КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2122/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

28 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000855 від 20.04.2022 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 19.04.2022 року о 13 год. 50 хв. в приміщенні «Головпоштампту», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, у ОСОБА_7 виник словесний конфлікт із раніше знайомим ОСОБА_9 . Після чого, 19.04.2022 року о 13 год. 54 хв. на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_7 почав висловлювати до ОСОБА_9 претензії необґрунтованого характеру, в ході чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_7 , загострюючи конфлікт, поводивши себе агресивно, умисно наніс один удар правою рукою, стиснутою в кулак, по обличчю в область лівого ока ОСОБА_9 . В подальшому, потерпілий намагався уникнути конфліктної ситуації, однак ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_9 , знову наніс один удар головою в область носа останнього. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травми носа, а саме уламковий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, синець на спинці носа в верхній та середній третинах з розповсюдженням на повіки лівого ока, садно на фоні синця і на спинці носа в середній третині, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але менш ніж 21 добу.

Таким чином, вищезазначеними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Виходячи з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, станом на день розгляду справи сплинув строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, проте, обвинувачений на це згоди не надав, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_7 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для повторного розгляду справи по суті.

Апелянт вказує, що з висновками суду захист частково погоджується, але зазначає, що в діях підзахисного є ознаки сильного душевного хвилювання, спричиненого неправомірними (аморальними) діями потерпілого, що є наслідком завдання йому легких тілесних ушкоджень, а також кількість нанесених ударів потерпілому не підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

Зокрема апелянт вказує, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що почув як потерпілий висловився нецензурною лайкою на адресу обвинуваченого, після чого останній наніс удар головою потерпілому в перенісся. Більше ударів ОСОБА_7 потерпілому не наносив, інших тілесних пошкоджень на обличчі ОСОБА_9 він не бачив.

Також відповідно до медичного документу (форма №110/о) від 19 квітня 2022 за №4815 швидкої медичної допомоги у ОСОБА_9 о 14 год. 11 хв. виявлено: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Садна носа, перелом кісток носа. В ділянці носа садно приблизно 0,270,2 см, що незначно кровоточить. Біль в ділянці носа. Інших видимих ушкоджень немає.

Тобто, як зазначає апелянт, свідчення ОСОБА_7 підтверджуються доказами щодо нанесення лише одного удару потерпілому, наявними в матеріалах справи, і спростовують пояснення ОСОБА_9 щодо додаткового одного удару кулаком в обличчя, нанесеного ОСОБА_7 в період до словесного конфлікту.

Захист звертає увагу на те, що показання потеплілого та свідка ОСОБА_11 частково не узгоджуються з поясненнями ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 , мед карткою медпрацівників швидкої допомоги та висновком судово-медичної експертизи, чому суд оцінки не надав.

Щодо особи ОСОБА_7 апелянт вказує, що ОСОБА_7 є не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання у м. Києві, не являється соціально небезпечною особою, у нього наявні тісні соціальні зв`язки з рідними та близькими людьми, працює, одружений, підтримує добрі відносини з друзями та знайомими.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття провадження у справі у зв`язку з цим.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється, згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 ставилось питання про скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 285 КПК України роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданої його захисником апеляційної скарги, на що обвинувачений наполягав саме на розгляді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили розглянути клопотання та задовольнити його, позицію прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання, роз`яснивши обвинуваченому наслідки задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні 19.04.2022 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і за вироком суду був визнаний винуватим саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вину у вчиненні якого не визнав.

Санкцією частини 2 ст. 125 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, положень ч. 2 ст. 12 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, станом на 28.04.2026 минуло понад 3 роки та закінчились, визначені ст. 49 КК України строки давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років і згідно із частиною третьою цієї статті перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення, встановлених ч.1 ст. 49 КК України, строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадків, передбачених ч. 5 ст. 49 КК України.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини та згоду обвинуваченого, колегія суддів вважає, що наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підстави для проведення судового провадження, що включає у себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, клопотання ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 - у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, вирок суду - скасуванню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України - закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням на час апеляційного розгляду строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 417 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000855 від 20.04.2022 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000855 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК Українизв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати за проведення судово - медичної експертизи розмірі 2672 грн. 00 коп. здійснити за рахунок держави.

Речовий доказ, а саме DVD - R диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3