Номер справи 289/587/26
Номер провадження 1-кс/289/101/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2026 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження № 0022367, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2025, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Краснобірка Радомишльського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не одружений, утриманців не має, солдат виведений в розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 (колишньому старшому стрільцю оператору 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 ), інвалідності не має, раніше неодноразово судимого, востаннє 29.01.2024 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, 23.08.2024 умовно-достроково звільнений ухвалою Коростеньського районного суду Житомирської області від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК для проходження військової служби, невідбута частина покарання 9 місяців 10 днів,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.03.2026 в провадження слідчого судді надійшло дане клопотання, в якому зазначено, що Слідчим відділенням відділу поліції №1 Житомирським РУП №1 ГУНП в Житомирській області розслідується кримінальне провадження №0022367 від 19.06.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 від 04.11.2024 року № 309 солдата ОСОБА_4 , старшого стрільця оператора 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , звільнений із займаної посади і зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , лишаючись у списках підрозділу з 04.11.2024, тобто виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , та цього ж дня зараховано до списків особового складу вказаної військової частини на всі види забезпечення, ОСОБА_6 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до доповіді про подію у військовій частині НОМЕР_2 від 26.12.2024 року №6928 солдат ОСОБА_4 виведений в розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 , вибув 22.12.2024 року з вказаної військової частини до лікарні КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР у м. Дніпро, Дніпропетровської області.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем виведеним в розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 (колишній старший стрілець оператор 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 ), 22.12.2024 прибув до лікарні КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР у м. Дніпро, Дніпропетровської області, де був госпіталізований у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, та перебував на лікуванні, однак, в подальшому, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 25.12.2024 у невстановлений проміжок часу, самовільно, покинувши лікарню, не продовжуючи лікування, покинув КНП «Міську клінічну лікарню №16» ДМР у м. Дніпро, Дніпропетровської області, та не з`явився до місця несення служби, а саме до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, а саме 23.02.2026 о 18 годині 00 хвилині ОСОБА_4 перебуваючи в будинку по АДРЕСА_4 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна.

У зазначений день, час і місці та за вказаних обставин, ОСОБА_4 без розриву у часі, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає перебуваючи в одній з кімнат будинку по АДРЕСА_4 , виявив та умисно таємно в умовах воєнного стану здійснив викрадення майна належаного ОСОБА_7 , а саме сумку черезплічну тактичного типу піщаного камуфльованого забарвлення типу (multicam), в якій знаходились грошові кошти державного зразка у гривневій валюті на загальну суму 9500,00 грн. та банківська картка АТ КБ «Приватбанку» № НОМЕР_3 , з якої викрадено грошові кошти на загальну суму 1 427,84 грн.

Після цього, ОСОБА_4 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 10 927,84 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна крадіжці, вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 03.03.2026; протоколом огляду місця події від 04.03.2026; протоколами огляду предмету (відеозаписів) від 05.03.2026; матеріалами службового розслідування В/Ч НОМЕР_1 від 08.02.2025 року №890; протоколами допитів свідків; повідомленням про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Отже, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення ставить питання про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звертаючи увагу суду на те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є доведеним та ґрунтується не лише на припущеннях, а на конкретній попередній поведінці підозрюваного ОСОБА_4 , який у період з 25.12.2024 по теперішній час, тобто понад два роки, умисно перебував поза місцем несення військової служби, самовільно залишивши лікувальний заклад та не прибув до військової частини. Весь цей час він не вживав жодних заходів для добровільного повернення, не повідомляв органи військового управління чи правоохоронні органи про своє місцезнаходження. Така тривала протиправна поведінка свідчить про сформовану модель ухилення від виконання обов`язків та державного контролю.

Більше того, 04.03.2026 ОСОБА_4 був встановлений працівниками поліції та доставлений до ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області, де в межах кримінального провадження у останнього відібрано пояснення. Таким чином, він достовірно знав про наявність щодо нього кримінального провадження, усвідомлював характер інкримінованих діянь та правові наслідки. Незважаючи на це, підозра у вчиненні кримінальних правопорушень була вручена останньому у порядку, передбаченому КПК України, що також свідчить про складність забезпечення його належної процесуальної поведінки та необхідність застосування передбачених законом механізмів для вручення процесуальних документів. Факт вручення підозри матері підтверджує, особистий підпис підозрюваного та зізнання останнього у вчинених діяннях.

Усвідомлюючи, що санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також беручи до уваги сукупність доказів, які підтверджують обґрунтованість підозри, підозрюваний ОСОБА_4 має реальний мотив уникнути кримінальної відповідальності. Його попередня поведінка тривале переховування від військової служби свідчить про здатність і готовність до такого ухилення. Отже, існує обґрунтований ризик того, що у разі перебування на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, вказані обставини підтверджуються наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого також є реальним. У межах кримінального провадження допитані військовослужбовці, службові особи військової частини НОМЕР_1 , інші свідки та потерпілий. Підозрюваний ОСОБА_4 особисто знайомий із частиною свідків, проходив службу разом із ними, обізнаний про їх місце служби та характер наданих показань. З огляду на його попередні судимості, та загальну кримінальну налаштованість, існує реальна ймовірність здійснення ним як прямого, так і опосередкованого впливу з метою зміни або спотворення показань. Перебуваючи на волі, він матиме можливість контактувати зі свідками особисто або через третіх осіб, що створює загрозу для повноти та об`єктивності доказування.

