Справа № 345/5637/24
Провадження № 11-кп/4808/134/26
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 15 грудня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 вважає, що ухвалу суду першої інстанції від 15.12.2025 року необхідно скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вказує, що висновки суду, які зазначені в ухвалі не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недостатніми для прийняття відповідних рішень, мають суб`єктивний обвинувальний зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин на які посилається захисник обвинуваченої, потерпілий та представник потерпілого під час розгляду справи як на підставу невинуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено ряд доказів, які на думку суду підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_11 . Зокрема, це показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Проте, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказали, що не бачили момент ДТП, а всі ці перелічені особи покинули місце дорожньо транспортної пригоди, не дочекавшись приїзду поліції. Показання свідка ОСОБА_15 не згадуються в оскарженій ухвалі, хоча останній вказав у судовому засіданні, що видимість була відсутня: ні він, ні ОСОБА_11 не бачили один одного. Все відбулося настільки швидко, що він не гальмував.

Звертає увагу суду на те, що ключовими слідчими діями в справі про ДТП є огляд місця події та слідчий експеримент. В даній справі ці слідчі дії були проведені без врахування всіх учасників ДТП. Окрім цього в протоколах таких слідчих дій не враховано, що на момент ДТП біля виїзду з АЗС було припарковано один за одним три великогабаритні автомобілі. В подальшому всі проведені експертні дослідження у справі не врахували наявність на місці події цих автомобілів, а тому висновки експертів носять умовних характер. За таких умов, експерти не мали можливості встановити хто з водіїв і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію.

Просить ухвалу Калуського міськрайонного суду від 15 грудня 2025 року скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 15 грудня 2025 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.

Віднесено в рахунок держави процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні на загальну суму 22 718 гривень 70 копійок.

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_16 , керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_17 та заподіяло тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_18 .

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

12.03.2024 приблизно о 14.40 год. в світлу пору доби, під час дощу, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись територією АЗС «ОККО», наближалась до виїзду на головну дорогу, яка є ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига», що між м. Калуш та с. Вістова Калуського району Івано-Франківської області. В салоні свого автомобіля водій ОСОБА_11 перевозила двох малолітніх пасажирів: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували на задньому пасажирському сидінні в дитячих утримуючих системах.

Перед виїздом із території АЗС по напрямку руху автомобіля марки «Volkswagen Golf», під керуванням водія ОСОБА_11 , встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», який зобов`язує водія дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

У цей час проїзною частиною автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига», яка є головною дорогою, у напрямку до м. Стрий прямо рухався автопоїзд у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 12.420», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Schwarzmuller», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 .

Водій ОСОБА_11 проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасника руху, виїжджаючи із території АЗС з одночасним виконанням маневру повороту ліворуч на головну дорогу не дала дорогу автопоїзду у складі сідлового тягача марки «Volvo FH 12.420», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Schwarzmuller», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався по головній дорозі прямо, унаслідок чого допустила зіткнення з останнім.

При цьому ОСОБА_11 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5. - який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3. - згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 8.4.б) - відповідно до якого знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

п. 10.1. - згідно якого перед початком руху, перестроюванням, та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.2. - який вказує, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає;

п. 12.1. - в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 16.11. - згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

п. 33. - в якому вказано вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а саме, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під?їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

У результаті порушення водієм ОСОБА_11 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої:

- пасажирка її автомобіля малолітня ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі забоєм головного мозку тяжкого ступеня, крововиливами в м`які покриви голови, крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, синцями та забійними ранами голови, що ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, від яких померла у лікувальному закладі;

- пасажир її автомобіля малолітній ОСОБА_18 отримав тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, пневмоцефалією, крововиливом над тверду мозкову оболонку, лінійними переломами обох тім?яних кісток, уламковим переломом лобної кістки справа, переломом правого великого крила клиноподібної кістки, синцями в ділянках голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 вважає, що її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 15.12.2025 року без змін;

- потерпілий ОСОБА_9 підтримав подану апеляційну скаргу захисника ОСОБА_19 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 вважає її такою, що підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 ч.1 ст. 284 КПК України виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого (п.5 ч.1 ст. 284 КПК України).

Під час судового розгляду в першій інстанції прокурор заявив клопотання про визнання ОСОБА_11 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, однак враховуючи те, що обвинувачена померла вважає, що кримінальне провадження відносно неї слід закрити на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КК України.

За змістом норм КПК України близькі родичі обвинуваченої, яка померла, мають право подати відповідну заяву, якщо це необхідно для її реабілітації.

Під реабілітацією особи розуміється її виправдання або закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав. Для продовження кримінального провадження з метою реабілітації мають існувати певні підстави. На практиці ними можуть бути заява близьких родичів, у якій висловлюється бажання продовжити кримінальне провадження з метою реабілітації померлого, та процесуальна діяльність захисника відповідно до п.6 ч.2ст. 52 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник обвинуваченої, яка є її близьким родичем, ОСОБА_20 просила виправдати її сестру ОСОБА_11 . Окрім цього, потерпілий ОСОБА_9 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 заперечили щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із смертю обвинуваченої та просили продовжити розгляд кримінального провадження з метою реабілітації.

У апеляційній скарзі апелянт порушує питання про недоведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки судове рішення, на її думку, постановлено з порушенням норм процесуального права та є необгрунтованим.

Однак такі твердження спростовуються матеріалами кримінального провадження, які досліджені в суді першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Як вбачається з ухвали, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними в ухвалі доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 ,яка діє в інтересах ОСОБА_11 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також письмові докази : витяг з ЄРДР від 12.03.2024 року, рапорт т.в.о. старшого інспектора чергового Калуського РВП ГУНП в Івано Франківські області від 23.03.2024 року, протокол огляду місця події від 12.03.2024 року із схемою та ілюстративними таблицями; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним 12.03.2024 року лікарем КНП «Калуська ЦРЛ», відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_15 ознак сп`яніння не виявлено (т.1 а.п. 153), протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів, протокол огляду речей від 15.03.2024 року, протокол проведення слідчого експерименту від 29.03.2024 року та фотознімки до нього, висновки експертиз по даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_11 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у правовій науці та правозастосовній практиці під реабілітацією особи розуміється її виправдання або закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав. Смерть обвинуваченої не є такою підставою.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для реабілітації ОСОБА_11 відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Смерть особи, яка вчинила злочин, робить провадження у кримінальній справі безпредметним. Зазначене обумовлене неможливістю реалізації мети і завдання кримінального провадження, призначення покарання або виправдання, у зв`язку зі смертю обвинуваченої.

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення та можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки встановлення фактичних обставин справи та перевірка кваліфікації дій обвинуваченої є вірною, законною та обґрунтованою.

Незгода апелянта з рішенням суду першої інстанції не спростовує правильність прийнятого рішення.

Відповідно істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 15 грудня 2025 року, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченої, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5