єдиний унікальний номер справи 531/2595/25
номер провадження 1-кп/531/38/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка обвинувальний акт кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Голобородьківське Карлівського району Полтавської області, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, не депутат, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2025, близько 00.30 год., ОСОБА_4 , перебував на пасажирському сидінні в салоні автомобіля ВАЗ 2170, сірого кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , та рухалися по вулиці Полтавський шлях в напрямку вулиці Радевича в м. Карлівка Полтавського району Полтавської області. Поблизу магазину «ТА-ДА», що знаходиться за адресою: вул. Полтавський шлях, буд. 48 в м. Карлівка Полтавського району Полтавської області, перед вище вказаними особами виїхав автомобіль, марки ВАЗ 2106, під керуванням ОСОБА_5 , на пасажирському сидінні якого перебував ОСОБА_6 , при цьому з вказаної автівки, у якій були відчинені вікна, гучно лунала музика. З метою зробити зауваження стосовно гучності музики, водій автомобіля ВАЗ 2170 ОСОБА_8 розпочав дальнім світлом фар блимати, чим намагався зупинити водія автомобіля марки ВАЗ 2106. В подальшому водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_5 на перехресті повернув праворуч та попрямував в напрямку вулиці Радевича, де зупинився біля будинку № 2. В цей момент ОСОБА_8 став на автомобілі паралельно автомобілю ВАЗ 2106. ОСОБА_4 , який знаходився на пасажирському сидінні, відкрив повністю пасажирське вікно та зробив усне зауваження у бік осіб, які перебували в салоні автомобіля ВАЗ 2106. Після висловлювань ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вирішив відреагувати, вийшов з салону автомобіля та підійшов до відчиненого пасажирського вікна автомобіля ВАЗ 2170, де знаходився ОСОБА_4 та почав висловлюватися до нього, в результаті чого між ними виникла сварка.

В подальшому ОСОБА_6 відкрив передні пасажирські двері автомобіля ВАЗ 2170, де знаходився ОСОБА_4 . Після цього, близько 00.40 год., у ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , Так ОСОБА_4 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з лівої сторони схопив ОСОБА_6 правою рукою за шию та почав силою здавлювати, після чого схопив силою за праве передпліччя. ОСОБА_4 , продовжуючи свій єдиний протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, кулаком правої та лівої руки наніс останньому два удари в область обличчя. В результаті завданих ударів, ОСОБА_6 не втримав рівновагу та впав на землю обличчям донизу. ОСОБА_4 , продовжуючи свій протиправний умисел, підійшовши до ОСОБА_6 ближче та наніс по одному удару правою ногою у взутті в область обличчя та потилиці останнього.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта від 04.09.2025, отримав тілесні ушкодження у вигляді:

а) закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, смугастого садка в потиличній ділянці голови, по синцю в лобно-скроневій ділянці голови ліворуч, на рівні кута нижньої щелепи ліворуч, побіля правого та лівого ока, які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» тільки в сукупності кваліфікуються як ЛЕГКІ ТІЛЕСНІ УШКОДЖЕННЯ. ЩО СПРИЧИНИЛИ КОРОТКОЧАСНИЙ РОЗЛАД ЗДОРОВ`Я (пункт 2.3.3. Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року);

