Справа № 947/4323/26
Провадження № 1-кс/947/1643/26
УХВАЛА

24.02.2026 мОдеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши матеріали за скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка представляє інтереси потерпілої ОСОБА_4 , на постанову дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2026 до Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка представляє інтереси заявника ОСОБА_4 , на постанову уповноваженого дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У скарзі заявник просить скасувати постанову дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Зокрема, заявник у скарзі зазначає, що 06.07.2025 року в Одесі сталася подія, у ході якої ОСОБА_4 було завдано тілесних ушкоджень громадянкою ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6 ) у квартирі, яка залишилась як спадщина після смерті батька ОСОБА_4 , але в якій проживає ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Конфлікт відбувся у закритому приміщенні без присутності інших осіб - на той момент в квартирі були лише потерпіла і ОСОБА_6 . Одразу після конфлікту потерпіла, перебуваючи у шоковому стані, зателефонувала своїй сестрі - ОСОБА_7 , яка прибігла до квартири через приблизно 2 хвилини. ОСОБА_8 відразу зафіксувала на відео видимі ушкодження, яких ОСОБА_4 зазнала в результаті дій ОСОБА_6 . Незабаром на місце події прибула поліція та швидка медична допомога - виклик було здійснено негайно після нападу. Правоохоронці задокументували обстановку, а медики оглянули потерпілу. Факт отримання тілесних ушкоджень було зафіксовано того ж дня належним чином. Згодом було призначено і проведено судово-медичну експертизу, висновок якої підтвердив наявність у потерпілої тілесних ушкоджень (згідно з висновком експерта - ушкодження легкого характеру, що відповідає критеріям ст.125 Кримінального кодексу України).

ОСОБА_6 у ході огляду місця події не заперечувала самого факту сварки між нею та ОСОБА_4 06.07.2025 і контакту, що відбувся, однак намагалася перекласти вину за конфлікт на останню. Тобто вона фактично визнала словесну сварку і взаємну штовханину, проте стверджувала, ніби активні дії вчинила потерпіла, а вона буцімто лише "захищалася". Втім, така версія виглядає неправдивою, адже результати судово-медичного дослідження зафіксували наявність ушкоджень тільки у ОСОБА_4 , тоді як у ОСОБА_6 слідів побоїв чи травм не виявлено. Таким чином, об`єктивні дані (медичні висновки, відеофіксація одразу після події, виклик поліції та медиків тощо) підтверджують мої показання про те, що саме ОСОБА_6 заподіяла потерпілій тілесні ушкодження, і спростовують її твердження про нібито агресивну роль останньої.

На думку адвоката, ситуація, коли кримінальне правопорушення (заподіяння тілесних ушкоджень) відбувається без очевидців у закритому приміщенні, є типовою і зрозумілою - багато злочинів проти особи (особливо між знайомими чи родичами) скоюються наодинці. Відсутність сторонніх свідків жодним чином не виключає факту злочину і не звільняє винну особу від відповідальності. У такій ситуації основними доказами є показання потерпілої особи, висновки експертиз, інші матеріали справи, що у сукупності дають змогу встановити винуватця. Саме така ситуація склалася і в даному провадженні.

Досудове розслідування за заявою ОСОБА_4 було розпочато в липні 2025 року (відомості були внесені до ЄРДР). Однак з моменту початку провадження і до грудня 2025 слідство фактично не здійснювало активних дій для повного та всебічного з`ясування обставин. З боку органу дізнання було проведено лише мінімум формальних заходів: відібрано первинні пояснення, призначено згадану судово-медичну експертизу, можливо, допитано підозрювану ( ОСОБА_6 ) - і на цьому практично все. Жодних інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання доказів вини підозрюваної чи перевірку її версії, здійснено не було. Численні звернення, заяви та скарги потерпілої щодо затягування та бездіяльності дізнавача залишалися без належного реагування - їй надсилалися лише формальні відписки. Прокуратура, яка здійснює процесуальне керівництво, також не забезпечила виконання вимог закону. Замість того, щоб зобов`язати слідство виправити недоліки, прокурор фактично підтримав бездіяльність, посилаючись на нібито «відсутність очевидця події», як на перешкоду для повідомлення особі про підозру. По суті, вимога «наявності свідка» стала неправомірним приводом зупинити притягнення винної особи до відповідальності.

