ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/48/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000864 від 05 травня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000864 від 05.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рогатин, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого керівником ТОВ «БОМБАРДІР», раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 02 квітня 2026 року.

Одночасно ОСОБА_7 визначено заставу 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчим відділом Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000864 від 05.05.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що 05.05.2025 до Тернопільського РУ поліції надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану в державі, який введено відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, систематично вимагає грошові кошти у ОСОБА_10 та його родичів.

За даним фактом 05.05.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000864 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Як зазначає слідчий, 24.02.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та на даний момент скасований не був.

Натомість, ОСОБА_7 , який достовірно знаючи свої обов`язки та права як громадянина України, маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , дізнавшись про певні обставини, які можуть нашкодити діловій репутації потерпілого ОСОБА_10 , та які останній бажає зберегти в таємниці, не маючи жодних законних підстав для стягнення з ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_11 будь-яких коштів, достовірно знаючи про відсутність будь-яких цивільно-правових відносин між ними та рішень судів про стягнення з них коштів в користь ОСОБА_7 , будучи обізнаним про особисте життя потерпілого, його статус в суспільстві та керівні посади, які він обіймає у газорозподільчих товариствах та інших юридичних особах, у яких являється директором та бенефіціаром, а також про наявність у нього грошових коштів, керуючись метою власного збагачення, з корисливих мотивів, вирішив використати зазначену інформацію для вимагання грошових коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажав залишити в таємниці. Таким чином, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 шляхом вимагання коштів з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажав залишити в таємниці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці та часі, дізнавшись про факт продажу декількох фіскальних принтерів та касових апаратів на територію ДНР із ТОВ «Екселліо Трейд», де дружина потерпілого - ОСОБА_11 є співзасновником, вирішив використати цю інформацію проти потерпілого ОСОБА_10 , опублікувавши статтю в інтернет-виданні та подавши її в правоохоронні органи.

Надалі, 03.05.2025 ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, почав надсилати повідомлення зі свого мобільного телефону в мобільному застосунку «WhatsApp» з облікового запису із номером телефону НОМЕР_1 на обліковий запис дружини потерпілого ОСОБА_11 , із вимогою надати йому грошові кошти у сумі 450000 доларів США із погрозою розповсюдження інформації, за яку ОСОБА_10 та його дружина «опиняться за ґратами». Згодом, ОСОБА_7 почав надсилати повідомлення потерпілому ОСОБА_10 про зустріч, на якій останній повинен передати йому грошові кошти у сумі 450000 доларів США, а взамін ОСОБА_7 припинить надсилати листи в державні органи з інформацією про причетність ОСОБА_10 та його дружини до торгівлі з фізичними та юридичними особами, розташованими на території невизнаних ЛДНР, яка негативно впливає на ділову репутацію ОСОБА_10 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою власного збагачення шляхом вимагання, почав погрожувати розголошенням вказаної інформації, поставши кінцеву вимогу потерпілому надати йому грошові кошти в розмірі 130000 доларів США за припинення розголошення інформації, попри те, що вона являється неправдивою, але шкодить його діловій репутації.

В подальшому, 05.06.2025 ОСОБА_10 , реально побоюючись розголошення відомостей, що могло призвести до підриву ділової репутації шляхом втрати ділових партнерів та контрагентів, вирішив передати обумовлену раніше суму коштів ОСОБА_7 .

В свою чергу, ОСОБА_7 , після здійснення вказаних погроз шляхом вимагання, 05.06.2025 близько о 20 год. 30 хв. поблизу станції метро Житомирська, проспект Берестейський, 136 в м. Києві отримав грошові кошти у вказаній сумі, 125000 доларів США із яких були імітаційним, а 5000 доларів США належні потерпілому ОСОБА_10 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було завдано майнової шкоди на загальну суму 5000 доларів США, що еквівалентно 207444,5 гривень та спричинено моральну шкоду.

02.09.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В апеляційній скарзі та доповнені до неї захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного судді Тернопільської області від 04.02.2026 є незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог ст.370 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, а виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що наведений у клопотанні, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 не вчиняв будь-яких протиправних дій, спрямованих на вимагання коштів. Окрім цього, до матеріалів клопотання не долучено належних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри..

Захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які можуть вплинути на хід досудового розслідування та які спростовуються доказами, наявними в матеріалах провадження.

Зазначає про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, що було проігноровано судом першої інстанції, чим порушено вимоги ст.178 КПК. Також звертає увагу суду на те, що в клопотанні про обрання запобіжного заходу зазначено, що ОСОБА_7 не одружений, однак ця інформація не відповідає дійсності.

Вказує, що підозрюваний перебуває у шлюбі та виховує доньку. Проживає разом із сім`єю, веде спільний побут та є основною опорою для родини, що свідчить про відсутність наміру переховуватися.

Вважає, що за наявності таких міцних соціальних зв`язків тримання під вартою є надмірним заходом, а тому вбачає доцільність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема: особистої поруки; нічного домашнього арешту; застави.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки особі підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_7 займається волонтерською діяльністю та має численні подяки, позитивно характеризується за місцем проживання.

Крім того, захисник зазначає, що оголошення його підзахисного у розшук є безпідставним та таким, що здійснене з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Орган досудового розслідування був достеменно обізнаний про фактичне місце знаходження ОСОБА_7 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження та відповідними доказами, долученими до нього. Вважає, що розшук ОСОБА_7 був оголошений штучно, з метою отримання можливості затримати ОСОБА_7 .

За таких обставин, на переконання апелянта, твердження сторони обвинувачення про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, є необґрунтованим і таким, що спростовується фактичними даними провадження.

Також звертає увагу, що при встановленні застави суд не врахував майновий стан підозрюваного та визначив йому розмір застави, який є непомірним для ОСОБА_7 .

Разом з тим, на переконання апелянта, факт внесення застави ОСОБА_7 свідчить про готовність підозрюваного виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Крім того, захисник зазначає, що на момент розгляду клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу існували обставини, які викликали сумнів у неупередженості та об`єктивності слідчого судді ОСОБА_1 при розгляді цього клопотання. Зокрема, суддя раніше розглядала справи за скаргою ОСОБА_7 , у зв`язку з чим їй було заявлено відвід, оскільки повторна участь судді у розгляді пов`язаних матеріалів щодо тієї самої особи та в межах того самого провадження, де вона вже неодноразово приймала рішення, створює у стороннього спостерігача враження про відсутність безсторонності, що суперечить практиці ЄСПЛ. Однак у задоволенні заяви про відвід було відмовлено.

Вважає таку відмову незаконною, а подальший розгляд справи - проведений незаконним складом суду.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у повному обсязі. Також просить визнати незаконною відмову у задоволенні відводу слідчого судді ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним злочину, особу підозрюваного, його спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було враховано належним чином усі обставини, передбачені ст.177 КПК України, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим суддею, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Непереконливим є твердження апелянта, що суд не обґрунтував чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема особисте зобов`язання, з урахуванням встановлених судом ризиків та особи підозрюваного, не зможуть запобігти вказаним ризикам та дисциплінувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При прийнятті рішення слідчий суддя також врахував, що відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту, зокрема, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, займається волонтерською діяльністю та має численні подяки, позитивно характеризується за місцем проживання не надають підстав для можливості застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного на даному етапі досудового розслідування.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до правильно переконання, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, а прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, як одну з підстав застосування запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Долучені захисником ОСОБА_8 до матеріалів справи документи, що характеризують особу підозрюваного, не спростовують висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов правильного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для даного виду кримінального правопорушення, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків, враховуючи особу підозрюваного та обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про розгляд клопотання слідчого незаконним складом суду з тих мотивів, що адвокатом заявлявся відвід слідчому судді, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це питання було предметом розгляду слідчого судді місцевого суду в порядку ст.ст.75, 76, 80 КПК України і ухвалене з цього питання рішення є остаточним та оскарженню не підлягає.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про визнання незаконною відмову у задоволенні відводу слідчого судді ОСОБА_1 , то вони не беруться до уваги колегією суддів, оскільки виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 р про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді