Дата документу 26.02.2026 Справа № 334/731/26
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/731/26 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/476/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомаївка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що інші запобіжні заходи не є такими, що можуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник - адвокат ОСОБА_7 просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, страждає на ряд хронічних захворювань.

Зазначає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Крім того, зазначив про недоведеність ризиків та визнання обвинуваченим вини.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити.

Прокурор, будучи повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь у розгляді даного провадження не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, у даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують та не зменшились, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання за злочин.

Зокрема, ураховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, а також суворість можливого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

На переконання апеляційного суду, врахування тяжкості має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньою високим ступенем ймовірності її поведінку.

Крім того, у даному випадку, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження ризику переховування, оскільки, як встановлено з викладених обставин в обвинувальному акті, ОСОБА_6 ймовірно має зв`язки з представниками іноземної держави - держави агресора рф, якими він може скористатися для переховування.

На переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати, оскільки із матеріалів провадження слідує, що у даному кримінальному провадженні було проведено лише підготовче судове засідання, а отже свідки ще не допитані безпосередньо судом, у зв`язку із чим обвинувачений може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про заздалегідь розроблений план та відповідну підготовку обвинуваченого, які передували вчиненню злочинів, що вказує на здатність скоєння ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, надалі.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано, а долучену у судовому засіданні апеляційного суду виписку з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає не актуальною, адже вказаний документ датований 16 серпня 2023 року, тобто більше ніж два роки тому.

Крім того, доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків, відсутність судимостей та не перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, на даний час не свідчать про скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

На переконання колегії суддів, наведені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи не знайшли свого підтвердження та не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Разом з тим, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вийшов за межі передбаченого строку.

Так, постановляючи 4 лютого 2026 року ухвалу, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 5 квітня 2026 року, судом першої інстанції було перевищено двомісячний строк.

Зокрема, на переконання колегії суддів, строк оскаржуваної ухвали від 4 лютого 2026 року спливає 4 квітня 2026 року включно, у зв`язку з чим, встановлюючи до 5 квітня 2026 року строк дії запобіжного заходу, суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо обчислення строку дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині строку, на який продовжено запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 4 лютого 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2026 року включно, змінити в частині строку дії запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_6 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 4 квітня 2026 року включно.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4