Справа № 152/1706/24
Провадження №1-кп/930/71/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000533, внесене до ЄРДР 10.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 12.07.2024 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений, востаннє 12.12.2025.

Строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_6 , спливає 09.02.2026.

06.02.2026 прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України: переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, за вчинення яких йому загрожує потенційне покарання у виді довічного позбавлення волі; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 намагався знищити одяг, у якому він перебував на момент вчинення кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу та свідків, з огляду на насильницький характер кримінальних злочинів, не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо задоволення клопотання прокурора заперечили.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у зв`язку із тим, що тяжкість покарання не передбачена ст.177 КПК як елемент підстави обрання запобіжного заходу, а є лише обставиною, яка враховується при обранні запобіжного заходу та тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи; факт того, що 10.07.2024 ОСОБА_6 прямував у робочий рейс зі своїм батьком, після дзвінка працівників правоохоронних органів чекав їх приїзду, нікуди не втікав, на її думку, спростовує ризик ухилення від органів досудового розслідування та суду; не доведена можливість пливати на потерпілого, свідків, експертів і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також зазначила про відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (у т.ч. їх недоведеність наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами). Також, ОСОБА_6 громадянин України, має постійне місце проживання, роботу, дружину, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання має позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши клопотання прокурора, дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судом встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою суду від 12.12.2025 продовжено до 09.02.2026 включно.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 2ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 177 КПК України достатньо обґрунтованими, для обрання запобіжного заходу, є наявність не усіх ризиків, зазначених у статті, але й одного, який може вплинути в подальшому на розгляд справи по суті.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як зазначає Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які заявлені прокурором при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та які на даний час не знизились, оскільки розгляд судом даного кримінального провадження триває, потерпіла та свідки судом не допитані, у зв`язку із чим існує високий ступінь ризику, що обвинувачений перебуваючи на волі, може чинити на них тиск, та, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а саме: ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, які є особливо тяжкими та, за вчинення яких, передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, продовжує існувати ризик, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на досить значний строк або довічно, може перераховуватися від суду, чим перешкоджати подальшому судовому розгляду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд зазначає, що тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 ЄСПЛ зазначив, що «органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». (п. 36 рішення).

При цьому, суд враховує не лише тяжкість обвинувачення, а й тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які за класифікацією ст. 12 КК України віднесені до категорії особливо тяжких злочинів.

Таким чином, для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, останньою не доведено те, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, зникли або ж суттєво зменшилась їх вага.

Отже, застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

За результатами встановлених судом обставин, з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд дійшов висновку, що ризики, що існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та неможливість зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на іншій запобіжний захід, такий що не пов`язаний з триманням під вартою або його скасування.

Судом враховується тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у злочині, можливість застосування обвинуваченим тиску на потерпілу та свідків, що у сукупності з іншими обставинами справи дає підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе запобігти ризикам та з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Обставини, на які посилається захисник обвинуваченого щодо наявності у ОСОБА_6 дружини, неповнолітніх дітей, постійного місця проживання, на переконання суду, зазначених ризиків не знижують та не спростовують.

Стосовно доводів сторони захисту щодо зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у зв`язку з тривалим перебуванням ОСОБА_6 під вартою суд вважає, що тривалість судового провадження, яке до того ж весь час здійснюється в умовах воєнного стану, та тривалість перебування ОСОБА_6 під вартою не виходять за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

При продовженні запобіжного заходу, суд враховуючи вимоги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та те, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено, вважає за доцільне не визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, яке спричинило загибель людини.

За наведених обставин клопотання прокурора ОСОБА_5 слід задовольнити.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжок Шаргородського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів до 06.04.2026 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3