Справа № 643/2842/26
Провадження № 1-кс/643/1641/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду у м. Харкові клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000731 від 03.06.2025,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло вказане клопотання прокурора, з якого слідує, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000731 від 03.06.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Досудовим слідством встановлено факт протиправної діяльності громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка протягом тривалого часу являється одним з адміністраторів публічного «Телеграм-каналу» із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 використовуючи для конспірації нік-нейм «Руся», в якому поширює матеріали, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Так, ОСОБА_4 , являючись уродженкою м. Харкова, будучи соціально забезпеченою особою, після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну з боку держави-агресора (російської федерації, далі - рф), яке розпочалось 24.02.2022, вирішив стати на шлях протиправної діяльності та вчинила злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, проти особистих прав і свобод людини і громадянина, а також проти основ національної безпеки, за наступних обставин.

24.02.2022 РФ, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У той же час ОСОБА_4 , як громадянка України, що проживає на території АДРЕСА_1 , оцінивши обстановку, що склалася у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку держави-агресора, та з особистих інтересів, вирішила вчинити злочин, кваліфікуючою ознакою якого є заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

З цією метою ОСОБА_4 , використовуючи власний аккаунт у месенджері «Telegram» під назвою « ОСОБА_5 » з ідентифікатором ID: , не пізніше 18.08.2023, байдуже ставлячись до наслідків агресивної війни, яку РФ розв`язала і веде проти України та українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людяності, почала діяти на виконання злочинного умислу, направленого на поширення матеріалу, у якому міститься інформація щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 18.08.2023, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місті, в умовах воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом РФ агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram», під назвою «Руся» з ідентифікатором ID: до якого прив`язано мобільний номер: НОМЕР_1 , розмістила у відкритому доступі до вмісту для ознайомлення із публікаціями та коментарями текстовий матеріал російською мовою.

Так, 18.08.2023 ОСОБА_4 , використовуючи власну сторінку у месенджері «Telegram», під назвою « ОСОБА_5 » з ідентифікатором ID: НОМЕР_2 у телеграм-чаті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , о 23 год 55 хв здійснила поширення надрукованих нею наступних висловлювань і цитат (російською мовою), а саме:

«А ты вопросом хоть раз задался почему? Да и не так то. Очевидцы с Салтовки в Харькове рассказывали кто по ним стрелял. Не Россия. ... И грабили мародёры , тоже не Россия. Я лично с такими знакома. М не надо Россию за всё обвинять. Сами рыло в пуху, а потом -за шо?». (посилання: https://t.me/c//63095).

Даний текст містить інформацію щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Наявність у вказаних вище висловлюваннях інформації щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, підтверджено згідно з висновком експерта 2 сектору (з дислокацією в місті Харків) 3 відділу судово-експертної лабораторії 4 центру (Центру судових і спеціальних експертиз) ІСТЕ СБУ № СЕ25-211/Л/3/2 від 20.11.2025 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи.

Крім того, 25.02.2024 ОСОБА_4 , використовуючи власну сторінку у месенджері «Telegram», під назвою « ОСОБА_5 » з ідентифікатором ID: НОМЕР_2 у телеграм-чаті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 , о 14 год 05 хв діючи умисно, усвідомлюючи факт розпочатої у 2014 році і триваючої на це час збройної агресіїї рф, з метою поширення матеріалу, у якому міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, самостійно здійснила поширення надрукованих нею висловлювань і цитат (російською мовою), а саме: «Это не украинцы делали, а фашисты , которые захватили Украину. И в неокрепшие умы вбили эту ересь.Это запад руками украинцев делал и делает. И все майданы и всё остальное. Всё проплачено. Как вы до сих пор этого не понимаете.». (посилання: https://t.me/c//161061).

Даний текст містить інформацію щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Наявність у вказаних вище висловлюваннях інформації щодо заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, підтверджено згідно з висновком експерта 2 сектору (з дислокацією в місті Харків) 3 відділу судово-експертної лабораторії 4 центру (Центру судових і спеціальних експертиз) ІСТЕ СБУ № СЕ25-209/Л/3/2 від 01.12.2025 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи.

В ході досудового розслідування, в період з 07 год 58 хв по 10 год 17 хв 12.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 11.02.2026 (справа №643/2447/26, провадження №1-кс/643/1517/26) проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якого виявлено:

1. мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картами з номерами мобільних телефонів, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , належний ОСОБА_7 ;

2. мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2 НОМЕР_8 з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_9 , належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 );

3. мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_10 IMEI 2: НОМЕР_11 з сім картами з номерами мобільних телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_12 , належний ОСОБА_4 ;

4. мобільний телефон Redmi Note 5 з IMEI 1: НОМЕР_13 ; IMEI 2: НОМЕР_14 , без сім карти, належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 );

5. мобільний телефон Redmi Note 9 з IMEI 1: НОМЕР_15 ; IMEI2: НОМЕР_16 без сім карти, належний ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України в ході обшуку встановлено, що власником майна, зазначеного у даному клопотанні під номером 1 є чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_7 , власником телефонів, зазначених під номерами 2 та 4 є син ОСОБА_4 неповнолітній ОСОБА_9 , а власником майна під номерами 3 та 5 являється ОСОБА_4 .

Вилучені під час проведення вказаного обшуку предмети та речі містять інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, можуть мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами та будуть в подальшому об`єктами слідчих дій та комп`ютерно-технічних експертиз, а також деякі з них являються знаряддям вчинення розслідуваного злочину.

12.02.2026 постановою слідчого вказані предмети та речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, на підставі вищезазначеного встановлено, що вищевказані предмети та речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки вони є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення розслідуваного злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів, які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Власники майна та/або його представник у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, згідно відомостей наданих прокурором у клопотанні.

19.02.2026 від представника власників майна надійшли заперечення щодо накладення арешту на майно, в яких він просить:

відмовити у частині накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон Xiaomi Нyper OS з IMEI 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім картами з номерами мобільних телефонів, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , належний ОСОБА_7 ; мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_7 ; ІМЕІ 2 НОМЕР_8 з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_9 , належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ); мобільний телефон Redmi Note 5 з IMEI 1: НОМЕР_13 ; IMEI 2: НОМЕР_14 , без сім карти, карти, належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 );

задовольнити у частині накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон Redmi Note 9 з IMEI 1: НОМЕР_15 ; IMEI2: НОМЕР_16 без сім карти, належний ОСОБА_4 ; мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_10 ; IMEI 2: НОМЕР_11 з сім картами з номерами мобільних телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_12 , належний ОСОБА_4 .

Заперечення обґрунтовані тим, що усі зазначені у клопотанні докази стосуються виключно ОСОБА_4 та не містять жодних фактичних даних, які б свідчили про причетність або вину її чоловіка ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 . Стороною обвинувачення не наведено жодного належного та допустимого доказу у розумінні кримінального процесуального закону, який би підтверджував будь-який зв`язок ОСОБА_7 , ОСОБА_8 із обставинами кримінального правопорушення.

Прокурор у поданому клопотанні просить накласти арешт на майно ОСОБА_8 неповнолітнього сина ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що саме по собі свідчить про відсутність належної правової аргументації та ігнорування базових засад кримінального процесуального законодавства.

Як прямо передбачено положеннями статті 173 КПК України, обов`язок доведення необхідності арешту майна покладається виключно на сторону обвинувачення. При цьому закон вимагає не формального посилання на обставини кримінального провадження, а належного обґрунтування правової підстави для арешту майна, наявності відповідних ризиків, а також оцінки співрозмірності такого обмеження права власності.

У даному випадку клопотання прокурора не містить жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що майно, яке належить неповнолітній особі, відповідає критеріям речового доказу у розумінні статті 98 КПК України або підлягає спеціальній конфіскації. Будь-який зв`язок такого майна із обставинами кримінального правопорушення у клопотанні відсутній та фактично підмінений припущеннями.

Системний аналіз положень статті 170 КПК України дає чітке розуміння, що арешт майна третьої особи є виключним заходом, який допускається лише за наявності належних правових та фактичних підстав. Такими підставами можуть бути виключно достатні дані, які дозволяють обґрунтовано вважати, що майно: є речовим доказом у кримінальному провадженні; або підлягає спеціальній конфіскації у випадках, прямо передбачених законом.

Натомість прокурором не доведено, що майно ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_8 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, набуте кримінально-протиправним шляхом чи використовувалося у протиправній діяльності. Аналогічно відсутні будь-які обґрунтовані доводи щодо можливості застосування спеціальної конфіскації.

Більше того, прокурором повністю проігноровано вимоги пунктів 5 та 6 статті 173 КПК України щодо розумності, співрозмірності обмеження права власності та наслідків арешту майна для третіх осіб. Арешт майна неповнолітньої особи за відсутності доведеного зв`язку такого майна із кримінальним правопорушенням є грубим порушенням принципу пропорційності та фактично становить свавільне втручання у майнові права.

Фактично сторона обвинувачення намагається застосувати обмежувальний захід до особи, яка: не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні; не є підозрюваною чи обвинуваченою; є неповнолітньою; щодо майна якої відсутні будь-які передбачені законом підстави для арешту.

Такий підхід прямо суперечить не лише положенням КПК України, але й фундаментальним засадам кримінального провадження, зокрема принципам законності, обґрунтованості процесуальних рішень та неприпустимості обмеження прав особи без належної правової підстави.

аналогічні порушення допущені стороною обвинувачення і при обґрунтуванні клопотання в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 . Прокурор фактично не навів жодних конкретних обставин, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для обмеження майнових прав цієї особи.

З матеріалів клопотання не вбачається, що майно ОСОБА_7 має будь-який безпосередній чи опосередкований зв`язок із кримінальним правопорушенням, що розслідується. Не доведено, що таке майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, предметом кримінально-протиправних дій, доходом від злочину або набуте кримінально-протиправним шляхом. Відсутні також будь-які дані, які б дозволяли дійти висновку про можливість використання цього майна як речового доказу у розумінні статті 98 КПК України.

Більше того, ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи будь-якого іншого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні. Водночас прокурор не навів жодних доказів існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, що є обов`язковою умовою для накладення арешту на майно у випадках, передбачених пунктами 3 та 4 частини другої статті 170 КПК України.

Фактично сторона обвинувачення намагається обґрунтувати необхідність арешту майна ОСОБА_7 виключно його сімейним зв`язком із особою, щодо якої навіть не повідомлено про підозру. Такий підхід прямо суперечить принципу індивідуальної юридичної відповідальності та не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки не допускає покладення негативних правових наслідків на особу без доведення її власної протиправної поведінки.

Крім того, прокурором не доведено наявності жодного з ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, зокрема ризику приховування, пошкодження, знищення чи відчуження майна. Відсутність таких ризиків свідчить про те, що застосування арешту майна не відповідає завданням кримінального провадження та є надмірним втручанням у право власності.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, а також подані заперечення, встановив таке.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000731 від 03.06.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» п. 49 62).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» п. 69, 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» п. 50).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Вказані обставини стороною обвинувачення доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, проведення обшуку та вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно має статус тимчасово вилученого, визнано речовим доказом, а відповідна постанова не ставилась під сумнів заінтересованими особами.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя доходить переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення з таким майном слідчих дій.

Доводи представника власника майна під час розгляду цього клопотання не знайшли свого підтвердження, з підстав зазначених вище.

Щодо заперечень про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя зазначає, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретну особу було повідомлено про підозру. Адже, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про доцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Натомість, вказане рішення не перешкоджає власнику майна в подальшому, в разі недотримання розумних строків проведення розслідування, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею, клопотання про скасування арешту.

Доводи щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) не ґрунтуються на положеннях законодавствах, оскільки відповідно ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо є для цього відповідні підстави та не залежить від віку або статусу особи у кримінальному провадженні.

Відтак, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативні наслідки арешту майна, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власників майна.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони розпоряджатися та користуватися майном, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000731 від 03.06.2025, на тимчасово вилучене в ході проведення в період з 07 год 58 хв по 10 год 17 хв 12.02.2026, на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 11.02.2026 (справа №643/2447/26, провадження №1-кс/643/1517/26) обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на майно:

мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картами з номерами мобільних телефонів, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , належний ОСОБА_7 ;

мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_7 ; IMEI 2 НОМЕР_8 з сім картою з номером мобільного телефону НОМЕР_9 , належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 );

мобільний телефон Xiaomi Hyper OS з IMEI 1: НОМЕР_10 IMEI 2: НОМЕР_11 з сім картами з номерами мобільних телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_12 , належний ОСОБА_4 ;

мобільний телефон Redmi Note 5 з IMEI 1: НОМЕР_13 ; IMEI 2: НОМЕР_14 , без сім карти, належний ОСОБА_8 (сину ОСОБА_7 та ОСОБА_4 );

мобільний телефон Redmi Note 9 з IMEI 1: НОМЕР_15 ; IMEI2: НОМЕР_16 без сім карти, належний ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10