23.12.2025 року дізнавачем було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000126. Копію цієї постанови потерпіла до сьогодні не отримала. Про винесення постанови про закриття кримінального провадження стало відомо із відповіді на адвокатський запит захисника, при цьому копію самої постанови не було надано.

Адвокат зауважує, що постанову винесено без належного повідомлення потерпілій про завершення слідства і фактично без виконання необхідних слідчих дій. На даний час кримінальне провадження формально закрите, що позбавляє потерпілу можливості добитися притягнення винної особи - ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

Адвокат вважає постанову від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження незаконною та необґрунтованою з таких підстав.

Так, дізнавач не виконав свого прямого обов`язку, передбаченого ч.2 ст. 9 КПК України, - а саме не забезпечив всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин цього кримінального провадження. Згідно із законом, особа, яка проводить досудове розслідування, зобов`язана виявити всі обставини як такі, що викривають підозрюваного, так і ті, що виправдовують, надати їм належну правову оцінку та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. У даному випадку ці вимоги дотримані не були. Слідством фактично проігноровано більшість доступних доказів та можливостей збору нових доказових даних: не проведено одночасного допиту між потерпілою ОСОБА_4 і ОСОБА_6 для зіставлення показань; не проведено слідчого експерименту чи відтворення обстановки, яке могло б перевірити правдивість показань сторін; не витребувано, наприклад, дані про можливі звернення ОСОБА_6 по медичну допомогу (щоб перевірити, чи отримувала вона ушкодження); не зроблено інших елементарних кроків.

Ігнорування цих дій свідчить про неповноту та упередженість розслідування. Висновки, покладені в основу оскаржуваної постанови, зроблені без належного з`ясування причинно-наслідкового зв`язку між діями підозрюваної та наслідками у вигляді ушкоджень потерпілої, без аналізу всіх фактів у сукупності.

Отже, на думку адвоката, дізнавач порушив принципи кримінального провадження, що гарантують повне і об`єктивне слідство, а відтак його рішення не може вважатися законним.

Кримінальне провадження може бути закрите виключно з підстав, передбачених ст.284 КПК України. Ухвалюючи рішення, з усних слів дізнавача в телефонному режимі, дізнавач послався на відсутність достатніх доказів вини особи.

Адвокат вважає таке посилання безпідставним, оскільки можливості зібрати докази далеко не вичерпано, як зазначалось вище. Навпаки, слідство навіть не зробило спроб повноцінно їх отримати. В матеріалах провадження вже наявні важливі докази винуватості ОСОБА_6 , а саме:

показання потерпілої ОСОБА_4 , які докладно описують обставини злочину і вказують прямо на ОСОБА_6 як особу, що спричинила їй побої;

відеозапис, зроблений одразу після інциденту, на якому зафіксовано тілесні ушкодження і емоційний стан. Цей відеозапис унеможливлює інсценування чи самопошкодження, адже отриманий миттєво після події, а характер пошкоджень унеможливлює нанесення їх саме собі;

висновок судово-медичної експертизи, який підтвердив факт та характер тілесних ушкоджень (зокрема, наявність синців, саден тощо, їх локалізацію, давність утворення, що відповідає часу конфлікту). Експертиза, таким чином, підтверджує, що ушкодження були завдані в результаті насильницьких дій у конкретний період;

матеріали виклику поліції та швидкої допомоги: зафіксовано, що одразу після отримання повідомлення про злочин потерпіла перебувала на місці події з тілесними ушкодженнями, поліція задокументувала факт її побиття, медики надали їй допомогу. Ці документи виключають версію про те, що ушкодження могли з`явитися пізніше або від іншої події.

Наведених доказів вже достатньо для обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (умисного легкого тілесного ушкодження). Ба більше, у разі належної роботи слідства могли бути отримані й додаткові докази, як зазначено вище. Таким чином, твердження дізнавача про «відсутність доказів вини» не відповідає дійсності.

Згідно відповіді на адвокатський запит підстава закриття справи визначена за п.2 ч.1 ст.284 КПК - відсутність складу кримінального правопорушення, що є несинітницею, оскільки в діях винної особи наявні всі ознаки складу злочину, передбаченого ст.125 КК України - був факт протиправного умисного нанесення ударів, що спричинили потерпілій фізичний біль та тілесні ушкодження. Подія кримінального правопорушення безперечно мала місце, і дії ОСОБА_6 носять очевидно неправомірний характер. Отже, зазначена підстава для закриття провадження не мала місця, натомість дізнавач закрив справу без законної підстави. Таке рішення є незаконним.

