ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6601/23
Номер провадження: 11-кп/819/319/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

04 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

за участю адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 000499 від 20.12.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2026 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, працевлаштованого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000499 від 20.12.2022, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02 квітня 2026 року включно.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 02.02.2026 року скасувати, постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, просив визначити та призначити розмір застави.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали, постановлення її з істотним порушенням вимог КПК України та практики ЄСПЛ.

Зазначає про те, що в порушення вимог ст.178 КПК України суд при розгляді клопотання не прийняв до уваги та не надав належної оцінки наявності у нього:

міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 з першою групою (І-А) інвалідності, а саме цукрового діабету, яка потребує постійного контролю та турботи обох батьків;

раніше не судимий і мав позитивні характеристики з місць роботи та навчання, служби;

відсутність наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Зазначає, що відсутнє обґрунтування обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики не зменшились і існують нові ризики, які б виправдали тримання його під вартою.

Вважає, що ризики вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджені ніякими доказами, враховуючи, що він самостійно прибув до суду і після обрання запобіжного заходу тримання під вартою співпрацював і допомагав слідству.

Вказує, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою, судом обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі.

Позиції учасників.

Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті та визначено перелік процесуальних документів, які можуть бути витребувані із суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000499 від 20.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, прокурором подане клопотання, про продовження строку дії запобіжного заходу, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Під час судового розгляду 02.02.2026 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави прокурор обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливістю запобігти існуючим ризикам більш м`яким запобіжним заходом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2026 року ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02.04.2026 року включно.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати та не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції згідно з доводами апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд виходить із наступного.

Положеннями ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Обґрунтованість підозри щодо причетності ОСОБА_8 до вчинення вказаного кримінального правопорушення була перевірена слідчим суддею під час досудового розслідування. Зокрема ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 травня 2023 року стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Водночас на даний час в суді першої інстанції триває судовий розгляд, предметом якого є питання доведеність обвинувачення стосовно вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.

Таким чином, з огляду на стадію кримінального провадження, а саме судовий розгляд який триває, апеляційний суд в рамках перегляду ухвали про продовження дії запобіжного заходу, не вправі надавати оцінку обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого такі висновки суду не спростовують.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу обвинуваченого, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції врахував не тільки тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, але і відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, яка хворіє та те, а також наявність постійного місце проживання.

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції такі відомості про особу обвинуваченого, у даному випадку з огляду на характер кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_8 , самі по собі не спростовують існування встановлених ризиків.

Так, ОСОБА_8 , хоч і має соціальні зв`язки, проте обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, що пов`язаний із переходом на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану. За вчинення, злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_8 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не завершено, та допит свідків не розпочато, є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Крім того, з огляду на стадію кримінального провадження є також вірогідним існування ризику того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

За наведеного сукупність цих відомостей, які існували на час застосування запобіжного заходу та не змінилися, не вказує на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК нівельовані чи зменшились.

З огляду на вищевказане, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом зміни на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зокрема запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, або ж переховування від суду.

Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_8 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, є необґрунтованими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.6ст.176 КПК Українипід час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст.183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема статтями 109-114-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст.183КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зі змісту наданих суду апеляційної інстанції матеріалів провадження вбачається, що при застосуванні стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу розмір застави не визначався.

При цьому в оскаржуваній ухвалі суд надав належну оцінку можливості визначення обвинуваченому розміру застави та з огляду на обставини даного кримінального провадження обґрунтовано зважив на положення ч.4 ст.183 КПК України та не визначив розмір застави.

Інші обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено. Суд в ухвалі навів висновки щодо питань, які підлягають вирішенню при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та навів висновки щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2026, якою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 02 квітня 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4