провадження № 1-кс/208/1693/26
УХВАЛА

05 травня 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Мотко Муєзерського району Карельської АРСР, громадянина російської федерації, стрілка, рядового НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади (військова частина НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 загальновійськової армії Південного військового округу Збройних Сил Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , звернулася з клопотанням погодженим прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001108 від 12.12.2025 за ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що активні бойові дії на території с. Золотий Колодязь Шахівської сільської територіальної громади Покровського району Донецької області почалися з 07.05.2025, а з початку серпня 2025 року російські окупаційні війська почали здійснювати спроби взяти під контроль територію вищевказаного населеного пункту шляхом прихованої інфільтрації малими піхотними групами з подальшим зосередженням особового складу в підвальних приміщеннях об`єктів цивільної інфраструктури.

Військовослужбовець зс рф ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілок, рядовий НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлював обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, а також свою участь в бойових діях у ньому та з вересня 2025 року перебував у складі окупаційних військ у АДРЕСА_2 .

В цей же час, приблизно з серпня 2025 року (більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено) громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи цивільною особою, одягненою в цивільний одяг, яка у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі в бойових діях не брала, до таких дій не готувалась, разом з цивільною особою на ім`я ОСОБА_8 (повні анкетні дані не встановлено) проживала в підвальному приміщенні, розміщеному на території приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Приблизно у вересні 2025 року (більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено) до вищевказаного підвального приміщення, де тимчасово мешкали вказані цивільні особи, вторглися не менше трьох військовослужбовців зс рф, зокрема ОСОБА_4 , які мали при собі вогнепальну зброю, та почали у ньому тимчасово дислокуватися. У подальшому, приблизно наприкінці вересня 2025 року, чоловік на ім`я ОСОБА_8 загинув, а ОСОБА_7 продовжила проживати у вищезазначеному підвальному приміщенні разом із військовослужбовцями зс рф.

Після чого, приблизно на початку жовтня 2025 року у нічний час доби (більш точні дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) у військовослужбовця зс рф ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_7 .

Реалізуючи злочинний умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, ОСОБА_4 , усвідомлюючи факт існування міжнародного збройного конфлікту та діючи у зв`язку з ним, а також те, що ОСОБА_7 є цивільною особою, яка не бере участі у збройному конфлікті та не має можливості чинити опір, та як жінка відповідно до положень

ст. 27 ЖК (ІV) перебуває під особливим захистом від будь-якого зазіхання на її честь і гідність, зокрема від зґвалтувань чи будь-якої іншої форми посягання на її моральність, повідомив потерпілій про свій намір вчинити щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, при цьому з метою подолання її волі до опору сповістив про те, що є раніше судимою особою, обізнаною з методами спричинення смерті шляхом фізичного впливу на життєво важливі частини людського тіла, а також про наявність наказу військового керівництва не залишати цивільне населення в живих.

У цю ж ніч, на початку жовтня 2025 року (більш точні дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи з потерпілою у підвальному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, погрожуючи вбивством в разі непокори вступити з ним в статеві відносини, вчинив щодо ОСОБА_7 зґвалтування, а саме вагінальне проникнення із використанням своїх геніталій в тіло потерпілої, внаслідок чого порушив її сексуальну свободу та автономію, а також спричинив їй моральні страждання.

У подальшому насильницькі дії сексуального характеру щодо ОСОБА_7 військовослужбовець зс рф ОСОБА_4 вчиняв систематично щоночі по декілька разів протягом тривалого часу, а саме приблизно з початку жовтня 2025 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) по 09.12.2025 включно, та припинив свою злочинну діяльність з причин, що не залежали від його волі, через потрапляння у полон до підрозділу Збройних Сил України.

Такими діями ОСОБА_4 принизив честь, гідність та спричинив моральні страждання потерпілій ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, громадянин російської федерації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні жорстокого поводження з цивільним населенням, зокрема у вчиненні сексуального насильства зґвалтуванні, що є порушенням вимог ст. ст. 27, 32 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 75 (2) (b), (e), (a), (а.1), ст. 76 (1) Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 та відповідно до ст. 8 (2) (b) (xxii) Римського статуту Міжнародного кримінального суду є воєнним злочином.

