ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/7449/26 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/571/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

-прокурора ОСОБА_8 ,

-підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі ваідеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2026 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_9 , 1979 року народження, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 15 днів, тобто до 29 квітня 2026 року, та визначено розмір застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, що становить 998 400 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби з 22 год. до 05 год. наступної доби, або визначити розмір застави у мінімальному розмірі, встановленому ч.5 ст.182 КПК України.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на відсутність обґрунтування стороною обвинувачення існування передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.

Наголошує, що у підозрюваного наявні хронічні захворювання серцево-судинної та дихальної системи, які потребують постійного медичного контролю та дотримання спеціального режиму, регулярного прийому лікарських засобів, а перебування в умовах СІЗО може створити реальну загрозу його життю та здоров`ю.

Вказує, що підозрюваний має неповнолітню дитину, належне лікування якої можливо лише за умови участі обох батьків, онкохвору дружину, яка є інвалідом ІІ групи, за якою доглядати може лише підозрюваний, та батьків похилого віку, які потребують його допомоги. Перебування під вартою підозрюваного позбавить його дитину основного опікуна та матеріальної підтримки, що створить ризик погіршення її стану здоров`я та розвитку.

Посилається на необґрунтованість підозри.

Зазначає про визначення підозрюваному завідомо непомірного розміру застави.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у виді застави, постановити нову ухвалу якою повністю задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 у виді тримання під вартою без визначення застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що слідчим суддею не в повній мірі враховані ризики, зазначені у клопотанні, а саме передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Наголошує, що відповідно до вимог ч.6 ст.176 КПК України, в даному кримінальному провадженні застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зазначає, що наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а альтернативний запобіжний захід у виді застави не забезпечить належного виконання ОСОБА_9 його процесуальних обов`язків.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисники та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисників, підозрюваного, прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, за яке останньому може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався слідчий суддя у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до пред`явленої підозри мало місце під час воєнного стану, який діє по всій території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а також того, що ОСОБА_9 підозрюється в кількох епізодах умисного перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в умовах воєнного, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також у збереженні життів громадян України, військовослужбовців та інших осіб, які перебувають в Україні.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, під час воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків та посилання сторони обвинувачення на неналежне їх врахування слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і спроби переховуватися від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду зважаючи на суворість можливого покарання.

Що стосується існування ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, то цей ризик знаходить своє підтвердження у тому, що підозрюваний може вдатись до таких дій прямо чи опосередковано, враховуючи наявність у нього зв`язків, які склались за період роботи в системі освіти.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, в даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про необґрунтованість підозри щодо ОСОБА_9 , колегія суддів вважає позбавленими підстав, оскільки аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень слідчого судді та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу та може бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції під час судового розгляду.

До того ж, сторона захисту наділена можливістю оскаржити пред`явлену підозру в окремому процесуальному порядку та у строки, передбачені чинним КПК України.

Крім того, стосовно обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання захисника на те, що підозрюваний має неповнолітню дитину, належне лікування якої можливо лише за умови участі обох батьків, онкохвору дружину, за якою доглядати може лише підозрюваний, та батьків похилого віку, які потребують його допомоги, - в даному випадку не можуть достатньо свідчити про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника про наявні у підозрюваного хронічні захворювання серцево-судинної та дихальної системи, які потребують постійного медичного контролю та дотримання спеціального режиму, регулярного прийому лікарських засобів, а перебування в умовах СІЗО може створити реальну загрозу його життю та здоров`ю, то колегія суддів сприймає їх критично, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження неможливості ОСОБА_9 , у зв`язку із захворюванням, знаходитись під вартою, а також відомостей про неможливість надання останньому належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не надано.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Щодо посилань захисника в апеляційній скарзі на те, що розмір застави є непомірним для обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абз.2 ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно положень ст.182 КПК України, сілідчий суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, визначив розмір застави для забезпеченням виконання обвинуваченим своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, а саме в розмірі 300 мінімумів для працездатних осіб (998 400 грн), що не може бути розціненим як занадто великий, враховуючи тяжкість та обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його особу та матеріальний стан, можливість забезпечення дотримання ним належної процесуальної поведінки.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Разом з тим, посилання прокурора на наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, визначення розміру застави відноситься до дискреційних повноважень слідчого судді.

Колегія суддів, враховуючи особу підозрюваного стан його здоров`я та членів його родини, вважає, що визначений розмір застави буде достатнім для забезпечення належного виконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного провадження, ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2026 року у повному обсязі задоволено клопотання прокурора про продовження підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 08 травня 2026 року із раніше визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, що становить 998 400 грн, як про це клопотав прокурор.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисника та прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2026 року відносно підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: