Справа №588/1647/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/11/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 588/1647/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 10.05.2024 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити слідчому у задоволенні його клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки підозра є необґрунтованою, викладені в клопотанні факти не відповідають дійсності, ризики не підтверджуються доказами, ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування, перебуває поза межами України, не відмовляється давати показання в режимі відеоконференції. Крім того, слідчий суддя не мав права розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у задоволенні попереднього аналогічного клопотання слідчим суддею було відмовлено і це рішення перебувало на розгляді в суді апеляційної інстанції.

08.05.2024 до Тростянецького районного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із заступником керівника Охтирської окружної прокуратури, звернувся заступник начальника СВ ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ним здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 12.01.2022, у якому ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК, а саме у привласненні та заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах; службовому підробленні; легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом.

27.03.2024 і 24.04.2024 ОСОБА_8 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК, яке вручене керівнику МКП «АЙСБЕРГ» м. Львова, а 12.04.2024 і 24.04.2024 він оголошений в міжнародний розшук.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, знаходиться у міжнародному розшуку, тому слідчий просив обрати останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК за відсутності підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 10.05.2024 вказане клопотання слідчого задоволено та відносно ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинення інкримінованих йому правопорушень, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, останній оголошений у міжнародний розшук.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194, глава 18 КПК).

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук; у такому разі після затримання особи і не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 193 КПК), а при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається (ч. 4 ст. 183 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність на той час у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також відсутність об`єктивних обставин, які б вказували на можливість застосування до підозрюваної іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, існують реальні ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні.

При встановленні обґрунтованості підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у кримінальному провадженні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо правову оцінку доказам його вчинення.

Слідчим СВ ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 12.01.2022 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК, у якому ОСОБА_8 було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК, шляхом вручення повідомлення про підозру в порядку ст. 111, 135, 136 КПК керівнику житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 08.03.2024 за № 2474/117/66-2024 ОСОБА_8 виїхав з території України, перетнувши 18.12.2023 державний кордон України в пункті пропуску «Краківець» і більше до України не повертався.

Постановами заступника начальника СВ ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 12.04.2024 та від 24.04.2024 підозрюваний ОСОБА_8 був оголошений спочатку у розшук, а потім у міжнародний розшук, що підтверджується повідомленням УСР в Сумській області від 23.04.2024 за № 1221/55/117/01-2024 про оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук та заведенням відносно нього оперативно-розшукової справи № 5/55/117-2024.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені слідчим суддею за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваної особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, чинити вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»). При цьому тяжкість кримінального правопорушення свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, оскільки «небезпека ризику переховування може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Колегія суддів ураховує, що «…тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96), тому вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

При встановленні ризику впливу на свідків необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а вже після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового провадження слідчим суддею суду першої інстанції. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, внаслідок чого ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та їх дослідження в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, підтверджується тим, що ОСОБА_8 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі, оскільки досудове розслідування знаходилось на початковій стадії, на час ухвалення слідчим суддею рішення про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (процесуальних) дій, не встановлено всі обставини, що мають істотне значення для досудового розслідування тощо.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 спілкується із слідчим за допомогою мобільного телефону, тому заявлені слідчим ризики не мають місця, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки належна правова процедура досудового розслідування не зводиться виключно до спілкування телефоном слідчого і підозрюваного, а останній не бажає з`являтись за викликом до слідчого чи прокурора, чим перешкоджає проведенню ними певних необхідних слідчих дій в межах кримінального провадження № 0000004 від 12.01.2022 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК.

Та обставина, що в Україні оголошений воєнний стан, не може свідчити про поважність неприбуття підозрюваного ОСОБА_8 до органу досудового розслідування, оскільки м. Тростянець Сумської області не знаходиться у зоні безпосередніх бойових дій, а останній жодним чином не обмежений у праві в`їзду на територію України.

Твердження сторони захисту про те, що слідчий суддя суду першої інстанції не мав права розглядати клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки подання попереднього клопотання про обрання запобіжного заходу і перегляду рішення слідчого судді за наслідками його розгляду в апеляційній інстанції не є перешкодою для повторного звернення слідчим до суду з аналогічним клопотанням.

Необхідно зауважити, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК у відсутність підозрюваного ОСОБА_8 не є остаточним рішенням слідчого судді суду першої інстанції і за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а фактично виступає законною підставою для затримання й доставки цієї особи до місця досудового розслідування кримінального провадження. Після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю такої особи розглядає питання вже про застосування стосовно неї раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі слідчого судді суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою. При цьому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, зокрема застава, не забезпечить запобігання встановленим слідчим суддею суду першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу в обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи наявність об`єктивної потреби у цьому та всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному, які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 10.05.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4