Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/1731/26
Провадження № 1-кс/644/281/26
УХВАЛА

про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання

про визнання юридичної особи потерпілою

09 березня 2026 року м. Харків

Індустріальним районним суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу учасника ОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, в межах кримінального провадження за № 0000042 від 17.01.2026,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2026 року учасник ОСОБА_3 (надалі по тексту ОСОБА_3 /скаржниця) звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» зі скаргою, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, в якій просила зобов`язати дізнавача СД ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , або іншу уповноважену особу органу досудового розслідування розглянути заяву заявниці про залучення її як потерпілої від 16.02.2026 у кримінальному провадженні 0000042 від 17.01.2026.

В обгрунтування зазначеної вище скарги ОСОБА_3 вказала, що у грудні 2025 року нею подано до ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області заяву про вчинення працівниками КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» Харківської міської ради кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 Кримінального кодексу України. На підставі цієї заяви від 14.12.2025 та ухвали слідчого судді, 17.01.2026 органом досудового розслідування внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000042, правова кваліфікація кримінального провадження: ч. 1 ст. 358 КК України).

12.02.2026 ОСОБА_3 направлено на електронну пошту ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області заяву з проханням повідомити про вжитті заходи для перевірки вказаної у заяві інформації та 13.02.2026 отримано відмову в задоволені її прохання, оскільки вона є лише заявником.

16.02.2026 на електронну адресу органу досудового розслідування ОСОБА_3 подана заява про залучення її до кримінального провадження як потерпілої, яка підписана КЕП, проте, станом на 22.02.2026 жодної відповіді про розгляд вищевказаної заяви від органу досудового розслідування не надійшло.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 23.02.2026 справа № 644/1731/26 визначена на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 (а.с. 11).

У судовому засіданні з розгляду скарги ОСОБА_3 підтримала скаргу в повному обсязі, повідомила суд, що станом на 06.03.2026 відповіді на свою заяву від 16.02.2026 про залучення її до кримінального провадження як потерпілої вона не отримала, тому просить суд зобов`язати дізнавача СД ВП № 1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 або іншу уповноважену особу органу досудового розслідування розглянути заяву заявниці про залучення її як потерпілої від 16.02.2026 у кримінальному провадженні 0000042 від 17.01.2026.

Дізнавач СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області до судового засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підписаний власноруч ОСОБА_5 явочний лист 24.02.2026 (а.с. 170), а також направлення повідомлення на офіційну електронну пошту установи (а.с. 14), та направлення судової повістки про виклик до суду на 06.03.2026 на офіційну адресу установи (а.с.19).

Слідчим суддею досліджено скаргу ОСОБА_3 , проаналізовано та оцінено додані до докази як кожний окремо, так у їх сукупності та встановлено.

У ВП №1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000042 від 17.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 10).

12 лютого 2026 ОСОБА_3 звернулася до дізнавача СД ВП №1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області з заявою про надання інформації щодо вжитих заходів за перевіркою за фактом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000042, правова кваліфікація кримінального провадження: ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 8).

Згідно з відповіддю від 13.02.2026 за вих. №74107-2026 наданої дізнавачем СД ВП №1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , на заяву ОСОБА_3 від 12.02.2026, яка зареєстрована 13.02.2026 за вх. № Г-2019/ез, ОСОБА_3 станом на 13.02.2026 має статус заявника (а.с. 9).

16.02.2026 на електронну пошту ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області (а.с. 3) ОСОБА_3 направлено заяву, яка підписана кваліфікованим електронним підписом (а.с. 7) про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження № 0000042 від 17.01.2026в якості потерпілої особи (а.с. 4-6).

Слідчий суддя, розглянувши скаргу, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши надані докази на підтвердження викладених у скарзі обставин, якими скаржниця обґрунтовує свої доводи, а дізнавач їх не спростовує, дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Частиною 1 ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 401 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

За приписами ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду (ч. 1). Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3). Зміст постанови слідчого врегульований ч. 5 ст. 110 КПК України. Зокрема, у мотивувальній частині зазначаються зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; а у резолютивній - зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Разом з цим, згідно з ч. 6 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні, особою, права якої обмежуються під час досудового розслідування, може бути оскаржено бездіяльність дізнавача у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно зі ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав; про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

З матеріалів скарги вбачається, що СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000042 від 17.01.2026за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_3 17.01.2026, по те, що працівники КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР підробили медичну документацію щодо її матері ОСОБА_7 (а.с. 10).

