Провадження № 1-кс/202/1574/2026
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

представника скаржника, адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні у місті Дніпрі скаргу представника підозрюваної ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник підозрюваної ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 , звернувся до суду зі скаргою на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що у провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000030 від 03.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 361-2 КК України.

27.11.2025 року ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Повідомлення про підозру погоджено прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 .

Вважає повідомлення про підозру ОСОБА_3 не обґрунтованим, складеним та врученим у порушення вимог процесуального законодавства та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що всупереч вимогам ч.1 ст. 277 КПК України, у повідомленні про підозру ОСОБА_3 відсутній зміст підозри, що фактично позбавляє можливості здійснити повноцінний та всебічний захист прав ОСОБА_3 .

Зазначає, що неконкретність і незрозумілість та взагалі відсутність змісту, є порушенням п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та права на захист, істотним порушенням прав людини і основоположних свобод (п.3 ч.2 ст.87 КПК України). Без розуміння суті та змісту підозри реалізувати ці права неможливо, тоді як п.13 ч.2 ст.7 КПК України вимагає не тільки роз?яснити права, але й забезпечити їх.

Зазначає, що сам по собі факт участі кількох осіб у подіях, не свідчить про попередню змову між ними. Стороною обвинувачення жодним чином не доведено функціональний зв?язок між діяннями спеціалістів відділу державної реєстрації актів цивільного стану та воєнним станом. Вказана кваліфікуюча ознака не підтверджена конкретними фактичними обставинами, що викладені у матеріалах кримінального провадження.

Вважає, що у діях ОСОБА_3 взагалі відсутній склад злочину, передбачений ч.4 ст. 191 КК України, оскільки її підлеглі самостійно вчиняли злочин, підозрювана вказівок на вчинення кримінального правопорушення не надавала, будь-якої вигоди не отримувала. Стороною обвинувачення не наведено жодних фактичних даних, які б підтверджували особисту участь начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у заволодінні грошовими коштами, організацію такого заволодіння або пособництво у його вчиненні. Посилання виключно на службове становище та підпорядкованість осіб, які за версією органу досудового розслідування, вчинили злочин, суперечить принципу індивідуальної кримінальної відповідальності та правовим позиціям Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, захисник підозрюваної ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 просив скасувати повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України у рамках кримінального провадження №0000030 від 03.03.2025; зобов?язати уповноважену особу внести відомості до ЄРДР щодо скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу з підстав, зазначених вище.

Підозрювана ОСОБА_3 також підтримала скаргу та просила скасувати повідомлення про підозру.

Прокурор групи прокурорів Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що зміст підозри, повідомленої ОСОБА_7 відповідає вимогами частини 1 ст. 277 КПК України.

З`ясувавши обставини, що були підставою звернення до суду зі скаргою, вислухавши сторін судового процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що у провадженні СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000030 від 03.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 361-2 КК України.

27.11.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Зі змісту поданої скарги вбачається, що підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 вважає те, що підозра є не обґрунтованою, складеною та врученою у порушення вимог процесуального законодавства. Також зазначено, що слідчими не взято до уваги те, що ОСОБА_3 неодноразово направляла начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) доповідні записки та клопотання про порушення дисциплінарного провадження та притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 .

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок вручення письмового повідомлення про підозру передбачено положенням ст.278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276 КПК України, зміст письмового повідомлення про підозру визначено ст.277 КПК України. Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вищевказаних процесуальних норм.

Відповідно до положень ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно зі ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри, з врахуванням положень ст. 17 КПК України, не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст. 89 КПК України).

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтованість підозри, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 року, § 57).

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21.04.2011 року, остаточне 21.07.2011 року), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

За змістом повідомленої 27.11.2025 року ОСОБА_3 підозри остання відповідає вимогам ст.277 КПК України. При врученні вказаної підозри прокурором були дотримані вимоги ст.278 КПК України; повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_3 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

За таких обставин, аналіз вищевказаних норм закону дає підстави стверджувати те, що у ході розгляду цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання у ході повідомлення про підозру ОСОБА_3 вимог глави 22 КПК України, в тому числі, щодо відповідності підозри вимогам ст.ст. 276, 277, 278 КПК України, з чого вбачається, що при здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_3 органом досудового розслідування було дотримано вимог положень ст. 276-278 КПК України, а тому скарга на повідомлення про підозру задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, прихожу до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника підозрюваної ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1