Зі слів в телефонній розмові дізнавача, аргументом на користь закриття справи стало відсутність «прямих свідків». Вважаю цей аргумент штучним та таким, що суперечить принципам доказування. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає наявності свідків-очевидців як обов`язкової умови доведення вини. Достатність доказів визначається сукупністю будь-яких належних і допустимих доказових даних (показань, речових доказів, висновків експертиз тощо), які в своїй сукупності дають змогу зробити висновок про винуватість особи. У цій справі така сукупність доказів сформована: послідовні показання потерпілої підтверджені об`єктивними доказами (медичною документацією, відео). Відсутність нейтрального свідка не означає, що злочин не можна розкрити чи довести - інакше значна кількість злочинів проти особи взагалі б залишилася без покарання (адже, приміром, домашнє насильство чи конфлікти між знайомими майже завжди відбуваються без сторонніх спостерігачів). Судова практика також свідчить, що вироки можуть ґрунтуватися і на показаннях потерпілих за умови їх підтвердження іншими доказами. У даному випадку таких підтверджень більш ніж достатньо, як наведено вище. Таким чином, посилання дізнавача та прокурора на відсутність очевидця як на перешкоду для притягнення винної особи - неправомірне і не ґрунтується на законі.

Постанова про закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України (на підставі нібито «відсутності складу кримінального правопорушення») є незаконною та абсурдною. Вона прийнята всупереч очевидним обставинам справи, які однозначно підтверджують наявність складу злочину у діях винної особи.

Зокрема, у матеріалах провадження задокументовано факт побиття потерпілої ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_6 ; тілесні ушкодження потерпілої підтверджені висновком судово-медичної експертизи; зазначені ушкодження були належним чином зафіксовані працівниками поліції та бригадою швидкої допомоги; при цьому сама правопорушниця не заперечувала факту конфлікту. Нелогічність та абсурдність твердження про «відсутність складу» є очевидною: як може бути відсутній склад кримінального правопорушення, якщо тілесні ушкодження є, факт їх нанесення задокументовано, експертизою підтверджено, правоохоронними органами зафіксовано, і подія відбувається за місцем проживання правопорушниці, де було присутньо всього дві особи - одна з них потерпіла ОСОБА_4 з пошкодженнями, а друга ОСОБА_6 .?

Характер пошкоджень виключає можливість нанесення їх сама собі. Це - класичний випадок умисного легкого тілесного ушкодження, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.125 КК України.

Іншими словами, у діях ОСОБА_6 наявні всі елементи складу кримінального правопорушення (об`єкт - здоров`я потерпілої, об`єктивна сторона - протиправне завдання легких тілесних ушкоджень, суб`єкт - осудна фізична особа, суб`єктивна сторона - прямий умисел). Відповідно до засад кримінального права, відсутність хоча б одного з таких елементів свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, але у даному випадку наявні всі необхідні елементи. Отже, твердження дізнавача про відсутність складу злочину є юридично нікчемним, оскільки прямо суперечить встановленим фактичним обставинам та нормам закону (зокрема, ст.125 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень).

Закриття провадження в ситуації, коли зібрано докази вини особи і є реальна можливість притягнути її до відповідальності, порушує права ОСОБА_4 як потерпілої на ефективне розслідування та захист.

Рішення дізнавача не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону, воно винесене без належної доказової бази та з істотним порушенням процесуальних норм. Є всі підстави для поновлення досудового розслідування, проведення необхідних слідчих дій та подальшого притягнення ОСОБА_6 до відповідальності в установленому законом порядку.

Тому, адвокат просить скасувати постанову від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 як незаконну і необґрунтовану.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи, викладені в скарзі, та просила задовольнити скаргу. При цьому вона підсумувала викладені у скарзі доводи: є подія кримінального правопорушення, є потерпіла, є наявні у неї тілесні ушкодження, є особа, яка спричинила потерпілій тілесні ушкодження, були свідки, які не допитані, а висновок дізнавача нелогічний відсутність складу кримінального правопорушення.

Від ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області і від прокуратури до слідчого судді представники не прибули. Адресати напередодні були належним чином сповіщені про судове засідання.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність прокурора чи слідчого не є перешкодою в розгляді скарги.

Разом з тим, дізнавач ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_5 надав слідчому судді матеріали кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Тому скаргу розглянуто за даною явкою сторін на підставі наявних документів.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України слідчому судді може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Вивчивши скаргу, дослідивши надані стороною докази, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в проваджені ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, порушене за заявою ОСОБА_4 .

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнана потерпілою, їй вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілої та вона допитана в якості потерпілої.

Постановою дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 23.12.2025 кримінальне провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, було закрито за відсутності в діянні складу даного кримінального правопорушення.

Мотиви закриття кримінального провадження, викладені в постанові дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 23.12.2025, носять загальний характер та свідчать про формальний підхід дізнавача до здійснення досудового розслідування і до виконання покладених на дізнавача процесуальних обов`язків.

Так, в оскаржуваній постанові міститься посилання на покази потерпілої ОСОБА_4 , яка прямо вказує на заподіяння їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 ; висновок судово-медичної експертизи про отримання ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень; покази свідка ОСОБА_9 .

На підставі цього, дізнавач приходить висновку, що свідків кримінального правопорушення не встановлено, всі вжити ним заходи є вичерпними, та дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що під час досудового розслідування дізнавачем не були проведені необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з метою виявлення обставин кримінального правопорушення, збору відповідних доказів для підтвердження або спростування наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та встановлення особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Дізнавачем були проігноровані показання потерпілої ОСОБА_4 , яка докладно описує обставини злочину і вказує прямо на ОСОБА_6 як особу, що спричинила їй побої; відеозапис, зроблений одразу після інциденту, на якому зафіксовано тілесні ушкодження і емоційний стан. Цей відеозапис унеможливлює інсценування пошкоджень чи само спричинення їх, адже отриманий миттєво після події, а характер пошкоджень унеможливлює нанесення їх саме собі; висновок судово-медичної експертизи, який підтвердив факт та характер тілесних ушкоджень (зокрема, наявність синців, саден тощо, їх локалізацію, давність утворення, що відповідає часу конфлікту). Експертиза, таким чином, підтверджує, що ушкодження були завдані в результаті насильницьких дій у конкретний період; матеріали виклику поліції та швидкої допомоги: зафіксовано, що одразу після отримання повідомлення про злочин потерпіла перебувала на місці події з тілесними ушкодженнями, поліція задокументувала факт її побиття, медики надали їй допомогу. Ці документи виключають версію про те, що ушкодження могли з`явитися пізніше або від іншої події.

При цьому слідчим не була встановлена і допитана подруга ОСОБА_10 ( ОСОБА_6 ) ОСОБА_11 , наявність її як свідка витікає з показань допитаних осіб.

Не допитана сама ОСОБА_6 , на яку вказує потерпіла, як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження.

Дізнавачем не виконані пункти 3, 4, 6, 7 вказівок процесуального керівника.

До того ж, дізнавач не узяв до уваги, що дане кримінальне правопорушення відноситься до справ приватного обвинувачення, в якому обвинувачення може підтримувати сама потерпіла.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Крім того, обов`язок збору доказів відповідно до ст.ст.91, 92, 93 КПК України покладається саме на слідчого.

Разом з тим, слідчий навіть не проведено одночасного допиту між потерпілою ОСОБА_4 і ОСОБА_6 для зіставлення показань; не проведено слідчого експерименту чи відтворення обстановки, яке могло б перевірити правдивість показань сторін; не витребувано дані про можливі звернення ОСОБА_6 по медичну допомогу (щоб перевірити, чи отримувала вона ушкодження); не зроблено інших елементарних кроків які б сприяла об`єктивному та обґрунтованому досудовому розслідуванню кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя приходить висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин, постанова дізнавача про закриття кримінального

провадження підлягає скасуванню, а досудове розслідування відновленню для організації належного досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно, всебічно, об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести необхідні слідчі дії, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного порушені права підлягають захисту і поновленню через рішення слідчого судді.

Керуючись ст.ст.303 - 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка представляє інтереси потерпілої ОСОБА_4 , на постанову дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 23.12.2025 про закриття кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Під час досудового розслідування вчинити слідчі дії, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Матеріали кримінального провадження №0000126 від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України повернути до ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом п`яти діб з дня її оголошення.

Учаснику судового засідання, який не був присутнім у судовому засіданні копію ухвали направити не пізніше наступного дня після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1