Заявником, в межах цього кримінального провадження, на адресу дізнавач надано подані заяву від 16.02.2026 про визнання ОСОБА_3 потерпілою особою (а.с. 4-6).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд звертає уваги, що матеріали скарги не містять доказів розгляду дізнавачем СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 або іншою уповноваженою особою ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, в порушення вимог ст. 220 КПК України, заяви ОСОБА_3 від 16.02.2026 про залучення її до кримінального провадження № 0000042 від 17.01.2026в якості потерпілої та винесення вмотивованої постанови за наслідками розгляду зазначеної вище заяви.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що контекст ч.5 ст.55 КПК України у поєднанні з п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України, дозволяє зробити висновок, що саме дізнавач після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини(далі ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримувати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у рішенні ЄСПЛ у справі «Ваньо Тодоров проти Болгарії» (№ 31434/15), Тодоров звернувся до Європейського суду з прав людини, посилаючись на статтю 2 (право на життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, він скаржився на те, що розслідування було неповним, а також на те, що національні суди відмовилися надати процесуальний статус у кримінальному провадженні у зв`язку з вбивством брата стверджуючи, що йому таким чином перешкоджали брати участь в провадженні та вимагати відшкодування збитків за його втрату внаслідок смерті. Суд у Страсбурзі констатував порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та постановив компенсувати моральну шкоду, завдану заявникові, у розмірі 12 тис. євро. ЄСПЛ розглянув справу щодо порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та відмови надати процесуальний статус у кримінальному провадженні.

У зв`язку з неможливістю отримати процесуальний статус потерпілого: ЄСПЛ констатував порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та постановив компенсувати моральну шкоду.

При вирішення питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні слідчий суддя враховує, що відповідно до положень ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого в особи виникають в таких ситуаціях:

1) коли особою подана заява про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яким їй завдано моральної, фізичної або майнової шкоди;

2) коли особа подала заяву про залучення її до кримінального провадження як потерпілого;

3) коли настала смерть особи - тоді права потерпілого поширюються на близьких родичів та членів сім`ї такої особи, якщо один з них або декілька звернулись із заявою про залучення їх до провадження як потерпілих;

4) коли особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, - тоді права потерпілого поширюються на близьких родичів та членів сім`ї такої особи, якщо вони звернулись із заявою про залучення к до провадження як потерпілих;

5) коли в ході досудового розслідування або судового розгляду буде встановлено, що особі завдано шкоди (і до цього моменту вона не зверталась із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення чи із заявою про залучення її до справи як потерпілого) і від неї отримано письмову згоду на визнання її потерпілим.

Заразом, само по собі виникнення прав і обов`язків потерпілого у особи не є свідченням набуття нею відповідного статусу потерпілого, оскільки набуття певного процесуального статусу повинно відбуватись в рамках кримінального провадження, а не поза ним. Особа набуває передбачені законом права учасника процесу лише тоді, коли про це буде прийнято відповідне процесуальне рішення. Отже, надання особі статусу потерпілого у кримінальному провадженні є результатом прийняття відповідного процесуального рішення, яке слідчий, прокурор приймають у формі постанови. Після винесення постанови про визнання особи потерпілим відбувається ознайомлення її з передбаченими в законі правами і обов`язками та роз`яснення їх, а також допит особи у якості потерпілого.

Окрім зазначеного, враховуючи особливості складу кримінального правопорушення, за ознаками якого заявником було подано заяву, слідчий суддя приймає до уваги ту обставину, що згідно з ч. 2 ст. 13 Кримінального кодексу України незакінченим злочином є готування до злочину та замах на злочин. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що термін «потерпілий» у ст. 46 КК України вжито у кримінально-правовому розумінні «як особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння)…» (п. 60 постанови ВП ВС від 16.01.2019 р.).

Отже, суд зауважує, що у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони відповідали нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує дізнавач у провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

За приписами ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 55 КПК України, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручається потерпілому особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, але невручення такої пам`ятки особі не позбавляє її статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки як зазначалося вище, момент виникнення таких прав і обов`язків передбачений ч. 2 ст.55 КПК України та додаткового визнання зі сторони слідчого, дізнавача або прокурора не потребує.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 370/2316/18 (провадження № 51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно із положеннями частини першої ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 401 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, внаслідок чого слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов переконання, про необхідність, задоволення скарги заявника щодо зобов`язання уповноважених осіб СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській областіу кримінальному провадженні № 0000042 від 17.01.2026розглянути питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою особою, в порядку та строки визначені положеннями КПК України.

Отже, на підставі викладеного, керуючись ст. 220, 303, 307, 309, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

СкаргуОСОБА_3 на бездіяльність дізнавача СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні за № 0000042 від 17.01.2026 задовольнити.

Зобов`язати дізнавача СД ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській областістаршого лейтенанта поліції ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000042 від 17.01.2026 розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.02.2026 про залучення її до кримінального провадження № 0000042 від 17.01.2026 як потерпілого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Слідчий суддя ОСОБА_1