Справа № 496/1018/26
Провадження № 1-кс/496/355/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , відеоконференція,

захисника ОСОБА_4 , відеоконференція,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка в режимі відеконференцзв`язку клопотання слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, освіта середньо технічна, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді авіаційного техніка 2-го екіпажу розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів літакового типу взводу розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів літакового типу спеціального призначення роти розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів спеціального призначення батальйону безпілотних систем, у званні сержанта, ВОС 225049П, УБД, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого -

за матеріалами кримінального провадження за №0000041 від 28.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Відділення поліції №2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в тому що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації ВЧ НОМЕР_1 НГУ на посаді авіаційного техніка 2-го екіпажу розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів літакового типу взводу розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів літакового типу спеціального призначення роти розвідувальних безпілотних авіаційних комплексів спеціального призначення батальйону безпілотних систем, у військовому званні «сержанта», особистий номер , ВОС 225049П, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на придбання, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених в ході слідства обставин, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав та в подальшому зберігав за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , три корпуси гранати Ф-1 та два запали типу УЗРГМ (УЗРГМ-2). Далі ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут бойових припасів з метою незаконного збагачення запропонував ОСОБА_7 придбати у нього три корпуси гранати Ф-1 та два запали типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), за ціною 6500 гривень. У подальшому, 31.01.2026, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, зустрівся із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 діючи умисно, в порушення вимог вказаних нормативних актів, не маючи передбаченого законом дозволу, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, незаконно збув ОСОБА_7 три корпуси гранати Ф-1 та два запали типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які належать до бойових припасів, отримавши від нього в якості оплати грошові кошти сумі 6500 гривень. Після чого, ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам поліції, придбані у ОСОБА_5 три корпуси гранати Ф-1 та два запали типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які відповідно до експертного дослідження відносяться до бойових припасів. Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в тому що діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, маючи умисел на придбання, зберігання та збут вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, за невстановлених в ході слідства обставин, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав та в подальшому зберігав за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вибухову речовину ENHANCED DEMOLITION COMPOUND-4 EDC 4 DEMOLITION BLOCK загальною вагою 545 грамів, яка належить до вибухових речовин. Далі, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут вибухових речовин з метою незаконного збагачення запропонував ОСОБА_7 придбати вибухову речовину ENHANCED DEMOLITION COMPOUND-4 EDC 4 DEMOLITION BLOCK загальною вагою 545 грамів за ціною 8000 гривень. У подальшому 02.03.2026, близько 15 години 35 хвилин, ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, зустрівся із ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 діючи умисно, в порушення вимог вказаних нормативних актів, не маючи передбаченого законом дозволу, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, незаконно збув ОСОБА_7 речовину ENHANCED DEMOLITION COMPOUND-4 EDC 4 DEMOLITION BLOCK загальною вагою 545 грамів, яка відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів №194 від 02.03.2026 року - належить до вибухових речовин, отримавши від нього в якості оплати грошові кошти у сумі 8000 гривень. Після чого, ОСОБА_7 добровільно видав співробітникам поліції, придбану у ОСОБА_5 вибухову речовину загальною вагою 545 грамів, яка відноситься до вибухових речовин.

02.03.2026 о 22 годині 49 хвилин ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України. У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно визначення розміру застави, прокурор, залишив це питання на розсуд суду.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, при цьому посилалася на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені з боку сторони обвинувачення, її підзахисний не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування, суду, впливати на свідків чи вчинити інше правопорушення, має на утриманні малолітню дітей, крім того, він є військовослужбовцем, має намір надалі проходити військову службу, тому просила застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника, просив застосувати відносно нього домашній арешт.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Обґрунтованість підозри та обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджуються матеріалами, зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження, зокрема: протоколами огляду; протоколами допиту свідків, протоколом обшуку, висновком експерта від 09.02.2026 року №СЕ-19/116-26/2601-ВТХ, іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу.

ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років позбавлення волі.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 НГУ та розуміє всі факти ризику, також ОСОБА_5 не може не усвідомлювати імовірність засудження за інкримінованим злочином, передбаченим ч. 1 ст. 263 КК України, та призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнім незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнім вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів вбачається недоцільним, оскільки вони не відповідають тяжкості злочину та не забезпечать виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який згідно ч. 1 ст. 263 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років, є необхідним застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука чи застава), не здатен забезпечити виконанням ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, а саме, своєчасне його з`явлення до слідчого та суду на виклик для проведення слідчих та інших процесуальних дій, виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 є цілком обґрунтованими, так як вищевикладене дає достатні підстави для обрання виключного запобіжного заходу.

Обрання інших, менш тяжких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт чи застава не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, а також вищеперерахованих ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, яка регламентує, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, у провадженні слід визначити відповідну заставу.

При визначенні її (застави) розміру суд виходить з наступного.

На підставі ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Також, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу; 7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; 8) «середовище»; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; 10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України слідчий суддя встановлює ОСОБА_5 заставу 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виключних випадків, за яких суд міг би дійти висновку, що застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у цій справі не встановлено.

Таким чином, застосування більш м`яких запобіжних заходів не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, тому клопотання слідчого слід задовольнити.

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали - 60 днів, а саме: з 04 березня 2026 року до 02 травня 2026 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120,00 грн. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава згідно ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 04.03.2026 р. у справі № 496/1018/26 (провадження № 1-кс/496/355/26) відносно ОСОБА_5 .

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.

У разі внесення застави, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 11.03.2026 року.