б) смугастий синець на передне-лівій поверхні шиї ліворуч, синець на ліктьовій поверхні правого передпліччя в середній третині, які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» як в сумі так і окремо кваліфікуються як ЛЕГКІ ТІЛЕСНІ УШКОДЖЕННЯ (пункт 2.3.5. Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 19.07.2025, близько 00.30 год., ОСОБА_4 , перебував на пасажирському сидінні в салоні автомобіля ВАЗ 2170, сірого кольору, за кермом якого знаходився ОСОБА_8 , та рухалися по вулиці Полтавський шлях в напрямку вулиці Радевича в м. Карлівка Полтавського району Полтавської області. Поблизу магазину «ТА-ДА», що знаходиться за адресою: вул. Полтавський шлях, буд. 48 в м. Карлівка Полтавського району Полтавської області, перед вище вказаними особами виїхав автомобіль, марки ВАЗ 2106, під керуванням ОСОБА_5 , на пасажирському сидінні якого перебував ОСОБА_6 , при цьому з вказаної автівки у якій були відчинені вікна, гучно лунала музика. З метою зробити зауваження стосовно гучності музики, водій автомобіля ВАЗ 2170 ОСОБА_8 розпочав дальнім світлом фар блимати чим намагався зупинити водія автомобіля марки ВАЗ 2106. В подальшому водій автомобіля ВАЗ 2106 гр. ОСОБА_5 , на перехресті повернув праворуч та попрямував в напрямку вулиці Радевича, де зупинився біля будинку № 2. В цей момент ОСОБА_8 став на автомобілі паралельно автомобілю ВАЗ 2106. ОСОБА_4 , який знаходився на пасажирському сидінні, відкрив повністю пасажирське вікно та зробив усне зауваження у бік осіб, які перебували в салоні автомобіля ВАЗ 2106. Після висловлювань ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вирішив відреагувати, вийшов з салону автомобіля та підійшов до відчиненого пасажирського вікна автомобіля ВАЗ 2170, де знаходився ОСОБА_4 та почав висловлюватися до нього, в результаті чого між ними виникла сварка, яка переросла в бійку.

ОСОБА_5 , близько 00.45 год., вийшовши з-за керма власного автомобіля марки ВАЗ 2106, з метою припинити бійку підійшов до ОСОБА_6 , поруч з яким знаходився ОСОБА_4 , та в цей момент ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область обличчя.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта від 23.07.2025, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синця (гематоми) побіля лівого ока, які згідно «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як ЛЕГКІ ТІЛЕСНІ УШКОДЖЕННЯ, ЩО СПРИЧИНИЛИ КОРОТКОЧАСНИЙ РОЗЛАД ЗДОРОВ`Я (пункт 2.3.3. Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В рамках кримінального провадження представником потерпілого ОСОБА_6 , - адвокатом ОСОБА_7 , подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , матеріальної шкоди в розмірі 398244,00 грн., в тому числі 25500,00 процесуальних виплат, 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також 100 000,00 грн. моральної шкоди.

В рамках кримінального провадження представником потерпілого ОСОБА_5 , - адвокатом ОСОБА_7 , подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , матеріальної шкоди в розмірі 35326,63 грн., в тому числі 12000,00 процесуальних виплат, 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а також 50 000,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , позовні вимоги та свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав в повному обсязі та повністю підтвердив час, обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення. У скоєному щиро розкаявся.

Прокурор просив визнати ОСОБА_4 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, що складає 1700 гривень 00 копійок. Судові витрати відсутні.

Потерпілі та їх представник підтримали позицію прокурора щодо призначення покарання та просили задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_4 , не заперечував проти призначення покарання, зазначеного прокурором.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень кваліфіковане правильно, вину повністю доведеною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як обставини, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання, згідно 67 КК України, не встановлено.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне:

ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий. За місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , є проступком.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: його вік, соціальне становище, відсутність даних перебування на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра, характеристику обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Під час судового розгляду, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наслідки суспільно-небезпечних діянь, відсутність намірів уникнути кримінальної відповідальності, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання в межах санкції: ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Положенням статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1187, пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, неможливо відшкодувати в повному обсязі, адже не має точних критеріїв майнового виразу болю від втрати дитини, спокою.

Суд вважає факт завдання позивачам матеріальної та моральної шкоди внаслідок дій відповідача ОСОБА_4 доведеним, тому враховуючи позицію обвинуваченого, їх позовні вимоги мають бути задоволені в повному обсязі.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід не обирати.

Цивільні позови представника потерпілих про стягнення матеріальної та моральної задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 398244,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 35326,63 грн., та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Судові витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд, протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку, після його проголошення, негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1