ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/43/26 Справа № 709/84/21 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_11 на вирок Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 8.08.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000825 від 26.09.2017 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_10 , який наро-

дився 17.09.1982 р. у с.м.т. Чорнобай Золо-

тоніського р-ну Черкаської обл., українець,

громадянин України, має середню освіту,

має на утриманні двох неповнолітніх дітей,

раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1

визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речовий доказ судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

У вироку суд першої інстанції вказав, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

Так, 26.09.2017 р. приблизно о 13:00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, а саме ОСОБА_7 , який являється його сусідом, умисно наніс кулаками правої і лівої рук п`ять ударів та один удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_7 . Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, набряками м`яких тканин, саднами обличчя, переломом кісток носа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/231 від 27.08.2018 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Він же, 31.07.2018 р. приблизно об 11:00 год., перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, а саме ОСОБА_8 , яка являється його сусідкою, умисно наніс чотири удари долонею правої руки в обличчя ОСОБА_8 з лівої сторони та один удар долонею лівої руки в область її носа. Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, переломом кісток носу, забитою раною м`яких тканин обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/264 від 24.09.2018 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_10 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік. Відповідно до ст. 49 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_10 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Також, прокурор просив під час апеляційного розгляду допитати обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , судмедексперта ОСОБА_22 та дослідити письмові матеріали кримінального провадження.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що висновки суду є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону, суд побудував своє рішення на доказах, які ним, не зважаючи на акцентування на них з боку прокурора, не взято до уваги та фактично проігноровано.

Також, суд першої інстанції не проаналізував з точки зору належності та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду, не надав у мотивувальній частині вироку їм оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку та не навів достатньо обґрунтування свого рішення про виправдання обвинуваченого, а прийняв до уваги фактично лише показання самого обвинуваченого ОСОБА_10 .

Зокрема, в порушення вищевказаних вимог КПК України, суд при безпосередній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів обмежився лише зазначенням в оскаржуваному вироку простого переліку доказів, без належної їх оцінки, що беззаперечно свідчить про упередженість при прийнятті рішення, а також його необґрунтованість, чим допущено порушення ст. 370 КПК України.

Так, судом досліджено в судовому засіданні викривальні показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак, останні до уваги судом першої інстанції не прийняті та відповідно до ст. 94 КПК України їм не надано належну оцінку. Крім того, суд упереджено підійшов до оцінки вищевказаних показань, зазначивши, що показання потерпілих не можуть бути єдиним джерелом доказів у вказаному кримінальному провадженні, хоча підстав не довіряти показанням останніх немає. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання не притягувалися, репутація останніх не дає підстав недовіряти обставинам, що були надані під час проведення досудового розслідування і в подальшому безпосередньо досліджені судом.

Також, суд жодним чином не оцінив зміст досліджених під час судового слідства письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, захисту та представником потерпілого. Усі представлені сторонами матеріали лише перераховано у вироку, проте не розкрито їх зміст, не дано оцінки з точки зору співставлення та взаємозв`язку, судом першої інстанції не наведено мотивів визнання цієї сукупності доказів недостатньою для доведення винуватості ОСОБА_10 .

Зокрема, не надано правової оцінки висновку експерта №05-8-01/231 від 27.08.2018 р., відповідно до якого гр. ОСОБА_7 завдано тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, набряками м`яких тканей, саднами, синцями обличчя, переломами кісток носа. Судмедексперт ОСОБА_22 зазначила, що не виключено виникнення тілесних ушкоджень в час та при обставинах, вказаних ОСОБА_7 при проведенні за його участі слідчого експерименту.

Судом першої інстанції не враховано правових позицій Верховного Суду про необхідність надання належного аналізу обставинам кримінального провадження, зокрема, надання оцінки доказам за критеріями ст. 94 КПК України щодо їх належності, достатності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, які викладено в постановах у справах № 195/1563/16-к, 335/1916/16-к, 311/1110/18, 707/2598/17, 128/1266/16-к.