30.04.2026 за результатами досудового розслідування слідчим відділу СУ ГУНП в Донецькій області повідомлено ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами обрання запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні також не заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

30.04.2026 за результатами досудового розслідування слідчим відділу СУ ГУНП в Донецькій області повідомлено ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 438 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 12.12.2025;

- Протоколом огляду особистих речей потерпілої ОСОБА_7 від 12.12.2025;

- висновком експерта №153 від 18.12.2025 за результатами проведеної судово-медичної експертизи;

- висновком експерта №СЕ019/105-25/17291-БД від 09.02.2026 за результатами судової експертизи молекулярно-генетичних досліджень;

- висновком судово-психіатричного експерта №77 від 22.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30.01.2026;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 30.01.2026, в ході якого останній впізнав ОСОБА_4 як військовослужбовця зс рф, який вчинив по відношенню до потерпілої сексуальне насильство;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 30.01.2026, в ході якого останній впізнав потерпілу як цивільну особу відносно якої ОСОБА_4 вчинив сексуальне насильство;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 від 30.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.01.2026;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 30.01.2026, в ході якого останній впізнав ОСОБА_4 як військовослужбовця зс рф, який вчинив по відношенню до потерпілої сексуальне насильство;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 30.01.2026, в ході якого останній впізнав потерпілу як цивільну особу відносно якої ОСОБА_4 вчинив сексуальне насильство;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 від 30.01.2026;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_7 від 04.02.2026, в ході якого остання впізнала ОСОБА_4 , як військовослужбовця зс рф, який вчинив сексуальне насильство щодо неї;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 від 04.02.2026;

- матеріалами, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_4 ;

- а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 на даний час утримується в умовах ДУ «Табір для військовополонених «Центр-5»» у статусі військовополоненого, а відтак у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує реальна ймовірність його обміну як військовополоненого та подальшого переміщення за межі території України, зокрема на територію російської федерації, яка визнана державою-агресором. Перебуваючи поза межами юрисдикції України, підозрюваний об`єктивно матиме можливість уникати явки до органів досудового розслідування та суду. Зазначений ризик посилюється тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на значний строк, що саме по собі створює мотивацію для ухилення від кримінальної відповідальності.

незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 після набуття відповідного процесуального статусу матиме можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, у тому числі з анкетними даними свідків та змістом їх показань. При цьому встановлено, що підозрюваний утримується в одній установі разом із свідками у даному кримінальному провадженні, що створює реальні передумови для здійснення на них впливу. Перебуваючи на волі або за відсутності належного процесуального контролю, він може шляхом особистого спілкування або через інших осіб впливати на свідків з метою зміни або відмови від наданих показань, що може негативно вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування.

вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовується тим, що підозрюваний, за наявними матеріалами кримінального провадження, діючи в умовах воєнного стану, з ідеологічних та інших мотивів брав участь у діяльності окупаційних військ та безпосередньо у веденні бойових дій на території України. Зазначені обставини свідчать про стійку протиправну налаштованість особи та реальний ризик продовження аналогічної діяльності у разі відсутності запобіжного заходу. Такий ризик може бути усунений виключно шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, оцінивши надані докази та доводи сторін, дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, а також встановив існування реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 437442 КК України, за наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, що відноситься до зазначеної категорії злочинів, та з урахуванням встановлених ризиків, до нього підлягає застосуванню саме цей винятковий запобіжний захід.

Недоцільність визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави обґрунтовується положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких у кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених статтями 437442 КК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави. З урахуванням характеру інкримінованого правопорушення, обставин його вчинення та встановлених ризиків, підстав для визначення застави як альтернативи триманню під вартою не вбачається.

З огляду на викладене, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, характер та особливу тяжкість інкримінованого діяння, обставини його вчинення, а також встановлені під час судового розгляду ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу є необхідним та обґрунтованим.

Враховуючи, що під час дії воєнного стану відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 438 КК України, за наявності відповідних ризиків застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.

Крім того, з урахуванням положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, характеру кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наявних ризиків, підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не вбачається.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки саме цей захід є єдиним, який здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Обрати у рамках кримінального провадження № 0001108 від 12.12.2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Мотко Муєзерського району Карельської АРСР, громадянина російської федерації, стрілка, рядового НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади (військова частина НОМЕР_2 ) НОМЕР_3 загальновійськової армії Південного військового округу Збройних Сил Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із утриманням його в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» з 05.05.2026 року до 03.07.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 06.05.2026 року о 16:50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1