Таким чином, вказані обставини підтверджуються наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Окремої уваги заслуговує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності. ОСОБА_4 є судимим: 05.09.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, 05.03.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, 20.09.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, 29.01.2024 за ч.1 ст.125 КК України. 23.08.2024 умовно достроково звільнений ухвалою Коростенського районного суду від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК умовно-достроково для проходження військової служби з невідбутою частиною покарання, невідбутий термін 9 місяців 10 днів

Крім того, інкримінована крадіжка пов`язана із заволодінням грошовими коштами в умовах воєнного стану, що свідчить про корисливу мотивацію та готовність здійснювати незаконне власне збагачення. Підозрюваний ОСОБА_4 діяв умисно, усвідомлюючи незаконність отримання коштів та розпорядився ними на власний розсуд. Така поведінка свідчить про сформовану злочинну установку та високий ризик повторного вчинення корисливих злочинів.

Таким чином, вказані обставини підтверджуються наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність вищевказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Даний вид запобіжного заходу обирається до ОСОБА_4 не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання, зазначив, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 вказаних вище злочинів підтверджується зібраними на долученими до клопотання доказами, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійсно існують та просить задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зазначив про готовність нести відповідальність за вчинене, однак просив не застосовувати запобіжний захід з посиланням на те, що він не ховався, сам з`явився до дільничого.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За усталеною практикою ЄСПЛ «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали обєктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для предявлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження. Це повязано з тим, що на ранніх етапах кримінального провадження такі докази ще неможливо було здобути.

Так, Європейський Суд з прав людини у п. 48 рішення «Чеботар проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобовязана мати докази, достатні для предявлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 цього Кодексу: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України окрім обґрунтованої підозри підставою застосування запобіжного заходу є також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0022367 від 19.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України.

26.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також у таємному викраденні чужого майна крадіжці, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, а ОСОБА_4 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України, що стверджується наявними в долучених до клопотання документах, а саме: витягом з ЄРДР № 0022367 від 19.06.2025; протоколами огляду місця події; протоколами огляду предмету (відеозаписів); матеріалами службового розслідування В/Ч НОМЕР_1 від 08.02.2025 року №890; протоколами допиту свідків, підозрюваного, та іншими матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_4 і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину, при цьому обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає також встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ймовірності того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому тяжких кримінальних правопорушень, санкцією якого передбачено позбавлення волі на строк до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від суду, при цьому відсутні відомості про наявність стійких соціальних зв`язків, які б утримували ОСОБА_4 від спроби втечі, при цьому попередня поведінка останнього тривале переховування від військової служби, свідчить про його здатність та готовність до переховування, отже суд має ґрунтовні підстави вважати, що перебуваючи на волі останній, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання судом його винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, намагаючись таким чином уникнути кримінальної відповідальності, що вказує на реальність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілого слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, 224 КПК України), отже існує ймовірність того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки перебуваючи на свободі, не маючи запобіжного заходу, знаючи їх місце служби, матиме можливість контактувати з ними та впливати на них, що може зашкодити повноті та об`єктивності доказування.

Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не має законних джерел прибутку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зазначене породжує обґрунтовані ризики, що він, перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, отже наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, на даному етапі досудового розслідування не зможуть запобігти зазначеним ризикам з наступних причин: особисте зобов`язання занадто м`який запобіжний захід, який не доцільно застосувати враховуючи наявні ризики та тяжкість підозри; особисту поруку не можливо застосувати, оскільки жодна особа, яка б заслуговувала на відповідну довіру, не звернулась до органу досудового розслідування з метою поручитись за підозрюваного; заставу не можливо застосувати, оскільки підозрюваний не має легальних джерел доходу в достатньому розмірі та відповідної заяви від нього чи інших осіб про можливість сплати відповідної суми грошових коштів, в якості застави, не надходило; застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить попередження існуючим ризикам.

Оцінюючи сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчим суддею враховується: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному (позбавлення волі на строк до 10 років); дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який має місце реєстрації (за яким тривалий час не проживає) та проживання, за якими характеризується негативно, як особа, що не має постійного місця проживання, зловживає алкогольними напоями, не одружений, утриманців не має, на даний час відсутнє постійне джерело доходів; має не зняті та непогашені судимості, вчинив злочини після умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом; також суд враховує відсутність відомостей про тяжкі захворювання чи інвалідність.

Суд враховує правовою позицію ЄСПЛ, згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, однак згідно абзацу 8 ч. 4 цієї статті під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, які вчинені військовослужбовцем в умовах особливого періоду (воєнний стан), доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, з урахуванням попередньої поведінки підозрюваного, яка свідчить про те, що належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу, слідчий суддя вважає доцільним не визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 205, 206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 25.05.2026 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1