КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №750/1373/21 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/887/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000066за апеляційною скаргою зі змінами обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

потерпілого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.02.2022 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком суду законної сили не обрано.

Вирішено долю щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, згідно розстановки сил та засобів роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 06.08.2020 до 07.09.2020 поліцейській вказаного Управління ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у складі екіпажу «Вікінг 151» на службовому автомобілі марки «Мітсубіші Аутлендер», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювали нагляд за безпекою дорожнього руху та охорону громадського порядку у м. Чернігові.

Під час виконання вищевказаними працівниками поліції своїх службових обов`язків 07.08.2020 близько 01 год.00 хв. ними виявлено дорожньо-транспортну пригоду за участю ОСОБА_6 , який керуючи автомобілем марки «TOYOTA CAMRY», д.н.з. НОМЕР_2 , біля будинку №139 по проспекту Перемоги в м.Чернігові здійснив наїзд на стовп вуличного освітлення з дорожнім знаком.

Перебуваючи на місці події, поліцейський ОСОБА_8 з метою з`ясовування обставин вказаної дорожньо-транспортної пригоди, перевірки документів та відібрання пояснень, підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився неподалік місця ДТП біля будівлі Деснянського районного суду м. Чернігова, розташованої за адресою м.Чернігів, проспект Перемоги, 141.

У ході спілкування з ОСОБА_8 ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою приховування своєї причетності до вчинення дорожньо-транспортної пригоди та уникнення адміністративної відповідальності почав йти в невідомому напрямку, на законну вимогу поліцейського ОСОБА_8 не покидати місце пригоди не реагував та у відповідь почав погрожувати ОСОБА_8 фізичною розправою та висловлюватися нецензурною лайкою в бік останнього.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 , який був одягнутий у форму поліцейського, є працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки поліцейського, на його законні вимоги припинити протиправні дії щодо погроз в бік працівника правоохоронного органу та не покидати місце пригоди не реагував і продовжував зухвало себе поводити з явною неповагою до правоохоронних органів.

ОСОБА_6 , перебуваючи безпосередньо біля поліцейського ОСОБА_8 , маючи прямий умисел заподіяти працівнику правоохоронного органу під час несення служби тілесні ушкодження, умисно наніс останньому один удар рукою в область щелепи та не менше двох ударів в область тулубу, після чого схопив ОСОБА_8 за праву руку та повалив на асфальтне покриття, у результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу підборіддя, саден лівої скроневої ділянки, обох ліктьових та обох колінних суглобів, пошкодження зв`язок правого плечового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України, які виразилися в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необ`єктивність вироку, не відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також, що зібрані у справі докази не вказують на наявність у його діях умислу на спричинення тілесних ушкоджень інспектору патрульної поліції, просив скасувати вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.02.2022 та закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю винуватості його у вчиненому злочині, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не були свідками обставин його затримання та не повідомляли про протиправність його дій. Свідок ОСОБА_20 показав, що прямих ударів по відношенню до потерпілого він не бачив, вказав, що садна він міг отримати в результаті падіння потерпілого та обвинуваченого під час затримання. Свідок ОСОБА_21 повідомила про факт ДТП та падіння поліцейського та ОСОБА_6 на землю. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , хоча і були очевидцем подій, проте зазначили, що жодних протиправних дій з його боку по відношенню до поліцейського не було.

Крім того, апелянт вказує, що свідок ОСОБА_24 його в залі суду не впізнав, апоказання цього свідка, надані в судовому засіданні, різняться з обставинами, на які вказував останній під час проведення слідчого експерименту. Виходячи зі змісту висновку судово-медичної експертизи та показань свідка ОСОБА_24 щодо падіння його з потерпілим разом на землю, можна стверджувати про отримання тілесних ушкоджень з висоти власного зросту. Також даним висновком виключається факт заподіяння тілесних ушкоджень в область обличчя.

Також апелянт зазначає, що свідок ОСОБА_25 підтвердив своє перебування на місці його затримання, також підтвердив показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які були присутні під час затримання. Крім того, вказаний свідок спростував обставини щодо заподіяння навмисних тілесних ушкоджень будь-кому із поліцейських. Підтвердив факти, які були зафіксовані на бодікамеру, зокрема, факт затримання та застосування до нього спецзасобів, при цьому зазначив, що жодних навмисних тілесних ушкоджень він нікому не наносив. Апелянт вказує, що судом першої інстанції невірно взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , який, окрім іншого, повідомив, що прямих навмисних тілесних ушкоджень від ОСОБА_6 не отримував, вказуючи на сумбурність та окремі припущення. В ході слідчого експерименту потерпілий повідомив про силове протистояння між останнім та ОСОБА_6 , в результаті якого потерпілим могли бути отримані тілесні ушкодження.