Згідно рекомендацій, які містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 411 КПК України, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні обґрунтовано не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та не врахував інші.

Як приклад, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вказували, що тілесні ушкодження їм завдав ОСОБА_10 , підстав недовіряти вказаним показанням немає, потерпілі до кримінальної відповідальності не притягувалися за завідомо неправдиві показання, будь-які відомості про те, що останні мають погану репутацію відсутні, про неприязні стосунки потерпілі повідомили самі суду під час допиту, сподіваючись на об`єктивний судовий розгляд. Крім того, ОСОБА_21 , повідомила, що бачила, як ОСОБА_10 наніс один удар долонею у ніс її мами, тобто і показанням даного свідка не взято до уваги та не надано належну правову оцінку.

Судом першої інстанції невірно трактовано показання обвинуваченого. Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, його умисел ввести в оману суд, про що останній під час допиту повідомив суду, що проявився в бажанні останнього підкупити судмедексперта з метою уникнення покарання, поза розумним сумнівом, дає підстави не довіряти показанням останнього.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, що виразилось у помилці при застосуванні положень закону про поняття злочину, вину та її форми, стадії вчинення злочину, а також склад конкретного злочину та його кваліфікуючі ознаки.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази, які перелічені в оскаржуваному вироку, які в своїй сукупності прямо підтверджують фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 125 КК України, дійшов висновку, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 11 КК України, ст. ст. 7, 23, 370 КПК України при наданні оцінки діянням ОСОБА_10 , об`єктивно з`ясовані обставини, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду до уваги взагалі не прийняв, оскільки останні, на його думку, не узгоджуються з іншими доказами, однак, будь - яких мотивів цьому не навів.

Крім того, надаючи оцінку судмедекспертизам № 05-8-01/49 від 12.02.2019 р. та № 05-8-01/95 від 22.03.2019 р., не було допитано судмедексперта, результати даних експертиз оцінено суб`єктивно, що свідчить про порушення вимог ст. 94 КПК України.

В той же час, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, фактично надав перевагу лише тим доказам, які можуть бути оцінені, як такі, що виправдовують особу, а всі інші не взято до уваги, що підтверджує необ`єктивність суду першої інстанції при прийнятті рішення.

Так, судом взято до уваги показання обвинуваченого та ту обставину, що між ними є конфлікт. Проте, не взято до уваги показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_21 , які безпосередньо були присутні під час вчинення даного кримінального проступку.

Неможливо погодитися з позицією суду в тому, що наявність конфлікту між потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з одного боку, та ОСОБА_10 з іншого боку, є підставою для неприйняття правдивих показань наданих потерпілими під присягою.

Судом не надано правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, наступним доказам, а саме: акту судмеддослідження (обстеження) № 05-8-01/351 від 27.09.2017 р.; протоколу проведення слідчого експерименту від 14.08.2018 р. за участі потерпілого ОСОБА_7 ; акту судмеддослідження (обстеження) № 05-8-01/351 від 27.09.2017 р.; висновку експерта № 05-8-01/231 від 27.08.2018 р. з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 р. за участі потерпілої ОСОБА_8 ; висновку експерта № 05-8-01/308 від 13.11.2018 р. з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ; висновку спеціаліста в галузі судмедекспертизи № 02-01/900 від 02.08.2018 р. з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 14.08.2018 р. за участі потерпілої ОСОБА_8 ; висновок експерта № 05-8-01/264 від 24.09.2018 р. з приводу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 29.12.2018 р. за участі свідка ОСОБА_21 ..

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, оскільки безпосередньо в судовому засіданні показаннями потерпілих підтверджено вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас, суди мають враховувати й вимоги КПК України щодо призначення покарання.

З урахуванням викладеного при ухваленні вироку судом, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 65 КК України, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 370 КПК України, незаконно визнано ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

У запереченні обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 ставиться питання про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 та залишенні у законній силі виправдувального вироку суду, оскільки у оскаржуваному вироку немає жодної невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Також, просили відмовити в повторному дослідженні доказів та проведенні допитів у зв`язку з відсутністю аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримали апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважаючи виправдувальний вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Так, п. 6 ст. 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, серед яких, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами. Зазначений вище конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.

