Справа № 165/584/26
Провадження № 1-кп/156/66/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року сел. Іваничі

Колегія Іваничівського районного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого

(представниці служби у справах дітей) ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представниці підрозділу з ювенальної

превенції органу Національної поліції ОСОБА_10 ,

розглядаючи у підготовчому засіданні в залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області (із застосуванням засобів відеоконференції) кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000571 від 25.06.2025) щодо обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

1.Щодо відкладення підготовчого засідання

1.1. На підставі подання голови Нововолинського міського суду Волинської області ОСОБА_11 ухвалою Волинського апеляційного суду від 04.03.2026 у справі № 165/584/26 була визначена територіальна підсудність кримінального провадження № за ЄРДР 0000571 від 25.06.2025 за Іваничівським районним судом Волинської області.

1.2. До Іваничівського районного суду Волинської області 04.03.2026 надійшов з Волинського апеляційного суду обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000571 від 25.06.2025.

1.3. Ухвалою колегії суддів від 04.03.2026 було призначено підготовче засідання у справі № 165/584/26 на 04.03.2026 на 13 год 00 хв. У призначеному засіданні взяли участь прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого (представниця служби у справах дітей Нововолинської міської ради Волинської області) ОСОБА_8 , захисник - адвокат ОСОБА_9 , представниця підрозділу з ювенальної превенції органу Національної поліції ОСОБА_10 ..

1.4. У підготовчому засіданні 05.03.2026 потерпіла ОСОБА_6 після відповідних роз`яснень повідомила суду, що їй зрозумілі права та обов`язки потерпілої особи, передбачені ст. 56, 57 КПК України, водночас вона не має достатніх знань у галузі права й бажала би скористатись професійною правничою допомогою адвоката, котрий представляв би її інтереси на стадії судового провадження, але такого представника - адвоката вона на теперішній час не має.

1.5. Оскільки завдання підготовчого засідання у кримінальному провадженні включають необхідність розгляду судом певних клопотань учасників справи, вчинення інших дій, необхідних для підготовки справи до судового розгляду, вирішення цих клопотань та ухвалення процесуальних рішень суд здійснює з урахуванням позиції учасників судового розгляду, для формулювання та висловлення таких позицій учасники справи можуть потребувати професійної правничої допомоги. З огляду на висловлені потерпілою ОСОБА_6 твердження щодо потреби для неї користуватись професійною правничою допомогою, колегія суддів вважає за необхідне відкласти підготовче засідання у справі № 165/584/26 на 01.04.2026 на 13 год 00 хв, встановивши для потерпілої ОСОБА_6 строк для залучення представника адвоката до 30.03.2026.

2. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 .

2.1. Крім того, неповнолітній обвинувачений на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2025, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.01.2026 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 06.03.2026 включно). На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 165/584/26 не розпочато.

2.2. Прокурор ОСОБА_12 27.02.2026 подала до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри неповнолітнього у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини та умисних тяжких злочинів проти власності, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку неповнолітнього в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, скоїти інше правопорушення.

2.3. Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні 05.03.2026 підтримала клопотання, заявлене прокурором ОСОБА_12 , вважала необхідним продовжити застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

2.4. Потерпіла ОСОБА_6 та представниця підрозділу з ювенальної превенції органу Національної поліції ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора, просили суд продовжити строк застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на серйозність обвинувачень, висунутих неповнолітньому.

2.5. Обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що він є сиротою, мешкає у сел. Благодатне м. Нововолинська разом з рідною бабусею ОСОБА_13 , братом та сестрою, бабуся є опікуном дітей. Неповнолітній зауважив, що ніколи не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, повідомив, що має зареєстроване місце проживання, здобуває освіту в спеціалізованій школі у м. Нововолинську, інколи пропускає заняття у закладі, але злочинів не скоював, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

2.6. Захисник адвокат ОСОБА_9 висловила в судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до неповнолітнього обвинуваченого є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо ОСОБА_7 , адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт). Законний представник неповнолітнього ОСОБА_8 залишила вирішення питання щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу на розсуд суду.

2.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

2.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

2.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

2.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

2.10. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Тож убачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

2.11. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

2.12. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2.13. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

2.14. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

2.15. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

2.16. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

2.17. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі щодо ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

2.18. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

2.19. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

2.20. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.21. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

2.22. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення умисного особливо тяжкого злочинів проти життя людини та тяжких злочинів проти власності, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість підозри, повідомленої неповнолітньому.

2.23. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень (протоколи оглядів місць події, висновки експертиз, протоколи огляду речей, протоколи пред`явлення речей для впізнання, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , показання самого ОСОБА_7 ). Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

2.24. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування висунуті обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжкого умисного кримінального правопорушення, кваліфікованого за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна; при цьому покарання у виді довічного позбавлення волі та конфіскації майна не можуть бути застосовані до неповнолітньої особи) та тяжких умисних злочинів проти власності, кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років).

