Справа №523/2143/26
Провадження №1-кс/523/2007/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження № 0000072 від 30.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про арешт майна в матеріалах кримінального провадження № 0000072 від 30.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З клопотання встановлено, що слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000072 від 30.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі повідомлення ГВ КР Управління СБ України в Одеській області про вчинене кримінальне правопорушення, згідно з яким громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірно виконує завдання представників російських спецслужб, спрямовані на збір та передачу інформації щодо розміщення Сил оборони України, розташування системи протиповітряної оборони, об`єктів критичної інфраструктури, які розташовані на території м. Одеса та Одеського району.

03.02.2026, у період з 08 год. 17 хв. по 09 год. 40 хв., на підставі ч. 2 ст. 234 КПК України, а саме на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 02.02.2026, з дотриманням положень ст. 236 КПК України, був проведений обшук в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та тимчасово вилучено:

- мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «TIT?U02», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , без системи логічного захисту.

Таким чином, вищевказані предмети і документи мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані, самостійно і в сукупності, як докази вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор до суду не прибула, однак подала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд без її участі, вимоги клопотання підтримала.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 до суду не прибула, однак подала заяву відповідно до якої просила проводити розгляд без її участі, та просила не накладати арешт на майно.

Суд вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1.підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2.призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3.є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4.одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Обставини кримінального провадження містять достатні підстави вважати, що без накладення арешту у встановленому законом порядку на вилучені в ході обшуку предмети і документи, вони можуть бути приховані або знищені для унеможливлення їх використання в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене 03.02.2026 року - є доказом злочину.

Враховуючи те, що з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей, предметів і документів, які за обставинами кримінального провадження можуть бути визнані речовими доказами, на підставі чого слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження № 0000072 від 30.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно 03.02.2026, у період з 08 год. 17 хв. по 09 год. 40 хв., в ході проведення обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та тимчасово вилучено:

- мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «TIT?U02», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , без системи логічного захисту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1