ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/924/26 Справа № 194/740/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000152 від 28 березня 2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянин України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 28.09.2017 Павлоградським міськрайсудом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна. Звільнився 13.07.2020 з Криворізької виправної колонії Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 20.09.2023 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2023, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно з обставинами, встановленими судом, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. № 2102-ІХ (зі змінами) в Україні введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022р.

Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на території України з 05:30 год. 24.02.2022р. введений воєнний стан, 28.03.2024р. приблизно о 16:20 год., знаходячись біля другого під`їзду буд. 1 по вул. Дніпровській м. Тернівка Дніпропетровської області, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, побачив, що на лавці біля вказаного під`їзду знаходиться чуже майно, яке належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яке залишили біля під`їзду неповнолітні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які попередньо мали словесний конфлікт з ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Обвинувачений зазначає, що дійсно мав конфлікт з хлопцями, які злякались та втекли, залишивши рюкзак на лавці. В свою чергу він почекав на них 20 хвилин, та взяв рюкзак маючи намір віднести його до поліції, однак його затримали. Окрім цього, обвинувачений вважає, що визначені висновком експерта ціни є завищеними, оскільки речі були старими. Серед іншого, останній звертає увагу на те, що вирок було ухвалено без нього.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Законодавцем у ч. 1 ст. 337 КПК України визначено межі судового розгляду, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У постанові від 23 лютого 2023 року (справа № 733/859/21) Верховний Суд констатував, що встановлені досудовим розслідуванням є основою висунення обвинувачення, натомість обставини встановлені судом є основою ухвалення рішення щодо винуватості чи невинуватості особи.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті, наголошуючи на тому, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Судом першої інстанції вказаних вимог закону належним чином дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Між тим, фактичні обставини кримінального провадження провадження, які відповідали б цим висновкам суду та пред`явленому обвинуваченню, суд в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України не встановив, натомість посилався у вироку на обставини, які ознак злочину не містять, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За цих умов, вважати, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 такими, що відповідають встановленим фактичним обставинам вчиненого обвинуваченим злочину неможливо, адже вироком суду не встановлено обставин, які є кримінального караними.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та вважає, що наведені порушення є такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення та є істотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначені вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, в тому числі ті, що стосуються обґрунтованості висновку експерта щодо ринкової вартості викраденого майна, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Що стосується запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 , то враховуючи той факт, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що вказує на такий ризик як переховування обвинуваченого від суду, апеляційний суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжити до 02 травня 2026 року.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 травня 2026 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4