КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 371/1316/22 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/3193/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 286-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який бере участь у судовому провадженні, у провадженні за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 05 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 002 26 від 29 червня 2022 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення працюючого на посаді начальника відділу превенції Обухівського РУП ГУНП в Київській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (ВКЗ), -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 05.02.2025 ОСОБА_8 засуджений за ч. 4 ст. 286-1 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Ухвалено строк відбування покарання обраховувати з 29.06.2022.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

На часткове задоволення позову з ОСОБА_8 стягнуто на користь:

- ОСОБА_9 500.000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 27.852 грн. на відкодування витрат на поховання батьків;

- ОСОБА_10 500.000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_11 500.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 12.08.2025 апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 залишена без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 05.02.2025 стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 03.12.2025 касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнив частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 12.08.2025 щодо ОСОБА_8 скасував та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Водночас, ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31.01.2026 включно.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 29.01.2026 ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.03.2026 включно.

19.03.2026 до Київського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який бере участь у судовому провадженні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні існують ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не відпали та продовжують існувати.

А саме, як вказує прокурор, характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчинені особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує у разі залишення без задоволення апеляційної скарги його захисника переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим для обрання більш м`якого запобіжного заходу, а тому обґрунтованим є висновок щодо необхідності тримання ОСОБА_8 під вартою, щоб цьому запобігти.

Незважаючи на ту обставину, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії необережних злочинів, однак той факт що обвинувачений сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, тобто свідомо знехтував вимогами ПДР України, на думку прокурора, фактично нівелює необережну форму вини як таку. Саме тому, законодавець вказав на підвищену суспільну небезпеку даної категорії кримінальних правопорушень, визначивши в тому числі, заборону на можливість застосування положень закону щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням за їх вчинення, а тому цілком ймовірною є спроба ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурором звертається увага, що на час інкримінованого ОСОБА_8 злочину, він був працівником правоохоронного органу, де обіймав керівну посаду - начальника відділу превенції Обухівського РУП ГУНП в Київській області, тобто повинен бути взірцем бездоганної поведінки та сприяти неухильному дотриманню норм діючого законодавства як звичайними громадянами так і своїми підлеглими.

Однак обвинувачений, сідаючи за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, сам свідомо поставив під загрозу життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху та нехтував ними, що, на переконання прокурора, досить чітко і зрозуміло характеризує обвинуваченого як безвідповідальну особу, що безумовно не може бути залишено поза увагою під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Також, прокурор просить суд звернути увагу на наявні в матеріалах справи відомості, які характеризують обвинуваченого за місцем проходження служби, зокрема на те, що згідно наявної копії послужного списку, ОСОБА_8 упродовж 2011-2021 років дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, що характеризує обвинуваченого як особу схильну до порушення покладених на нього обов`язків, що, у свою чергу, так само підтверджує наявність ризиків щодо можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який.

За викладеним, прокурор вважає, що наявні підстави вважати, що у провадженні існують ризики, визначені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, у свою чергу, є приводом для продовження стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На даний час, як зазначає прокурор, обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу - відсутні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку поданого ним клопотання щодо продовження обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, проаналізувавши зазначені у клопотанні доводи, слід дійти наступного висновку.

Як указують приписи ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, у тому числі щодо розгляду клопотань сторін у провадженні, з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, як наголошується в ч. 2 цього процесуального закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.ч. 6 та 8 ст. 176 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, або ж застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Наряду з цим слід вказати, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Перевіривши доводи клопотання прокурора, а також матеріали кримінального провадження в частині розв`язання клопотання прокурора, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, бо у провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

А саме, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчинені особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання, з урахуванням стадії провадження та апеляційних вимог захисника - до 9 років позбавлення волі, що може свідчити про існування ризику втечі, що є надто високим для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів бере до уваги і ту обставину, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 286-1 КК України, відноситься до категорії необережних злочинів, однак ОСОБА_8 інкримінується вчинення вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що може вказувати на підвищену суспільну небезпеку даної категорії кримінальних правопорушень, отже цілком ймовірною є спроба ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поза увагою колегії суддів не залишається і те, що на час інкримінованого ОСОБА_8 злочину, він був працівником правоохоронного органу, де обіймав керівну посаду - начальника відділу превенції Обухівського РУП ГУНП в Київській області, що свідчить як про можливість впливу на свідків, потерпілих, експертів у провадженні, так і на перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом, що загалом показує про наявність підстав вважати, що у провадженні існують ризики, визначені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які, у свою чергу, є приводом для продовження стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, - матеріали кримінального провадження не містять.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За викладеним, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, обвинуваченому за ч. 4 ст. 286-1 КК Україниу кримінальному провадженні № 620 221 001 200 002 26 від 29 червня 2022 року, ОСОБА_8 на 60 днів, до 17 травня 2026 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4