Справа №578/89/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/133/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 578/89/23 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 13.06.2023, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- представник потерпілого ОСОБА_13 просить змінити вирок суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, визначивши ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді арешту на строк 1 місяць без позбавлення права керування т/з, оскільки обвинувачений щиро хвилювався за стан здоров`я потерпілого, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, добровільно відшкодував потерпілому витрати на лікування та продовжує відшкодовувати заподіяну моральну та матеріальну шкоду, що не було враховано судом, як пом`якшуюча покарання обставина;

- захисник ОСОБА_14 також просить змінити вирок суду через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити ОСОБА_11 із застосуванням ст. 69 КК покарання у виді арешту на строк 1 місяць без позбавлення права керування т/з, оскільки підзахисний вперше вчинив злочин, є особою похилого віку, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані збитки, має на своєму утриманні дитину, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, непрацездатну матір, хронічне захворювання, а згідно досудової доповіді ОСОБА_11 має низький рівень небезпеки для суспільства, його виправлення є можливим без обмеження або позбавлення волі та, що надалі він вестиме виключно законослухняний спосіб життя.

Вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 13.06.2023 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, і йому із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК призначене покарання у виді арешту на строк 6 місяців з позбавленням права керування т/з на строк 5 років. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.10.2022 до 28.10.2022. Стягнуто на користь ОСОБА_15 500000 грн відшкодування моральної шкоди, 47000 грн матеріальної шкоди та 11680 грн витрат на правову допомогу, а в дохід держави 9439 грн процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Згідно вироку суду, 22.10.2022 близько 15:55 ОСОБА_11 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння т/з ЗАЗ-110307, д. н. з. НОМЕР_1 а/д Р-45 «Суми-Краснопілля-Богодухів» неподалік с. Самотоївка у напрямку смт Краснопілля Сумського району, порушивши п. 2.9а, 10.1, 11.3, 14.2в ПДР, перед початком маневру обгону не переконався у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджатиме, вільна від т/з на достатній для обгону відстані, допустив зіткнення із мотоциклом «Spark», д. н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку, та з попутним т/з ВАЗ-21112, д. н. з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_16 , внаслідок чого водій мотоцикла ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 і представника потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах захисником та представником потерпілого не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг про застосування ст. 69 КК і пом`якшення обвинуваченому вже призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень; підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу; більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі ст. 70 та 71 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення; у цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів також дотримується і автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером за віком, вірно визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, що обтяжують покарання не встановив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про застосування положення ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання, не передбаченого у санкції ч. 2 ст. 286-1 КК, у виді арешту з позбавленням права керування т/з на мінімальний строк, передбачений санкцією цієї ж ч. 2 ст. 286-1 КК, що відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки ОСОБА_11 вже призначене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, із застосуванням ст. 69 КК, то колегія суддів не убачає будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченому ще більш м`якого покарання, а тому погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром арешту. При цьому судом була врахована і досудова доповідь органу пробації, згідно якої ОСОБА_11 має низький рівень небезпеки для суспільства, його виправлення є можливим без обмеження або позбавлення волі та, що надалі він вестиме виключно законослухняний спосіб життя.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_11 вперше вчинив злочин, є особою похилого віку, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував вартість лікування, має на своєму утриманні дитину, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, непрацездатну матір, має хронічне захворювання не є тими безумовними підставами для ще більшого пом`якшення призначеного покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо ОСОБА_11 і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 13.06.2023 відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4