Справа № 461/774/26
Провадження № 1-кп/461/332/26
УХВАЛА

26.03.2026 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000083 від 11.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

у провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000083 від 11.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Захисник обвинуваченого звернувся до суду з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому та повернення застави заставодавцю.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, захисник вказав наступне.

В межах даного кримінального провадження на стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 18.09.2025 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави.

Визначені ОСОБА_4 наведеною ухвалою обов`язки після закінчення її дії не продовжувались, відповідне питання органом досудового розслідування та прокурором не порушувалось. Відтак, оскільки на думку сторони захисту, строк дії ухвали про запобіжний захід припинив свою дію, захисник клопоче перед судом про повернення застави.

Крім того, захист наголошує, що з моменту внесення застави істотно зменшилися ризики у кримінальному провадженні та змінилися обставини, які були враховані при прийнятті відповідного рішення слідчим суддею. Зокрема, захисник звертає увагу суду на те, що необхідність внесення застави істотно вплинула на матеріальне становище обвинуваченого. Так, для внесення застави обвинувачений був змушений звернутися за позикою, яку на даний час слід повертати. Також, матеріальне становище обвинуваченого істотно погіршилось внаслідок того, що в період з 18.09.2025 по 12.01.2026 він був відсторонений від посади, тобто не отримував грошове забезпечення протягом чотирьох місяців.

Захист окремо звертає увагу на те, що на даний час шкода встановлена у кримінальному провадженні відшкодована у повному обсязі, що засвідчується обвинувальним актом у якому наведено відповідну інформацію, а цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Отже, захист вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу істотно змінилися підстави, які стали причиною обрання запобіжного заходу, а ризики враховані при його обранні значно зменшились.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні, кожен окремо, клопотання підтримали з мотивів наведених у ньому.

Прокурор заявлене клопотання заперечив, з мотивів безпідставності.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи заявлене захисником клопотання про заміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд враховує положення ст. 177, 178, 182, 194 КПК України, а також частини 2 ст. 29 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом встановлено, що в межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 18 вересня 2025 року (справа №463/4574/25; провадження №1-кс/463/8503/25) клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 задоволено частково. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень. Покладено на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі службовими особами ГУ ДСНС України у Львівській області;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У подальшому ні органом досудового розслідування, ні прокурором, питання про продовження строків дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків перед слідчим суддею або судом не порушувалось.

Крім того, ОСОБА_4 у період з 18 вересня 2025 по 12 січня 2026 року було відсторонено від посади начальника оперативно-координаційного центру Головного управління ДСНС України у Львівській області.

Як наголошує сторона захисту та не заперечує прокурор з моменту пред`явлення підозри жодних даних про порушення процесуальних обов`язків з боку ОСОБА_4 не виявлено.

Оцінюючи заперечення прокурора щодо того, що факт належного виконання обов`язків підозрюваним (обвинуваченим) свідчить про те, що застава є пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження, суд враховує наступне.

Стверджуючи про те, що на даний час має місце ризик впливу на свідків, прокурор залишає поза увагою те, що ні слідчим, ні прокурором питання обмеження спілкування обвинуваченого з потенційними свідками у даному провадженні, зокрема зі службовими особами ГУ ДСНС України у Львівській області, незважаючи на те, що строк дії ухвал слідчого судді, про визначення відповідного обов`язку, так і відсторонення від посади обвинуваченого, на розгляд слідчого судді чи суду не виносилось. Наведене свідчить про те, що зазначені заперечення прокурора є голослівними, адже його процесуальна поведінка свідчить про протилежне. Більше того, незважаючи на припинення строку дії відповідних ухвал, жодних об`єктивних даних про намагання вплинути на свідків з боку обвинуваченого суду не повідомлено.

Крім того, судом приймається до уваги той факт, що згідно обвинувального акту шкода у кримінальному провадженні відшкодована повністю, а цивільного позову у справі не заявлено.

Судом також приймаються до уваги відомості про матеріальне становище обвинуваченого, зокрема те, що внаслідок тривалого відсторонення від посади останній був позбавлений джерел доходів, адже грошове утримання є єдиним джерелом для їх отримання.

Суд виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Заслухавши доводи учасників процесу та дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов висновку, що станом на час розгляду клопотання сторони захисту ризик переховування обвинуваченого, хоча і продовжує існувати, але суттєво зменшився з огляду на тривалість та стадію кримінального провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК).

Аналіз змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК свідчить про те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Отже, існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику повинно підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстровано (п. 85, 86 рішення Європейського Суду з прав людини /далі - ЄСПЛ/ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

Відтак, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що визначені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення ним таких дій. Отже, навіть у випадку, коли б відбулося зменшення ймовірності настання одного чи кількох із встановлених ризиків, суд має враховувати також й інші обставини справи у їх сукупності.

Беручи до уваги наведене, не роблячи жодних висновків щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого на цій стадії провадження, суд виходить із того, що ризик переховування від суду підтверджується ймовірністю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності з призначенням покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного чи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного (обвинуваченого) під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак, тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення або іншого обмеження прав і свобод.

Відтак, тяжкість можливо скоєного злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею чи судом під час вирішення питання застосування запобіжного заходу.

Щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слід зазначити наступне.

На даний час досудове розслідування завершене та обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Отже, наведене свідчить про те, що оскільки обвинувальний акт скеровано до суду, під час досудового розслідування стороною обвинувачення отримано достатньо доказів для підтримання публічного обвинувачення в суді.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про істотне зменшення ризику можливого вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на зміну, спотворення чи знищення документів та речей, які мають важливе значення для цього кримінального провадження, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Водночас, оцінюючи ризик впливу на свідків, суд приймає до уваги і те, що він може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК.

Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, то суд виходить з наступного.

