УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 755/22930/14-к

провадження № 51 - 168 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_5 ,

встановила:

За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року ОСОБА_5 судимого: 1) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 грудня 1999 року за ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ч. 2 ст. 140 КК 1960 року на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК на 5 років позбавлення волі; 3) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 березня 2012 року за ч. 2 ст. 186 КК, із застосуванням ст.69 КК, ст.395 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 4) вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 185 КК до штрафу в розмірі 1 020 грн; 5) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 6) вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року за ч. 3 ст. 185 КК на 4 роки позбавлення волі; 7) вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК на підставі ч. 4 ст. 70 КК на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК з урахуванням положень ст. 72 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, менш суворих покарань, призначених цим вироком, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, а покарання у виді штрафу в сумі 1 020 грн, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, суд ухвалив виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_5 вказано обчислювати у даному кримінальному провадженні, з моменту постановлення вироку у даній справі, а саме з 05 травня 2025 року.

Зараховано у строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_5 час попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року та час, на який він затримувався у зв`язку із розшуком, зокрема з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року та з 15 травня 2020 року по 16 травня 2025 року. Крім того, зараховано у строк остаточного покарання термін попереднього ув`язнення за попередніми вироками Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 07 жовтня 2017 року по 07 січня 2018 року, з 04 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 02 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, а також Збаразького районного суду Тернопільської області з 21 серпня 2023 року до набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, з урахуванням положень ст.5 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року, виходячи із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року вирок місцевого суду змінено.

Зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 7 квітня 2014 року по 4 липня 2014 року, з 1 серпня 2019 року по 2 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 7 жовтня 2017 року по 7 січня 2018 року, з 4 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 2 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2024 року з 21 серпня 2023 року по 4 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 та зарахувати засудженому у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838- VIII від 26 листопада 2015 року), з розрахунком один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за періоди: з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року; з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року; з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року; з 07 жовтня 2017 року по 07 січня 2018 року; з 04 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року; з 21 серпня 2023 року по 10 грудня 2025 року, а в решті залишити без змін.

Мотиви Суду

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши додані до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно зі ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи, наведені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними, зважаючи на таке.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно з ч. 3 ст. 4 КК часом вчинення злочину визнається час вчинення особою дії або бездіяльності, передбаченої законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 цього Кодексу. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі - Закон № 838-VIII) на підставі як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), і до неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі - Закон № 2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі він має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки його зворотна дія як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК не допускається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК з урахуванням положень ст. 72 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, менш суворих покарань, призначених цим вироком, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, а покарання у виді штрафу в сумі 1 020 грн, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, суд ухвалив виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_5 вказано обчислювати у даному кримінальному провадженні, з моменту постановлення вироку у даній справі, а саме з 05 травня 2025 року.

Зараховано у строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_5 час попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року та час, на який він затримувався у зв`язку із розшуком, зокрема з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року та з 15 травня 2020 року по 16 травня 2025 року. Крім того, зараховано у строк остаточного покарання термін попереднього ув`язнення за попередніми вироками Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 07 жовтня 2017 року по 07 січня 2018 року, з 04 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 02 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, а також Збаразького районного суду Тернопільської області з 21 серпня 2023 року до набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року, з урахуванням положень ст.5 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 термін його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року, виходячи із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції в частині зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просив зарахувати йому у строк покарання увесь строк перебування його під вартою до дня набрання останнім вироком законної сили - 10 грудня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою засудженого, частково погодився з доводами ОСОБА_5 про неправильне застосування місцевим судом вимог ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України № 838 - VIII від 26 листопада 2015 року) та зарахував йому в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 7 квітня 2014 року по 4 липня 2014 року, з 1 серпня 2019 року по 2 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року на підставі ч.5 ст.72 КК в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування свого рішення апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_5 у строк відбування покарання слід врахувати строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме, строк затримання в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, строк тримання під вартою на підставі ухвали суду з 07 квітня 2014 року по 04 липня 2014 року, і строк затримання на підставі ухвал суду про дозвіл на затримання з 01 серпня 2019 року по 02 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року.

Що стосується вимог про зарахування у строк відбування покарання всього часу перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в кримінальних провадженнях, в яких ухвалені вироки Збаразького районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року, Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року, Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року, апеляційний суд визнав їх такими, що не підлягають задоволенню. Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_5 засуджений цими вироками, вчинені ним після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, ч.5 ст.72 КК України,

Отже з врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зарахування ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 7 жовтня 2017 року по 7 січня 2018 року, з 4 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 2 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2024 року з 21 серпня 2023 року по 4 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, є належним чином вмотивованими та обґрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування ухвали апеляційного суду, колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга захисника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що сторони не позбавлені можливості відповідно до приписів ч. 1 ст. 539 КПК звернутися до суду з клопотанням для вирішення питань, які виникають під час та після виконання вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

постановила:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3