2.25. Безумовно, обвинувачений під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжкого злочину може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Поряд з цим, прокурором не надано до суду будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 вчиняв реальні дії, спрямовані на ухилення від правосуддя, на стадії досудового розслідування кримінального правопорушення. Натомість зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000571 від 25.06.2025 вбачається, що подія першого злочину, інкримінованого неповнолітньому (умисне вбивство), сталась 25.06.2025, вже 27.06.2025 неповнолітній ОСОБА_7 був допитаний як свідок, 13.08.2025 здійснено додатковий допит свідка ОСОБА_7 , 07.08.2025 та 09.09.2025 слідчими були отримані біологічні зразки від ОСОБА_7 , 29.09.2025 здійснювалось спостереження за особою щодо ОСОБА_7 , а також обстеження публічно недоступних місць щодо ОСОБА_7 , 07.11.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, в цей же день було здійснено допит підозрюваного, 10.11.2025 здійснено додатковий допит підозрюваного, 12.11.2025 до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з цього часу неповнолітній перебуває в умовах ізоляції від суспільства. На фактичні дані, отримані з протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 21.11.2025, сторона обвинувачення посилається безпосередньо у розглядуваному клопотанні, доводячи таким чином обґрунтованість підозри неповнолітнього у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя людини. Даних щодо оголошення розшуку ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування у матеріалах справи немає. Наведене свідчить про готовність обвинуваченого співпрацювати з правосуддям, водночас документів, котрі б підтверджували зафіксовані факти неявки ОСОБА_7 до слідчого або прокурора без поважних причин, сторона обвинувачення не надала.

2.26. Отже, прокурором не доведено істотного збільшення на час судового розгляду справи з боку неповнолітнього ОСОБА_7 ризику переховуватись від правосуддя.

2.27. Згідно з твердженнями прокурора, наведеними у клопотанні, ОСОБА_7 перебуває на обліку в територіальному органі Національної поліції як дитина правопорушник, веде антигромадський спосіб життя, спілкується з особами, схильними до вчинення правопорушень, однак неповнолітній належних для себе висновків не зробив, упродовж доволі короткого періоду часу скоював кримінальні правопорушення проти власності. Наведену прокурором інформацію підтвердила в судовому засіданні представниця підрозділу з ювенальної превенції органу Національної поліції. При цьому варто зауважити, що обвинувачений лише здобуває освіту, не є працевлаштованим, не має джерел постійних доходів, є дитиною сиротою, мешкає в родині бабусі, котра виховує та утримує ще двох неповнолітніх дітей.

2.28. Тож суд вважає, що прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

2.29. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження, зокрема, свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого або інших осіб в інтересах обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення не надано. Свідок ОСОБА_13 є рідною бабусею неповнолітнього ОСОБА_25 , тож згідно зі ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України цілком може скористатись «імунітетом свідка» і не давати показань у кримінальній справі, котра стосується її онука.

2.30. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на інших учасників кримінального провадження.

2.31. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

2.32. У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

2.33. З урахуванням наданих неповнолітнім ОСОБА_7 в суді пояснень з приводу наявності у нього місця проживання у сел. Благодатне м. Нововолинська, відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі (бабусі неповнолітнього - ОСОБА_13 ), застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власниці певного житла ОСОБА_13 з приводу можливості використання належних їй приміщень як місця утримання обвинуваченого в разі перебування особи під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власниці згаданого житлового приміщення на таке використання належного їй майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

2.34. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання неповнолітнім покладених на нього обов`язків, а тому запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

2.35. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих неповнолітньому.

2.36. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на теперішній час відсутні. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991 вказав, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/97, від 26.07.2001.

2.37. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

2.38. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування щодо неповнолітнього ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування щодо ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 59 днів (із можливістю внесення застави).

2.39. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2026 року 3328,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 332800,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого та його родини є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, встановлених КПК.

Керуючись ст. 7, 8, 131, 176, 177, 178, 194, 314, 315 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У зв`язку з необхідністю залучення потерпілою ОСОБА_6 представника адвоката для отримання професійної правничої допомоги на стадії підготовчого провадження підготовче засідання у кримінальній справі № 165/584/26 відкласти на 01.04.2026 на 13 год. 00 хв..

Установити для потерпілої ОСОБА_6 строк для залучення представника адвоката до 30.03.2026.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного щодо неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 05.03.2026 по 02.05.2026 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні 332800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: прибувати до прокурора або до суду за першою вимогою; не залишати територію сел. Благодатне м. Нововолинська Володимирського району Волинської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання (або навчання).

Роз`яснити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , законному представнику неповнолітнього ОСОБА_8 , захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_9 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ) встановити до 02.05.2026 включно.

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою) на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 09.03.2026 о 12 год. 45 хв..

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3