КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2176/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року,

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 04.12.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон iPhone 6S, IMEI НОМЕР_1 .

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2025 року.

Обгрунтовуючи скаргу, зазначає про те, що під час обшуку слідчим Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 04 грудня 2025 року, яке було складено старшим слідчим в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катувань, інших видів неналежного поводження з особами, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та погоджене прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 .

В ході проведення обшуку ОСОБА_6 надав для ознайомлення слідчому ОСОБА_11 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/3537 від 07 листопада 2025 року проте, за результатами ознайомлення із вказаним свідоцтвом, слідчим не було припинено слідчу (розшукову) дію - обшук, більше того, було вилучено телефон, який належить адвокату та вручено повідомлення про підозру останньому.

Апелянт зауважує, що на момент проведення обшуку він - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав діюче (не призупинене) свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, про що прямо повідомив слідчому, який проводив обшук.

Скаржник наголошує, що відповідно до пунктів 3, 12 та 13 частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися виключно з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя;

- орган або посадові особи, які затримали адвоката або застосували до нього запобіжний захід, зобов`язані негайно повідомити про це відповідну раду адвокатів регіону;

- повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Апелянт посилається і на те, що під час проведення обшуку чи огляду житла, іншого володіння адвоката, приміщень, де він здійснює адвокатську діяльність, тимчасового доступу до речей і документів адвоката, має бути присутній представник ради адвокатів регіону, крім випадків, передбачених абзацом четвертим цієї частини. Для забезпечення його участі службова особа, яка буде проводити відповідну слідчу дію чи застосовувати захід забезпечення кримінального провадження, завчасно повідомляє про це раду адвокатів регіону за місцем проведення такої процесуальної дії.

З метою забезпечення дотримання вимог цього Закону щодо адвокатської таємниці під час проведення зазначених процесуальних дій представнику ради адвокатів регіону надається право ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення процесуальних дій, що зазначаються у протоколі.

Неявка представника ради адвокатів регіону за умови завчасного повідомлення ради адвокатів регіону не перешкоджає проведенню відповідної процесуальної дії.

Враховуючи викладене, прокурором та слідчим було грубо порушено кримінальне -процесуальне законодавство, гарантії адвокатської діяльності, зокрема, не був присутній під час проведення обшуку представник Ради адвокатів відповідного регіону та ухвала щодо проведення обшуку була отримана на підставі клопотання слідчого ДБР, погодженого прокурором відділу ОСОБА_7 .

З огляду на наведене ОСОБА_6 вважає, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2025 року підлягає скасуванню.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна - ОСОБА_6 , вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361-2, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361-2, ч. 3 ст. 362 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 359, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з корисливих мотивів, організував злочинну схему, яка полягає в отриманні грошової винагороди за виконання приватних «замовлень» на незаконне стеження за громадянами та отримання конфіденційної інформації з державних реєстрів та інформаційно - пошукових систем правоохоронних органів.

Для реалізації зазначеної схеми ОСОБА_12 залучив до протиправної діяльності працівників правоохоронних органів, які мають службовий доступ до Інформаційного порталу Національної поліції України, Єдиного державного реєстру транспортних засобів Міністерства внутрішніх справ, системи «Аркан» Державної прикордонної служби, а саме: заступника начальника управління - начальника відділу організаційного забезпечення «КОРД» ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заступника начальника відділу управління карного розшуку ГУНП у Волинській області ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; старшого оперуповноваженого управління карного розшуку ГУНП у Волинській області ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; головного оперуповноваженого 5-го відділу (протидії діяльності бізнесу, який належить країнам-агресорам) 8-го управління (протидії легалізації доходів, організованих злочинними групами) ДСР НП України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; старшого інспектора сектору оперативних обліків відділу кримінального аналізу ГУНП у Волинській області ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; а також цивільних осіб ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та інших осіб.

Механізм злочинної діяльності полягав у тому, що зазначені працівники правоохоронних органів, використовуючи своє службове становище та доступ до автоматизованих систем, здійснювали несанкціоноване копіювання та збут інформації з обмеженим доступом, яка міститься в державних реєстрах та інформаційно-пошукових системах, зокрема отримували відомості про анкетні дані осіб, їх спосіб життя, місця мешкання, номери телефонів, транспортні засоби, родинні зв`язки, дані про перетин державного кордону тощо. Отриману інформацію вказані особи передавали для подальшої реалізації, після чого, за відповідну грошову винагороду, здійснювався збут зазначених відомостей замовникам через месенджер «Telegram», зокрема з використанням невідомими особами анонімних облікових записів з псевдонімами «ОСОБА_27» та « ОСОБА_23 ».

