Справа № 303/8051/25
Провадження № 1-кс/303/76/26
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

м. Мукачево 10 березня 2026 року

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 21.11.2025 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025 №0000911, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

У С Т А Н О В И В:

До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 21.11.2025 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025 №0000911, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Скарга мотивована тим, що 21.11.2025 слідча Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатської області ОСОБА_5 відвідала місце проживання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) та прекрасно знаючи, що ОСОБА_4 не володіє державною мовою, не забезпечила останній захисника вручила повідомлення про підозру, в якому вказується, що гр. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 332 ч. 3 КК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: 4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

А цей факт ще був встановлений 17.06.2025 року тоді коли правоохоронні органи в т.ч. слідча ОСОБА_5 провела/провели невідкладний обшук та /або огляд без ухвали слідчого судді. В той час гр. ОСОБА_4 на російській мові просила слідчу забезпечити їй перекладача та захисника. Це видно на відеозаписі, який є невід`ємною частиною протоколу проведення обшуку від 17.06.2025 року, який наявний у органу досудового розслідування. Вищенаведене свідчить про незаконність дій органу досудового розслідування, а саме порушена процедура вручення повідомлення про підозру та грубо порушено право на захист ОСОБА_4 , що тягне за собою незаконність цих дій.

ОСОБА_4 не володіє українською мовою, відноситься до представників національних меншин, живе в румунському селі, українську мову не вивчала та є румункою. Школу закінчувала з румунськомовним навчанням. Але на її звернення/клопотання щодо забезпечення захисника та перекладача слідча ОСОБА_5 не реагувала.

Вказує, що підозрою погодитись не можна, оскільки ОСОБА_4 не причетна до кримінального правопорушення взагалі. Їй вручена підозра за те, що на прохання чоловіка вона поїхала на солені озера в смт. Солотвино й отримала гроші для передачі їх іншій особі. Вона виконала функцію прийомо-здатчика, а за це її підозрюють у переправленні особи через державний кордон. Вона ні з ким не контактувала, ні з ким не знайома, на давала нікому ніякі поради, вказівки і т.д.

Крім того, повідомлення про підозру від 21.11.2025, було вручено поза межами строку досудового розслідування, тобто є незаконним, а строк досудового розслідування вже минув. Так, ОСОБА_4 була фактично затримана 17.06.2025 близько 15.00 16.00 год в ході проведення несанкціонованого обшуку за адресою Тячівський р-н, смт. Солотвино, по вул. Спортивна у приміщенні магазину «Grand Style». Спочатку правоохоронні органи підійшли до неї, її дочки (яка торгувала в даному магазині) та її племиниці, після чого в них були вилучені їхні мобільні телефони, а з каси магазину кошти, що належали дочці ОСОБА_4 . Паралельно їх усно почали розпитувати про незаконне переправлення осіб через кордон. Фактично затриманні повідомляли, що вони не розуміють українську мову і що їм потрібний адвокат, однак їм в цьому було відмовлено.

Потім їй повідомили, що потрібно їхати до них додому для проведення обшуку. ОСОБА_4 змушена була підкорятися їх вимогам, їй повідомили, щоб вона їхала разом із працівниками правоохоронних органів в машині.

Однак, так і ніхто не склав протоколу затримання ОСОБА_4 , хоча вона близько із 15.00 по 20.00 год 17.06.2025 була затриманою. Оскільки, із ОСОБА_4 поводилися фактично як із затриманою (вилучили її мобільний телефон, обмежили її рух та свободу, проводили обшуки у її володінні, відбирали усні пояснення, а згодом і письмові пояснення), то щодо неї строк досудового розслідування розпочався із 17.06.2025, хоча офіційно її не затримували, а тільки фактично.

Зазначає, що повідомлення про підозру від 21.11.2025 є не конкретним, зокрема, в ньому чітко не зазначений час вчинення кримінального правопорушення, в чому саме виразилися протиправні діяння гр. ОСОБА_4 , чи мала ОСОБА_4 намір вчиняти кримінальне правопорушення. Навіть й досудове розслідування всупереч ч.1 статті 218 КПК України здійснювалося слідчим органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого не знаходиться місце нібито вчинення кримінального правопорушення.

У даній ситуації кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України (незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод вчинені організованою групою або вчинені з корисливих мотивів) - є помилковою. В її діях взагалі відсутній склад злочину. У гр. ОСОБА_4 при її не задокументованому затриманні не було знайдено жодні «корисливі мотиви» - грошові кошти.

Диспозиція статті 332 КК України містить ряд дій, за які особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності, серед яких є як незаконне переправлення осіб через державний кордон України, так і сприяння його вчиненню наданням засобів.

Викладена в повідомленні про підозру кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України, є суперечливою, оскільки викладені слідчою ОСОБА_5 та погоджені прокурором ОСОБА_6 , фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання чітко вказують, що по-перше, ОСОБА_4 не вчиняла жодних дій, для здійснення незаконного переправлення осіб через державний кордон України. По друге, ОСОБА_4 нікому не сприяла в незаконному переправленні осіб через державний кордон України не надавала засоби для перетину державного кордону, не давала жодні вказівки та/або поради нікому.

Вищевказане свідчить, що ні прокурор, ні орган досудового розслідування, який як того вимагає ч. 2 ст. 9 КПК України, не забезпечили всебічність, неупередженість та повноту дослідження обставин кримінального правопорушення, що може суттєво вплинути на майбутнє рішення у кримінальному провадженні та використання сукупності доказів, які обґрунтовують ці висновки.

Просив скасувати повідомлення про підозру від 21.11.2025, пред`явлене ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000911, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 серпня 2025 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. ОСОБА_3 подав заяву, у якій зазначив, що не може взяти участь у даній через обставини, які не залежать від його волі та на які він не може вплинути. Разом з тим, жодних мотивів щодо обґрунтування обставин, які перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні не навів, також не заявив клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим суд визнає неповажними причини неявки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання та з урахуванням неодноразових відкладень судових засідань, вважає за можливе провести судовий розгляд у їх відсутності на підставі наявних матеріалів.

Прокурор ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, просив відмовити у задоволенні такої.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

В провадженні СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0000911 від 13.08.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21 листопада 2025 року ОСОБА_4 в межах кримінального провадження за №0000911, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами та вказівками, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27 лютого 1980 року, скарга № 6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15 липня 1982 року, скарга № 8130/78) Європейський суд з прав людини констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію Європейський суд з прав людини у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Як закріплено в ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Таким чином, підставою оскарження повідомлення про підозру може бути порушення вищевказаних процесуальних норм.

Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до положень ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Відповідно до змісту ст. 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Контекстний аналіз наведених положень у зіставленні з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватися слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Слідчий суддя при розгляді даної категорії скарг повинен перевіряти дотримання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, встановленню винуватості особи у його вчиненні, та наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Таким чином, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини 1 статті 276 КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Скаржник у поданій скарзі та у судовому засіданні посилалася на відсутність достатніх доказів для повідомлення про підозру, її необґрунтованість. Доводи захисника стосуються питань доведеності вини, допустимості та оцінки доказів, наявності складу кримінального правопорушення в діянні підозрюваної, однак з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді даної скарги. При розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» для цілей повідомлення про підозру.

Суд під час розгляду кримінального провадження по суті повинен оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Слідчий суддя також зазначає, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011)), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Слідчий суддя вважає, що зібрані в даному кримінальному провадженні, на момент повідомлення про підозру докази та їх сукупність відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», який закріплений в пункті 3 частини 1 статті 276 КПК України, свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що оцінка доказів, зібраних на стадії досудового розслідування щодо їх допустимості не проводиться, а здійснюється відповідно до ч. 1 ст.89 КПК України судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Також, слід наголосити, що відповідно до ч.1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б викликали сумніви щодо законності повідомлення про підозру чи спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя доходить висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а доводи заявника є такими, що не тягнуть за собою скасування повідомлення про підозру, а відтак, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 24, 42, 277, 278, 303, 309, 368, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру від 21.11.2025 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025 №0000911, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Слідчий суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_7