Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/1574/25
Провадження № 1-кп/935/156/26
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2026 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законного представника ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 06.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується у ДП «Житомирська установа виконання покарань № 8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 304 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , яке обґрунтовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме: ризик переховування останнього від суду, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та на строк від семи до дванадцяти років, крім того існує ризик незаконного впливу на потерпілу свідків та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому зазначене свідчить про те, що наявність вказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 , яке аргументовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого ОСОБА_10 від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення. Крім цього, вік ОСОБА_10 його соціальні зв`язки, стан здоров`я не перешкоджають останньому переховуватись від суду, крім того, обвинувачений ОСОБА_10 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому є достатні підстави вважати, що останній, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчиняти спроби впливу на учасників кримінального провадження. Також, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки обставини, які впливають на існування ризиків, що слугували підставою для обрання запобіжного заходу, залишаються незмінними.

У судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 , законний представник потерпілої ОСОБА_7 , представник потерпілої ОСОБА_8 клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку дії обраних запобіжних заходів підтримали, просили їх задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави, оскільки оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, постійне місце роботи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , законний представник ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_14 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує вимоги п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

Так, ухвалою колегії суддів Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 22 березня 2026 року включно.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Наявність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду (продовження існування цього ризику) є цілком ймовірний з огляду на тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Прокурор обґрунтовано посилається на існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки останні ще не надавали показання безпосередньо суду (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_9 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі не обрання йому альтернативного запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою уникнення від кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу, свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту що інший, більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , враховуючи те, що останній маючи непогашену судимість вчинив нові умисні злочини.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків убачається з вище наведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_9 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів, без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я обвинуваченого; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі Пунцельт проти Чехії (Punzelt v. Czech Republic) № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_10 , враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який може в будь-який момент залишити фактичне місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Так, ухвалою колегії суддів Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 січня 2026 року ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком по 22 березня 2026 року.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, що, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, особу обвинуваченого.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 проживає в одному населеному пункті разом ними, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений, у разі не обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з метою уникнення кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи те, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_10 залишати місце свого проживання, а також покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади; не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , окрім випадків повітряної тривоги; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Будь-яких даних, обґрунтованих доводів, що підтверджують відсутність або зменшення ризиків, що стали підставою для застосування судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також дають підстави дійти висновку про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що саме такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим покладеного на нього процесуальних обов`язків визначених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 16 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 21:00 години до 07:00 години.

Покласти на ОСОБА_10 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади;

не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , окрім випадків повітряної тривоги.

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали покласти на Відділення поліції № 2 Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Строк дії ухвали визначити по 18 травня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3