Таким чином, на території м. Києва, з поширенням злочинної діяльності на територію інших областей України, зазначені особи систематично вчиняли кримінальні правопорушення у сфері використання електронно - обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж, несанкціоновані дії з інформацією, яка оброблюється в автоматизованих системах, порушуючи охоронювані законом права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

04.12.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.11.2025 у справі №757/59590/25-к, слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети: мобільний телефон iPhone 6S, ІМЕІ НОМЕР_1 .

Постановою слідчого Першого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_24 від 04.12.2025 року вилучене в ході обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що 04.12.2025 року Старшим слідчим в особливих важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, катування, інших видів неналежного поводження з особами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_25 , за погодження з прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , повідомлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

08.12.2025 року заступником Генерального прокурора ОСОБА_26 повідомлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

05.12.2025 року прокурор першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року, у якому просив накласти арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 04.12.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 6S, IMEI НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що 04.12.2025 року постановою слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні вказаний вище вилучений телефон, у зв`язку із його відповідністю критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки об`єкт, вилучений під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , має істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, тому що може зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року.

Накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000760 від 29.08.2024 року на майно, яке вилучене під час проведення обшуку 04.12.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон iPhone 6S, IMEI НОМЕР_1 .

Роз`яснено підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що за їх клопотанням арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000760 від 29.08.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, а саме на: мобільний телефон iPhone 6S, IMEI НОМЕР_1 , з метою збереження речового доказу та запобігання його приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучений мобільний телефон, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 04.12.2025 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Тобто, слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи ОСОБА_6 про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, а сам мобільний телефон не може бути доказом у даному кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що мобільний телефон може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а отже, відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Посилання апелянта на порушення процедури проведення обшуку та вилучення речей, а також про те, що ухвала щодо проведення обшуку була отримана на підставі клопотання слідчого ДБР, погодженого прокурором відділу ОСОБА_7 , у зв`язку із чим вилучений телефон не може бути належним та допустимим речовим доказом, не свідчать про неправильність висновків слідчого судді, оскільки вказані посилання апелянта фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної такої слідчої (процесуальної) дії, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

На переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу і посилання у скарзі на те, що ОСОБА_6 є адвокатом, і при проведенні обшуку прокурором та слідчим було грубо порушено кримінальне-процесуальне законодавство, гарантії адвокатської діяльності, зокрема, не був присутній під час проведення обшуку представник Ради адвокатів відповідного регіону.

Цим доводам було надано оцінку слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі та обґрунтовано зазначено про те, що відповідно до протоколу обшуку від 04.12.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , останнім повідомлено та надано слідчим свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим, слідчими досліджено відомості Єдиного реєстру адвокатів України та встановлено, що ОСОБА_6 є адвокатом, отримав відповідне свідоцтво Радою адвокатів Закарпатської області та відповідна діяльність відразу після отримання свідоцтва призупинена, що, також, підтвердив останній. Слідчим, у зв`язку з встановленням факту того, що ОСОБА_6 є адвокатом, повідомлено Раду адвокатів Закарпатської області, Раду адвокатів Київської області та міста Києва про проведення слідчих дій в помешканні за місцем проживання адвоката. У зв`язку з чим, в ході обшуку було оголошено перерву та, оскільки, представники Рад адвокатів не з`явились, обшук було продовжено.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_6 отримав свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю лише 07.11.2025 року та здійснює свою адвокатську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, слідчими не проводився обшук за місцем здійснення адвокатом своєї діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що оскільки в ході проведення обшуку було встановлено, що ОСОБА_6 є адвокатом, і слідчими Державного бюро розслідувань відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» належним чином було зупинено проведення обшуку до повідомлення представників Ради адвокатів Закарпатської області, Ради адвокатів Київської області та міста Києва про проведення відповідної слідчої дії, то такі дії органу досудового слідства гарантували дотримання прав ОСОБА_6 як адвоката. В свою чергу, повідомлені належним чином представника Ради адвокатів Закарпатської області, Ради адвокатів Київської області та міста Києва на місце проведення обшуку не з`явились, що не перешкоджало проведенню відповідної процесуальної дії.

Крім цього, слідчий суддя вірно зауважив про те, що з урахуванням місця здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_6 та місця проведення обшуку, відповідні слідчі дії не здійснювались за місцем такої діяльності, що відкидає можливість втручання в професійну діяльність адвоката.

З огляду на наведене обґрунтованим є висновок слідчого судді про те, що під час проведення обшуку органом досудового розслідування не порушено вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

На спростування зазначених висновків слідчого судді апелянтом ОСОБА_6 до апеляційної скарги не долучено будь-яких належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4