіб військової частини. 14.01.2026 приблизно о 10:50 ОСОБА_5 , діючи на виконання спільного злочинного наміру, зустрівся із ОСОБА_6 поблизу автомобільної заправної станції «OKKO» за адресою: м. Київ, просп. Романа Шухевича, 32, та на реалізацію свого злочинного наміру направленого на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 7 000 доларів США, зазначивши, що після передачі коштів невстановленій досудовим розслідування особі, уповноваженій на виконання функцій держави, яка може здійснити оформлення проходження служби в тиловій військовій частині, повідомить ОСОБА_6 про подальші необхідні дії. За таких обставин, ОСОБА_5 , отримавши неправомірну вигоду, підтвердив реальність та спроможність свого впливу на відповідних осіб, вчинену за попередньою змовою групою осіб, та створив уяву перед ОСОБА_6 про можливість доведення свого умислу до кінця, після чого одразу був затриманий в порядку ст. 208 КПК України працівниками правоохоронних органів.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначає, що 14.01.2026 поблизу АЗС «ОККО» за адресою: м. Київ, просп. Романа Шухевича, 32, слідчим Оболонського УП ГУНП у м. Києві в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проведено особистий обшук останнього на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, за результатами якого виявлено та вилучено, серед іншого: мобільний телефон «Huawei P smart 2» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з встановленою сім-карткою НОМЕР_1 , який в поміщено до сейф-пакету №RIC2053879; мобільний телефон «iPhone 11 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з встановленою сім-карткою НОМЕР_6 , який в поміщено до сейф-пакету №7023624, та шкіряну сумку чорного кольору, яку поміщено до сейф-пакету №PSP3219199.

14.01.2026 постановою слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002849 від 24.11.2025.

З огляду на викладене, на переконання слідчого, з урахуванням того, що вказаний предмет визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні внаслідок його відповідності критеріям, визначеним статтями 98, 167, 170 КПК України, натомість незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду існують достатні підстави для накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_8 , в якій останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у формі та спосіб, передбачений ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002849 від 24.11.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 3692 КК України.

14.01.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 3692 КК України.

14.01.2026 речі, вилучені в ході здійснення обшуку затриманої особи - підозрюваного ОСОБА_5 , постановою слідчого визнано речовим доказом.

Відповідно до поштового штампу на конверті, 15.01.2026 слідчий Оболонського УП ГУНП у м. Києві звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, відчуження та розпорядження майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право підозрюваного на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого у кримінальному провадженні - слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0002849 від 24.11.2025, вилучені 14.01.2026 в ході здійснення обшуку затриманої особи - підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- мобільний телефон «Huawei P smart 2» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з встановленою сім-карткою НОМЕР_1 ; мобільний телефон «iPhone 11 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з встановленою сім-карткою НОМЕР_6 , та шкіряну сумку чорного кольору, що належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заборонити користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1