За встановлених судом обставин про які наведено вище, за переконанням суду застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і не створить збільшення можливості для вчинення обвинуваченим позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, стандарт доказування стороною обвинувачення відповідного майнового стану обвинуваченого з перебігом ефективного досудового розслідування має зростати, особливо у разі, якщо встановлення попереднього розміру застави базувалось серед іншого на припущенні про можливість володіння певними активами на підставі непрямих доказів.

Наведені обставини вказують на те, що на даний час значно зменшилися ризики впливу на учасників провадження, а також знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на наведене вище, суд частково погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання забезпечить належний контроль за процесуальною поведінкою обвинуваченого. Водночас, підстав для незастосування будь-якого запобіжного заходу до обвинуваченого, з огляду на наведені вище обставини справи, суд не вбачає.

Вказане свідчить про те, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що інший більш м`який запобіжний захід, передбачений частиною першою статті 176 КПК України, а саме особисте зобов`язання, може запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризику або ризикам.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності підстав для скасування запобіжного заходу, суд також враховує нижченаведені доводи та мотиви.

Питання про те, чи є тривалість застосування запобіжного заходу обґрунтованою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивував свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилається заявник у своїх клопотаннях про зміну запобіжного заходу.

Отже, наведені вище обставини вказують на те, що в ході розгляду клопотання сторони захисту встановлено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, встановленим при ухваленні попередніх рішень слідчого судді щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

При цьому, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, за обставин наведених вище і встановлених судом, є співмірним існуючим на даному етапі судового розгляду ризикам, відповідає особі ОСОБА_4 та тяжкості повідомленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є можливим за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення клопотання захисника та можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

Суд також приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із засад кримінального провадження є верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 8 КПК України).

Наведені положення кримінального процесуального законодавства повинні гарантувати не тільки права та законні інтереси підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) або потерпілого, але й інших осіб, які також залучаються до кримінального судочинства, у тому числі заставодавця.

Статтею 203 КПК України визначено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

В ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках встановлених цим кодексом, строк на який їх покладено (ч. 2 ст. 196 КПК України).

На виконання наведеної вище ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу, заставу в розмірі 302 800,00 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок 24.09.2025 року було внесено захисником підозрюваного адвокатом ОСОБА_5 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Львівській області, що засвідчується копіюєю квитанції до платіжної інструкції №52112778 від 24.09.2025.

Застава в дохід держави звернена не була, відомостей щодо порушення обов`язків підозрюваним (обвинуваченим) в ході розгляду клопотання не здобуто.

За вимогами ч.1 ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Положеннями КПК України не визначено конкретного строку дії запобіжного заходу у виді застави.

Водночас, КПК визначає, що застава забезпечує виконання покладених на підозрюваного (обвинуваченого) обов`язків. Обов`язки покладаються лише ухвалою слідчого судді чи суду. Зі спливом строку покладених обов`язків, застава має бути повернута заставодавцю.

Аналіз положень КПК України свідчить про те, що застава, як захід забезпечення кримінального провадження запобіжний захід, забезпечує виконання обов`язків, які були покладені на підозрюваного відповідним судовим рішенням (ухвалою), в сукупності з обов`язком явки на виклики слідчого, прокурора, суду, тобто процесуальними обов`язками підозрюваного (обвинуваченого). Отже, правова природа походження загальних обов`язків покладених КПК України на підозрюваного (обвинуваченого), відрізняється від природи походження обов`язків покладених у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу, хоча самі обов`язки можуть бути тотожними. Так, обов`язки підозрюваного (обвинуваченого) виникають з моменту набуття відповідного статусу і діють протягом усього часу перебування у ньому. Натомість обов`язки покладені на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу виникають з моменту прийняття відповідного процесуального рішення (ухвали) і припиняють свою дію після закінчення строку її дії, зміни, скасування запобіжного заходу, тощо.

Відповідно до ч.11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

У свою чергу, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є менш тяжким ніж застава, а тому його застосування у даному випадку не призведе до порушення прав та гарантій обвинуваченого.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Водночас, в ході розгляду клопотання слідчому судді не подано жодного доказу стосовно того, що підозрюваний будь-яким чином порушив або не дотримується покладених на нього ухвалами слідчого судді та КПК обов`язків.

Крім того, наявність клопотання заставодавця або факт задоволення (часткового задоволення) такого клопотання, в сукупності з наведеними обставинами, жодним чином не перешкоджає прокурору в будь-який момент, в тому числі одразу після надходження відповідного клопотання заставодавця, ініціювати питання визначення іншого запобіжного заходу по відношенню до обвинуваченого з метою забезпечення справедливого балансу між інтересами усіх учасників кримінального провадження.

Враховуючи вимоги ч.11 ст. 182 КПК України, а також те, що на час розгляду клопотання строк дії, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України не продовжено, застава в дохід держави звернута не була, суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення застави та скасування запобіжного заходу у виді застави слід задовольнити частково, а саме змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід особисте зобов`язання.

Також, з метою належного виконання процесуальних обов`язків та нівелювання ризиків у кримінальному провадженні, слід покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою (викликом, повідомленням);

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні заявлених стороною обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 щодо обставин, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні №0000083 від 11.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії даної ухвали слід визначити до 25 травня 2026 року включно.

Керуючись ст. 177, 178, 179, 194, 182, 331 КПК України,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення застави та скасування запобіжного заходу у виді застави задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід особисте зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою (викликом, повідомленням);

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 щодо обставин, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні №0000083 від 11.04.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали до 25 травня 2026 року включно.

Заставу в розмірі 302 800,00 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, внесену 24.09.2025 року ОСОБА_5 за ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Львівській області, згідно квитанції до платіжної інструкції №52112778 від 24.09.2025 - повернути ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1