Крім того, апелянт вказує, що переглянутим відео також не встановлено факту нанесення ним умисних тілесних ушкоджень потерпілому. Крім того, на думку апелянта, на відео зафіксовані обставини, які можуть свідчити про фабрикування справи відносно нього та уникнення працівниками поліції відповідальності за перевищення службових повноважень, а так само отримання тілесних ушкоджень через дії іншої особи. Також на відео зафіксовано як потерпілий повідомляє медичному працівнику про отримання тілесного ушкодження у виді забою руки в наслідок падіння під час затримання, проте, про отримання будь-яких тілесних ушкоджень в область обличчя останній не повідомляє.

Також апелянт зазначає, що матеріалами провадження та відеофайлами не підтверджено обставин вчинення протиправних дій з боку свідка ОСОБА_25 по відношенню до працівників поліції, який, окрім іншого, за такі дії не був притягнутий до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Апелянт вважає, що не було встановлено факту нанесення навмисних тілесних ушкоджень потерпілому, так як ним було отримано ряд ушкоджень в результаті адміністративного затримання ОСОБА_6 під час падіння на землю та застосування до нього спец. засобів.

15.07.2022 обвинуваченим ОСОБА_6 усудовому засіданні були змінені апеляційні вимоги, в яких він не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності його винуватості, просив вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.02.2022 в частині призначеного покарання змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України. При цьому, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся.

Під час повторного апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 подала клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття провадження у справі у зв`язку з цим.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється, згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ст. 285 КПК України обвинуваченому ОСОБА_6 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданої апеляційної скарги, на що обвинувачений наполягав саме на розгляді клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити клопотання; позицію прокурора, який вказав, що оскільки інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинено 07.08.2020 року, а це кримінальне правопорушення є нетяжким, то, дійсно закінчились строки, передбачені ст. 49 КК України для притягнення обвинуваченого до відповідальності, і тому він не заперечував проти задоволення такого клопотання, заслухавши також думку потерпілого, який вказав, що на даний час не має будь - яких претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого, про що надсилав суду заяву, і оскільки закінчилися строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальнсоті, то він також не заперечував проти звільнення обвинуваченого на цій підставі від кримінальної відповідальності; роз`яснивши обвинуваченому наслідки задоволення клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні 07.08.2020 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і за вироком суду був визнаний винуватим саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Санкцією частини 2 ст. 345 КК України передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, положень ч. 4 ст. 12 КК України, станом на 10 лютого 2026 року сплинуло більше 5 років та закінчились, визначені ст. 49 КК України строки давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч. 2 ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_28 від 28 вересня 2020 року досудове розслідування за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України та оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , з зазначенням підстави для оголошення розшуку «місцезнаходження підозрюваного невідоме».

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно ухилявся від слідства. Більш того, у постанові слідчого другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_28 від 26 січня 2021 року про відновлення досудового розслідування, слідчий взагалі не вказує у зв'язку з чим відпали підстави для його зупинення. Проте, в цей же день, за участі на той час підозрюваного ОСОБА_6 проводиться розгляд слідчим суддею клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено та застосовано щодо ОСОБА_6 інший запобіжний захід у виді особистого зобовязання.

Відтак, матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення останнім будь - яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, а тому в цій частині відсутні підставі для висновку про неможливість з цих підстав закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. Така позиція повністю узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду з даного питання.

Окрім того, при вирішенні клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відповідно до вимог ч. 3 названої норми права слід з`ясувати чи перебіг давності не переривався.

Так, стороною захисту до клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України долучено повний витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», з якого вбачається, що ОСОБА_6 станом на 03.12.2025 незнатої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, до будь-якого виду відповідальності, окрім кримінального провадження, яке є предметом апеляційного розгляду не притягувався. Окрім того, у вказаному витягу відсутні відомості і про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Відтак, підставою звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення, встановлених ч.1 ст. 49 КК України, строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадків, передбачених ч. 5 ст. 49 КК України.

З огляду на те, що обвинувачений надав таку згоду, та зважаючи на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що наявні умови, які є правовою підставою для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст. 49 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає у себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, клопотання захисника ОСОБА_9 , яке підтримав обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі, про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, вирок суду - скасуванню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України - закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням на час апеляційного розгляду строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів колегія суддів вирішує, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_9 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000066 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Речові докази: 3(три) компакт-диски марки «ALERUS DVD-R» залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4

ОСОБА_3