Справа № 457/1178/24
провадження №1-кп/457/18/26
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою

24 лютого 2026 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001234 від 26 грудня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які мотивовані тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за який передбачена кримінальна відповідальність лише у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання. З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покладених на них процесуальних обов`язків, як обвинувачених, наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України до останніх було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено, однак в даний час наявні підстави для його продовження, саме: наявні докази, які дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку, вік та стан здоров`я обвинувачених дозволяють застосування до них запобіжного заходу з позбавленням волі. Оцінюючи особи обвинувачених та вчинення ними особливо тяжкого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України підстав для застосування запобіжного заходу, з огляду наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть переховуватися від суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що у разі визнання винуватим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання, і це може стимулювати до втечі. Вказані обставини, в тому числі відсутність міцних соціальних зв`язків та інші відомості, отримані під час досудового розслідування дають підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть переховуватися від суду з метою уникнення передбаченої законом відповідальності. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду. Крім цього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі і пов`язані з незаконним впливом на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, що може утворювати склад окремого кримінального правопорушення з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Враховуючи викладені вище обставини менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обов`язків, а тому сторона обвинувачення просить суд про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід необхідний для виконання завдання кримінального провадження та неможливістю запобігання ризикам шляхом застосування щодо ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів. Наразі наявні об`єктивні ризики, що обвинувачені можуть ухилятися від суду та вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, впливати на потерпілого з метою зміни показів.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив відмовити у клопотанні, оскільки заявлених прокурором ризиків не існує.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки заявлені ним ризики нічим необґрунтовані.

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, оскільки, на її думку, ризики, наведені у клопотанні прокурором, не обґрунтовані, а також у ході судового розгляду ризики відпали, оскільки на даний час досліджені всі докази, а тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім цього, її підзахисний має сім`ю, є військовозобов`язаним, займався волонтерською діяльністю. У випадку, якщо суд знайде підстави для задоволення клопотання прокурора, просила визначити її підзахисному розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки на даний час, на його думку відпали підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки його підзахисний раніше не судимий, військовозобов`язаний, активно займався волонтерською діяльністю.

Заслухавши учасників судового засідання, суд вважає, клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою підлягають до задоволення з наступних підстав.

На розгляді Трускавецького міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважає належним чином вмотивованим, викладені в клопотанні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах провадження доказами та обставинами кримінального провадження, оскільки особи обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, у тому числі тяжкість покарання, яке може бути призначено за скоєне діяння, зокрема те, що за ч. 4 ст. 189 КК України може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що з урахуванням тяжкості покарання дає підстави вважати про існування ризиків переховування від суду, вчинення тиску на потрепілого з метою зміни його показів, вчинення інших кримінальних правопорушень; те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 становить підвищену суспільну небезпеку, окрім того, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, в разі їхнього перебування на волі, можуть вчиняти кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, та проти громадського порядку та моральності, а тому застосування щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Строк тримання під вартою спливає о 15 год 15 хв 27 лютого 2026 року.

До вказаної дати неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Аналізуючи викладені у клопотанні обставини, розглядаючи клопотання щодо продовження запобіжного заходу, суд враховує особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_4 вироком від 11.11.2013 року Ялтинського міського суду АР Крим визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі (звільнений 28.08.2020 року). Обвинувачений ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, а також те, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років, що з урахуванням тяжкості покарання дає підстави вважати про існування ризику переховування від суду та ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. Окрім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою забезпечення свого не притягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину можуть незаконно впливати на потерпілого, щоб він змінив показання у кримінальному провадженні, оскільки на даний час судом іде дослідження доказів по справі. Також існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування обвинувачених в Державній установі «Львівський слідчий ізолятор» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.

У зв`язку із вищенаведеним, та з урахуванням того, що ризики встановлені судом під час обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не змінилися, і з огляду на те, що до закінчення строку дії запобіжного заходу здійснити розгляд кримінального провадження неможливо, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному окремо, строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Обраний відносно кожного обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі кожного обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , слід продовжити, оскільки обставини у справі з часу обрання обвинуваченим, запобіжного заходу - тримання під вартою не змінились, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , більш м`якого запобіжного заходу, так як такі не можуть запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, прокурор довів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу. В даний час кримінальне провадження перебуває у провадженні суду та розглядається по суті.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у судовому засіданні не спростовують наведених доводів у клопотанні про продовження запобіжного заходу.

Також не заслуговують на увагу твердження захисника обвинувачених про застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки наведені в судовому засіданні захисником підстави не можуть підтвердити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

На підставі вищевикладеного суд приходить до переконання, що доводи захисника про зміну запобіжного заходу є безпідставними.

З огляду на характер інкримінованого кримінального правопорушення, чітким є переконання суду, що ризики, які існували на час обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим на даний час не змінилися, та не зменшилися, тому ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам. Також, наявність у обвинувачених місця проживання, родини, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, суд на теперішній час не встановив.

Суд погоджується з доводами прокурора про неможливість застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Відтак, суд прийшов до висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених є достатніми для переконання, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшилися і виправдовують тримання обвинувачених під вартою і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про можливість обрання менш суворого виду запобіжного заходу є необґрунтовані.

За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

А відтак враховуючи, підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, що викладені вище, а також те, що обвинувачені вчинили злочин з погрозою застосування насильства над потерпілим, суддя вважає недоцільним визначати обвинуваченим заставу.

Керуючись ст. ст. 174, 177, 183, 197, ч. 3 ст. 331, 336, 372 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 15 год 00 хв 24 лютого 2026 року до 15 год 00 хв 24 квітня 2026 року включно, без визначення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 15 год 00 хв 24 лютого 2026 року до 15 год 00 хв 24 квітня 2026 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження та скерувати ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» (м. Львів, вул. Городоцька, 20) для виконання.

Ухвала у частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1