Згідно з ч. 5 ст. 27 КПК України, під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- й відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, який здійснив суд у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно приписів ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, крім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Повне фіксування технічними засобами ходу всього судового провадження слугує, з одного боку, його гласності та відкритості, а з іншого - забезпечує можливість встановити допущені під час судового розгляду порушення, які могли би вплинути на законність, обґрунтованість і справедливість ухваленого за результатами розгляду судового рішення.

Як встановив апеляційний суд, на його запит від 27.03.2024 р. про направлення на адресу Черкаського апеляційного суду копії архівного запису судового засідання у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 за 12.11.2021 р. (т. 4, а. пр. 231) Чорнобаївський райсуд Черкаської обл. повідомив, що під час виготовлення копії звукозапису з архівної копії компакт-диску судового засідання від 12.11.2021 р. було виявлено механічні пошкодження, які унеможливили відтворення звукозапису та виготовлення з нього копій (т. 5, а. пр. 2-4).

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, зокрема з журналу судового засідання за 12.11.2021 р. у цьому судовому засіданні допитувались свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (т. 2, а. пр. 73-74).

Таким чином, суд першої інстанції не виконав вимоги кримінального процесуального закону про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування провадження, що встановлено перевіркою матеріалів справи та підтверджується змістом відповіді Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 1.04.2024 р., наданої на запит Черкаського апеляційного суду.

Вказане порушення вимог КПК України позбавило апеляційний суд можливості перевірити доводи апеляції прокурора стосовно показів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які на переконання прокурора, викладені судом у вироку не вірно, та надати відповідну оцінку цим обставинам.

Крім того, як встановив апеляційний суд у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 відсутнє фіксування судового провадження, зокрема проголошення вироку.

Так, в матеріалах провадження наявний журнал судового засідання № 1776484 у справі щодо ОСОБА_10 , в якому зазначено про вихід суду до нарадчої кімнати (т. 4, а. пр. 122-125).

Проте, проголошення вироку стосовно ОСОБА_10 не зафіксоване у судовому провадженні ні у журналі судового засідання, ні фіксування технічними засобами.

Натомість у даному кримінальному провадженні наявна довідка повідомлення секретаря судового засідання ОСОБА_23 про те, що 8.08.2023 р. фіксування проголошення вироку технічними засобами у справі № 709/84/21 за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст. 125 КК України не здійснювалось, у зв`язку з тим, що учасники, які беруть участь у справі, на проголошення не з`явились (т. 4, а. пр. 146).

Проте, на переконання апеляційного суду, така довідка не спростовує необхідність дотримання обов`язкових вимог, які зазначені в п 7. ч. 2 ст. 412 КПК України, враховуючи крім іншого і те, що вирок суду є найважливішим рішенням у провадженні, яким закінчений розгляд справи по суті.

На переконання апеляційного суду вказані порушення є істотним порушенням вимог ст. ст. 27, 107 КПК України, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення місцевого суду та є безумовною підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, а тому, у зв`язку з цим вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню на підставі п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, належним чином дати оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, ретельно перевірити доводи сторони обвинувачення та захисту, дати їм оцінку в сукупності з іншими доказами та в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення, відповідно до ст. 370 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Тому при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно перевірити доводи апеляційн ої скарги, зокрема ті, на які звертає увагу апелянт та дати їм оцінку. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно прийняти до уваги наведене, усунути допущені порушення та з додержанням вимог ст. ст. 370-374 КПК України ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.

Оскільки прокурором ставились апеляційні вимоги про скасування вироку суду стосовно ОСОБА_10 та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з призначенням покарання та звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а апеляційний суд скасовує оскаржуваний вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового судового розгляду вказаного кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 в суді першої інстанції, то в зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_11 підлягає лише до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 8.08.2023 р., яким ОСОБА_10 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України в суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді