Справа № 297/3114/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/14/26, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та частково задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10.03.2026 включно, із визначенням розміру застави у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 995 200 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч двісті) гривень.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатись із території Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З матеріалів контрольного провадження слідує, що прокурор звернувся з клопотанням до Берегівського районного суду, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, із визначенням розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 , у невстановлений слідством день, час та місці, діючи умисно, з метою незаконного збуту психотропних речовин та особистого збагачення, незаконно придбав у невстановленої слідством особи психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, загальною вагою 0,0701 г, яку переніс за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав зазначену психотропну речовину з метою подальшого збуту до 14.07.2025.

У подальшому, 14.07.2025 року о 15:00 годин, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою незаконного збуту психотропної речовини та особистого збагачення, за грошові кошти в сумі 2000 гривень незаконно збув громадянину ОСОБА_7 , який у встановленому законом порядку був залучений працівниками поліції до проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, кристалічну речовину білого кольору у одному поліетиленовому зіп-пакеті, що у подальшому була вилучена у ОСОБА_7 працівниками поліції та згідно висновку експерта № СЕ-19/107-25/9079-НЗПРАП від 18.07.2025 у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, вагою 0,0701 г.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин.

Продовжуючи свою протиправну діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_5 у невстановлений слідством день, час та місці, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збуту психотропних речовин та особистого збагачення, незаконно придбав у невстановленої слідством особи психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, яку переніс за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав зазначену психотропну речовину з метою подальшого збуту до 19.07.2025.

У подальшому, 19.07.2025 о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного збуту психотропної речовини та особистого збагачення, за грошові кошти в сумі 3000 гривень незаконно збув громадянину ОСОБА_8 , який у встановленому законом порядку був залучений працівниками поліції до проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, кристалічну речовину білого кольору у одному зіп-пакеті, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/107-25/9423-НЗПРАП від 29.07.2025 у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, вагою 0,1420 г, після чого відразу був викритий та затриманий з грошовими коштами працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно.

Продовжуючи свою протиправну діяльність у сфері незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_5 у невстановлений слідством день, час та місці, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збуту психотропних речовин та особистого збагачення, незаконно придбав у невстановленої слідством особи психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, яку переніс за місцем свого проживання до будинку АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав зазначену психотропну речовину з метою подальшого збуту до 19.07.2025.

У подальшому, 19.07.2025 в період з 19 години 07 хвилин по 20 годину 04 хвилин працівниками Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області на підставі ухвали Берегівського районного суду № 297/2336/25 від 17.07.2025 за місцем користуванням ОСОБА_5 адресою: будинок АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: 1 прозорий поліетиленовий зіп-пакет із речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/107-25/9424-НЗПРАП від 29.07.2025 у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - метамфетамін, вагою 9,8952 г, яку він до цього зберігав за місцем свого проживання з метою подальшого збуту.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин, вчиненому повторно, якщо предметом таких дій психотропні речовини у великих розмірах.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за: ч. 1 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також у незаконний збут психотропних речовин; за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно та за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропних речовин, вчинене повторно, якщо предметом таких дій психотропні речовини у великих розмірах.

У сукупності ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

19 липня 2025 року, слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_10 було повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ч. 2 ст. 307 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , результатами судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, протоколами обшуків від 19.07.2025 року, проведеними за ухвалами слідчого судді, речовими доказами вилученими під час обшуків та іншими, результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій та іншими зібраними в ході досудового розслідування, доказами.

Ухвалою Берегівського районного суду від 22.07.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 днів, а саме до 20.09.2025 року.

Крім того, підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу відсутні, а визначені ст. 177 КПК України ризики не відпали та продовжують існувати.

На виконання вимог ч. 3 ст. 199 КПК України зазначено, що заявлені ризики не зменшились оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не працює, постійного джерела прибутку або доходу не має, може переховуватись від органів досудового розслідування, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може вчинити інше правопорушення, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, а також мету і завдання кримінального; провадження.

На думку сторонни обвинувачення ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, передбачений ч. ч. 1, 2 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 177 КПК України з метою продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченому переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_12 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні. обвинувачений ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

3. Вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування відносно обвинувачений ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 дані про особу обвинуваченого з метою забезпечення виконання процесуальних обов?язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_5 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою констатовано, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 є належним чином вмотивованим, викладені в клопотанні судження ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах доказами та обставинами кримінального провадження. Передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики на даний час не відпали та не зменшилися. Разом з цим, місцевий суд враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, їх високий ступінь суспільної небезпеки, а також особу обвинуваченого ОСОБА_5 , вважав, що даний випадок є виключним і застава у межах ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а тому йому слід визначити заставу, у розмірі, що перевищує вказані межі, а саме 900 (дев`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави, у разі його внесення, є необхідним і буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховуючи ці обставини, місцевий суд вважав, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Не погоджуючись з цією ухвалою ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на незаконність та невмотивованість рішення. Також зазначає про відсутність обґрунтування доведеності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, одночасно зазначаючи про відсутність намірів порушення цих ризиків. Вказує, що застава у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суперечить вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України. На думку апелянта саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання буде достатнім заходом для забезпечення належної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. Вказує, що ОСОБА_5 має ІІ групу інвалідності, без терміну перегляду, що свідчить про необхідність перебування обвинуваченого вдома, адже у зв?язку з інвалідністю, перебування під вартою негативно впливає на стан здоров?я ОСОБА_5 та значно погіршує його. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності учасників контрольного провадження, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження слідує, що: сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; прокурор ОСОБА_13 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, просив відмовити у її задоволенні; ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 також подав клопотання про розгляд справи без участі захисника та обвинуваченого, просив повністю задоволити апеляційні вимоги.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Твердження про незаконність та невмотивованість рішення не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

З ухвали слідує, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою обґрунтовано взяв до уваги наявність передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Приймаючи рішення про продовження існування ризиків, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та в період воєнного стану. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

При цьому взявши до уваги, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_5 визначеного місця проживання, за яким він позитивно характеризується, а також той факт, що останній раніше не судимий, жодним чином не зменшує встановлені місцевим судом ризики. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що вказані обставини не стали перешкодою для настання подій, у яких обвинувачується ОСОБА_5 ..

Колегія суддів погоджується із висновками про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на даний час не відпали ризики, які були встановлені під час обрання йому запобіжного заходу.

При цьому, продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Посилання в апеляційній скарзі на стан здоров`я ОСОБА_5 (зокрема те, що ОСОБА_5 має ІІ групу інвалідності, без терміну перегляду), апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, конкретних обставин, за яких скоєно діяння, - не бере до уваги, оскільки такі жодним чином не спростовують висновків місцевого суду про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При оцінці цих доводів береться до уваги і те, що стороною захисту не надано висновків компетентних осіб (лікарів), які б свідчили про те, що ОСОБА_5 не може триматися під вартою.

За цих обставин, твердження апеляційної скарги про відсутність обґрунтування доведеності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України,- є безпідставними, і спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_5 і не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, продовжити злочинну діяльність, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, вважаючи, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відсутність запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 чи застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, може призвести до неналежного виконання покладених на нього процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

Крім того, постановляючи ухвалу про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд, врахував і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачений та з урахуванням майнового і сімейного стану обвинуваченого, який не працює, неодружений, пенсіонер, те, що досудове розслідування завершено, прийшов до належного висновку про зміну раніше визначеного розміру застави на заставу в розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 995 200 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн..

Тому, слідчий суддя з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, їх високого ступеня суспільної небезпеки, а також особи обвинуваченого ОСОБА_5 , прийшов до обґрунтованого висновку, що даний випадок є виключним і застава у межах ч. 5 ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а тому слід визначити заставу, у розмірі, що перевищує вказані межі, а саме 900 (дев`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави, у разі його внесення, є необхідним і буде достатнім мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, апеляційний суд, окрім наведеного вище, бере до уваги й те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, у тому числі й про майновий стан обвинуваченого ОСОБА_5 , які б свідчили про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, що в свою чергу свідчить про те, що підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для ОСОБА_5 апеляційним судом не встановлено. Також, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке може бути призначено за його вчинення, обставини його скоєння, наявні в матеріалах судового провадженні відомості про особу обвинуваченого, кількість та ступінь передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений ОСОБА_5 розмір застави - 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги вищенаведене, як безпідставні і непідтверджені апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що застава у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суперечить вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обвинуваченому обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави - 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, так як існують ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків, а інший, менш суворий, запобіжний захід чи застава в меншому розмірі, не зможуть запобігти вищевказаним ризикам перешкоджати кримінальному провадженню.

Інші наведені доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, твердження якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: