ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/482/26 Справа № 183/7067/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000250, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця у м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, працюючого гільотінщиком на ЦКС «Трубний завод», розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 110 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 110 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки; за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 114-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років; за ч. 1 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з конфіскацією майна.

Зараховано у строк покарання період з 02 травня 2022 по 18 червня 2024 року тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним за наступних обставин.

ОСОБА_7 , не маючи на те передбаченого законом дозволу та підстав, придбав у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу до 02.05.2022 року та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин наступні вибухові речовини та бойові припаси: 2 (два) корпуси гранат Ф-1 з маркуванням «107 36-84 Т», два запали типу УЗРГМ з маркуванням на зовнішній стороні скоби «3-84 УЗРГМ-2 УЗЧП» та на внутрішній стороні скоби маркування «386-61-84», нітроцелюлозний (бездимний) порох у вигляді гранул діаметром 2 мм, 5 (п`ять) артилерійських снарядів калібру 23 мм, після чого зберігав їх за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 до моменту проведення обшуку 02.05.2022 року.

Дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв та бойових припасів.

Крім того, ОСОБА_7 , не маючи на те передбачених законом дозволу та підстав, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу до 02.05.2022 року та за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав та почав зберігати за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , речовину рослинного походження, яка є канабісом, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено в Україні.

Так, під час обшуку 02.05.2022 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , серед іншого було виявлено та вилучено: 3 (три) картонних короба, в яких знаходилася невідома речовина зеленого кольору, поліетиленовий пакет чорного кольору в якому містилася невідома речовина зеленого кольору; пластикова пляшка «Pepsi» в якій містилася невідома речовина зеленого кольору, дерев`яна скриня в якій знаходилася невідома речовина зеленого кольору. Вилучені речовини рослинного походження, масою 10 998,971 грамів, є канабісом, який, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 770 від 06.05.2000 року, згідно таблиці I списку №1 «Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено», є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 9 986,755 грамів, що становить особливо великий розмір (понад 2500 грамів).

Дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у особливо великих розмірах.

Також, під час дії на території України воєнного стану запровадженого, 24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, ОСОБА_7 за допомогою власного мобільного телефону «Samsung», ІМЕІ1 НОМЕР_1 ,ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім карткою оператора мобільного зв`язку за НОМЕР_3 , а також свого облікового запису«ЕвгенийВасильченко»https(:// ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відеохостингу «YouTube», ІНФОРМАЦІЯ_3 виклав особистий відеоролик (ІНФОРМАЦІЯ_14, тривалістю 4 хвилини 28 секунд із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), доступний для перегляду необмеженому числу користувачів відеохостингу «YouTube», в якому, поширив інформацію щодо розміщення військовослужбовців на території загальноосвітніх шкіл (гімназій) № 14 та № 17 міста Новомосковська Дніпропетровської області.

При цьому у ході досудового розслідування встановлено, що інформація про розміщення військовослужбовців на території загальноосвітніх шкіл (гімназій) № 14 та № 17 міста Новомосковська Дніпропетровської області не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України та іншими уповноваженими органами.

Дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 114-2 КК України, як несанкціоноване поширення інформації стосовно розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім того, ОСОБА_7 у період дії на території України воєнного стану під час вторгнення Російської Федерації на територію України та під час активної фази ведення бойових дій на території України, керуючись своєю політичною та ідеологічною неприязню до державної влади України, достовірно усвідомлюючи, що припинення виконання своїх обов`язків військовослужбовцями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань може призвести до повної або часткової окупації території України та анексії її території країною агресором - Російською Федерацією, використовуючи свої облікові записи в соціальних мережах, зокрема у соціальній мережі - відеохостингу «YouTube», за допомогою власного мобільного телефону «Samsung», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім карткою оператора мобільного зв`язку за НОМЕР_3 , а також свого облікового запису « ОСОБА_10 » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 у період з 06 квітня 2022 року по 02 травня 2022 року розмістив низку відеороликів (доступних за посиланнями: ІНФОРМАЦІЯ_6 тривалістю 5 хвилин 47 секунд із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », ІНФОРМАЦІЯ_8 тривалістю 1 хвилина 17 секунд із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », ІНФОРМАЦІЯ_10 тривалістю 8 хвилин 08 секунд із назвою «Не Смешно», ІНФОРМАЦІЯ_11 тривалістю 2 хвилини 22 секунди із назвою «Наказ!!!!», ІНФОРМАЦІЯ_12 тривалістю 4 хвилини 28 секунд із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ІНФОРМАЦІЯ_16, тривалістю 6 хвилин 22 секунди із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13 », ІНФОРМАЦІЯ_15, тривалістю 8 хвилин 05 секунд із назвою «Обращение к НАРОДУ УКРАИНЫ»), доступних для перегляду необмеженому колу осіб, в яких презентував здачу українських військ як позитивне явище. При цьому закликав до створення певного військового підрозділу для участі у якихось бойових діях на західному кордоні України, та звертався із спонуканням до військовослужбовців ЗСУ, вираженим у формі «наказу» скласти зброю (припинити озброєний спротив, визнати поразку), зняти бронежилети, каски, повернутися в місця постійної дислокації, та в одному із відеороликів погрожував військовим масовими жорстокими вбивствами.

Також, ОСОБА_7 у відеороликах висловлював переконання у формі прогнозу, що війна Росії проти України не може закінчитися успіхом України, та звинувачував Україну в тому, що вона спалює людей та перестала існувати як держава, чим вчиняв дії, направлені на створення негативного образу державної влади України перед громадянами.

Крім того, ОСОБА_7 здійснив спонукання громадян та жителів України до створення незаконного збройного формування - так званої «Дикої дивізії», за допомогою якої планував на території України, зокрема на території західних областей України, здійснювати активну протидію країнам, які надають військову та гуманітарну допомогу Україні, та державній владі України у здійсненні заходів із оборони України від військової агресії Російської Федерації, також закликав до невиконання законних наказів безпосередніх командирів, командування Збройними силами України та органів державної влади і керівництвом держави, тим самим своїми діями продовжував вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України.

Дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 110 КК України, як дії, вчиненні з метою зміни меж території, державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оскаржуючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації дій останнього, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців; за ч. 2 ст. 114-2 КК України у виді позбавлення волі строком на строк 8 років; за ч. 1 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та не забезпечить досягнення мети покарання, зокрема сприятиме попередженню вчинення нових злочинів проти основ Національної безпеки України.

Зазначає, що призначене покарання є занадто м`яким та неспівмірним з кількість епізодів злочинною діяльності, характеру інкримінованих правопорушень, які вчинено проти основ Національної безпеки України, шляхом активних, систематичних дій щодо створення негативного образу державної влади України, спонукання та заклики до здійснення активної протидії країнам, які надають військову та гуманітарну допомогу Україні, тобто дій, які могли б призвести до зміни меж території, державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Вважає, що судом під час обрання розміру покарання не враховано, що обвинувачений у вчиненому щиро не каявся та не усвідомлює протиправність своїх дій, оскільки останній вказані дії вчиняв свідомо, так як раніше служив в Збройних Силах України та усвідомлював критичність наслідків до яких можуть призвести такі дії.

- захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на недопустимість протоколу обшуку від 02 травня 2022 року, посилаючись на те, що під час проведення вказаної слідчої дії було істотно порушено право на захист ОСОБА_7 , так як по факту останній о 14:16 годині 02 травня 2022 року був затриманий, що підтверджується відеозаписом долученим до матеріалів, однак йому в порушення вимог ст. 42 КПК України не роз`яснювались його права та не було забезпечено захисника. Вважає, що відсутність адвоката під час затримання ОСОБА_7 , є наслідком істотного порушення його права на захист.

Зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про надання добровільної згоди ОСОБА_7 на проникнення до приміщення де він проживав, оскільки останній фактично був затриманий та знаходився у кайданках. Зазначає, що метою проведеного обшуку 02 травня 2022 року за місцем проживання ОСОБА_7 було вилучення певних речей та заборонених предметів, що не є невідкладною підставою, яка відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК України надає право слідчому без дозволу слідчого судді проводити обшук. Вважає, що подальше санкціювання обшуку та ухвала слідчого судді винесена з істотними порушення вимог КПК України, так як в ухвалі від 11 травня 2022 року відсутні дані про перевірку правомірності проникнення до житла особи без рішення суду, не вказано строк дії ухвали, не наведено жодних посилань на положення ч. 3 ст. 233 КПК України.

Вказує на те, що кримінальне провадження № 00073 за ч. 1 ст. 263 КК України зареєстровано та набуло статус кримінального провадження саме 03 травня 2022 року після реєстрації його заступником СВ ОСОБА_11 , при цьому факт внесення відомостей 02 травня 2022 року о 18:11 годині не є підставою для початку досудового розслідування.

Вважає, що будь-які докази того, що в період з 06.04.2022-02.05.2022 року ОСОБА_7 здійснював дії направлені на зміну меж території або державного кордону України чи порушення встановленого Конституцією України, стороною обвинувачення не надано, посилаючись на висновок судово-лінгвістичної експертизи № 263 від 25.10.2022 року, де експерт вказав, що спонукання ОСОБА_7 прямо за змістом не стосуються зміни меж території або державного кордону України. Стверджує про відсутність у ОСОБА_7 умислу на розповсюдження матеріалів щодо змін меж території або державного кордону, та недоведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України.

Зазначає, що протокол огляду від 05 жовтня 2022 року не є допустимим доказом у кримінальному провадженні № 00073 від 28.09.2022 року, вказуючи, що цей процесуальний документ не був приєднаний в передбаченому КПК України порядку, з огляду на його відсутність на момент виділення матеріалів в окреме провадження.

Зауважує, що покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не є допустимими також доказами, посилаючись на те, що відомості у кримінальному провадженні № 0000302 за ч. 2 ст. 114-2 КК України внесені до ЄРДР 14 жовтня 2022 року о 18:19 годині, а зазначені ним свідки, згідно протоколів були допитані до внесення відповідних відомостей. Вважає, що стороною обвинувачення порушені вимоги ст. 214 КПК України, щодо неможливості проведення будь-яких слідчих дій до початку досудового розслідування.

Прокурор в запереченнях на апеляційну скаргу захисника просить залишити її без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану. Спростовує твердження щодо недопустимості протоколу обшуку від 02 травня 2022 року та порушення права на захист ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що застосовані до обвинуваченого обмежувальні заходи у вигляді кайданок під час обшуку і його затримання узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 236 КПК України та мали на меті забезпечення належної поведінки учасника даної процесуальної дії.

Зауважує, що обшук за місцем проживання ОСОБА_7 проведений у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, після чого у передбачених законом строк його було санкціоновано ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2022 року, а не зазначення в ухвалі суду строку її дії не слугує підставою для визнання результатів проведеної процесуальної дії недопустимим доказом.

Вважає також, що доводи щодо порушення права на захисту ОСОБА_7 є непереконливими, з огляду на те, що під час проведення обшуку слідчий не мав законних підстав призначати ОСОБА_7 безоплатного захисника, так як останній не мав жодного процесуального статусу, крім того перед початком слідчої дії роз`яснив права особам, які перебували у приміщенні квартири.

Зауважує, що результати проведеного обшуку в рамках кримінального провадження № 000070, а саме виявлення за місцем проживання ОСОБА_7 боєприпасів та вибухових речовин надали слідчому об`єктивну можливість вказати відомості про наявність ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у протоколі про затримання.

Вказує, що твердження захисту щодо однакових часових показників вказаних у протоколах огляду предметів та протоколі затриманні, зумовлені специфікою затримання в порядку ст. 208 КПК України, її динамічністю та повноваженнями слідчого доручати складання проектів документів та перевіряти їх процесуальних зміст.

Зазначає, що судом вірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 110 КК України, а спонукання висловлені ОСОБА_7 до зміни меж території або державного кордону потребує лише юридичної оцінки, яка правомірно надана судом.

Також прокурор вважає, що доводи захисту щодо недопустимості висновку експерта № 263 від 25.10.2022 року, є необґрунтованими, оскільки постановою прокурора від 28.09.2022 року матеріали за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України виділені в окреме провадження у тому числі виділено і доручення від 08.09.2022 про проведення огляду, тому співробітник ДВКР УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_16 не мав жодних підстав зазначати у протоколі дані іншого провадження, ніж те, що вказане у дорученні.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника, з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи їх доводи безпідставними.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діяннях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 110 КК України.

Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими і перевіреними під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази малолітніх потерпілих, свідків, ряд письмових доказів по справі, в тому числі висновки проведених у кримінальному провадженні експертиз.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженим суду першої інстанції протоколом обшуку за місцем проживання останнього від 02 травня2022 року, на якому міститься відеозапис вказаної слідчої дії, в ході якого було виявлено та вилучено, серед іншого, предмети схожі на корпуси гранат з маркуванням «107 36-84Т» у кількості 2 (двох) штук; предмети, схожі на запали до гранати з маркуванням «УЗРГМ-2 3-840 УЗЧП» у кількості двох (двох) штук; картонна коробка від мобільного телефону, в якій знаходиться гранульована речовина, схожа на порох та предмети, схожі на набої невідомого калібру у кількості 5 штук.

Відповідно до висновку вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/104-22/11389-ВТХ від 13 червня 2022 року, вилучені предмети є конструктивно оформленими зарядами вибухової речовини, а саме двома спорядженими корпусами ручних, осколкових, оборонних гранат Ф-1, промислового виготовлення, які відноситься до категорії вибухових речовин; двома уніфікованими запалами ручних гранат модернізовані типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, які відносяться до категорії вибухових пристроїв; вибуховою речовиною-нітроцелюлозним (бездимним) порохом вагою 414 г.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № СЕ-19/104-22/12091-НЗПРАП від 15 серпня 2022 року, вилучені речовини рослинного походження, масою 10 998,971 грамів, є канабісом, та є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 9 986,755 грамів, що становить особливо великий розмір.

Крім того, відповідно до протоколу огляду від 05 жовтня 2022 року, було переглянуто відеохостинг «You Tube» користувача облікового ОСОБА_17 », де, серед іншого містився відеоролик під назвою «Новомосковськ, школи № 4 і 17», в якому ОСОБА_7 повідомляє у публічному просторі про розташування військових формувань на території вищевказаних шкіл та з вертається до директора школи № 17, згідно висновку судової лінгвістичної експертизи № 263 від 25 жовтня 2022 року, вся виявлена у ході дослідження інформація є публічною (має публічний характер).

Також судом першої інстанції було безпосередньо допитано свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що вона є директором гімназії № 17 м. Новомосковська та підтвердила, що дійсно в квітні 2022 року на території гімназії дислокувались військовослужбовці ЗСУ, при цьому інформація про це була конфіденційною, однак під час перегляду соціальної мережі ОСОБА_18 , вона побачила відеоролик, де ОСОБА_7 , розповідає про місцезнаходження військових, зазначаючи про гімназію № 17.

За показами свідка ОСОБА_13 , остання повідомила, що дійсно на території гімназії № 17 м. Новомосковська, в квітні 2022 року розміщувалися військовослужбовці, вказана інформація була забороненою.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 , підтвердив, що в 2022 році в навчальному закладі № 14 розміщувалися військовослужбовці, а саме з весни 2022 року по вересень 2022 року. Свідок зазначив, що дійсно у соціальній мережі бачив відео де чоловік обурено розповідав, що в гімназії № 14 та № 17 знаходяться військові.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила факт дислокації військовослужбовців на території гімназії № 14. При цьому свідок вказала, що з відеороликом ОСОБА_7 ознайомилась, перейшовши за посиланням в групі мешканців мікрорайону Животилівка, де побачила, що невідомий чоловік повідомляє про те, що в школах № 14 та № 17 дислокуються військовослужбовці.

Вказані покази свідків є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами, ретельно дослідженими судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу вироку.

В своїй апеляційній скарзі захисник вказує на недопустимість протоколу обшуку внаслідок того, що до ОСОБА_7 були застосовані кайданки під час цієї слідчої дії.

Однак, із таким твердженням захисника колегія суддів не погоджується, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 236 КПК, слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишити місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку.

Як слідує з матеріалів справи, таке обмеження в пересуванні у виді застосування кайданків було здійснено не з метою зібрання доказів, а з метою запобігти ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку, оскільки він є військовим, має відповідну підготовку і міг чинити фізичні перешкоди особам, що проводили обшук.

При цьому звертається увага, що таке обмеження ОСОБА_7 не може свідчити про його фактичне затримання як підозрюваного у вчиненні злочину, оскільки таке обмеження під час обшуку було здійснено саме на підставі ч. 3 ст. 236 КПК.

Що стосується доводів захисника в тій частині, що ОСОБА_7 не роз`яснювались його права та не було забезпечено захисника під час його затримання, що є істотним порушенням його права на захист, то з цього приводу слід зазначити, що оскільки під час проведення обшуку, який в даному випадку був невідкладною слідчою дією, ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного, а отже, були відсутні підстави для забезпечення його захисником під час обшуку.

Слід звернути увагу, що в органу досудового розслідування були об`єктивні відомості про вчинення ОСОБА_7 в умовах воєнного стану тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а тому, здійснені заходи були виправданими, а проникнення до житла особи є альтернативою попередньому отриманню ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук у ситуаціях, оскільки існували обґрунтовані побоювання, що за цей час майно буде знищено в разі дотримання ординарного порядку.

При цьому слід звернути увагу, що вибухові пристрої та речовини, а також наркотичні засоби були виявлені саме за місцем проживання ОСОБА_7 , існування яких на момент проведення обшуку не залежало він волевиявлення останнього, оскільки останній на відеозаписі обшуку добровільно пояснює походження цих предметів та речовин, а тому, відсутні підстави для ствердження про недопустимість доказів в розумінні ст. 87 КПК, оскільки, як було зазначено вище, вони не були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, під час цього обшуку були виявлені предмети, вилучені законом з обігу, які відповідно до ст. 236 КПК підлягали вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження, та відомості щодо цього були внесені до ЄРДР з присвоєнням цим провадженням відповідних номерів, які в подальшому були об`єднані в одне провадження.

Так, з досліджених судом першої інстанції матеріалів чітко видно, що в результаті проведеної слідчої дії обшуку в рамках кримінального провадження № 0000070, а 02 травня 2022 року, за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено вибухові пристрої та речовини, що по завершенню слідчої дії слугувало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України, про що згідно Витягу і здійснено запис 02 травня 2022 року о 18.11 годині.

В подальшому, 03 травня 2022 року, постановою прокурора матеріали досудового розслідування кримінальних проваджень № 0000070 від 29 квітня 2022 року за ч. 2 ст. 111 КК України та № 00073 за ч. 1 ст. 263 КК України об`єднано в одному кримінальному провадженні № 0000070, після чого в рамках вказаного провадження ОСОБА_7 пред`явлено підозру, здійснено його допит, проведено огляд вилучених предметів та призначено експертизу вибухових речовин і відповідно отримано висновок.

Таким чином, початок досудового розслідування у провадженні № 00073 повністю відповідає положенням ст. 214 КПК, щодо строків внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з чим, доводи захисника в цій частині не є слушними.

Також не є слушними доводи захисника стосовно того, що протокол огляду від 05 жовтня 2022 року, є недопустимим доказом у кримінальному провадженні № 00073, з посиланням на те, що цей процесуальний документ не був приєднаний в передбаченому КПК порядку, з огляду на його відсутність на момент виділення матеріалів в окреме провадження, оскільки 28 вересня 2022 року прокурором було винесено постанову про виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження, а саме з кримінального провадження № 0000070 виділено матеріали відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України та присвоєно № 0000250 від 28 вересня 2022 року.

Тобто, той факт, що у протоколі огляду від 05 жовтня 2022 року, зазначений номер провадження № 0000070, не призводить до його недопустимості, оскільки даний протокол був виділений з іншого кримінального провадження, в порядку, визначеному КПК.

Також не є прийнятними доводи захисника щодо недопустимості як доказів показів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , з посиланням на те, що останні були допитані до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки з цього приводу співробітник СБУ надавав покази у суді першої інстанції, вказуючи на допущену ним технічну помилку в даті допиту свідків на досудовому розслідуванні.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги лише покази свідків, які надавалися безпосередньо в судовому засіданні під присягою.

Інших підстав для визнання протоколів допитів цих свідків стороною захисту не наведено.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи захисника щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на розповсюдження матеріалів щодо змін меж території або державного кордону, та недоведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України, оскільки вони спростовуються протоколом огляду мобільного телефону мобільного телефону марки «Samsung», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім карткою оператора мобільного зв`язку за № НОМЕР_4 , під час якого проведено огляд Інтернет-сторінок у відеохостингу «YouTube», де громадянин ОСОБА_7 за допомогою свого облікового запису « ОСОБА_19 », розміщував відеоролики в яких наявна пропаганда дій держави агресора рф.

Так, з досліджених судом першої інстанції змісту опублікованих ОСОБА_7 відеоматеріалів, слідує, що обвинувачений презентував здачу українських військ, як позитивне явище, при цьому закликав до створення певного військового підрозділу для участі у якихось бойових діях на західному кордоні України та звертався із спонуванням до військовослужбовців ЗСУ, вираженим у формі "наказу" скласти зброю, зняти бронежилети, каски, повернутися до місця постійної дислокації та в одному із відеороликів погрожував військовим масовими жорстокими вбивствами.

Аналізуючи наведене вище, враховуючи, що вся виявлена у ході дослідження інформація є публічною, розміщеною в мережі «Інтернет», суд першої інстанції, дійшов єдиного законного та обґрунтованого висновку про те, що дії ОСОБА_7 виразились саме у розповсюдженні матеріалів з закликами до зміни меж території державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Таким чином всупереч твердженням захисту у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 110 КК України, у зв`язку з чим, доводи сторони захисту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, а висновок суду про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією майна, є таким, що ґрунтується на засадах призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК.

Так, відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацію всього належного йому майна.

Апеляційним судом при цьому також враховується, що вчинення злочину в умовах агресії рф свідчить про високий ступінь його суспільної небезпеки, оскільки він посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави, тому колегія суддів вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характером вчиненого кримінального правопорушення.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

На переконання апеляційного суду, всупереч твердженням прокурора в апеляційній скарзі, всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання враховані місцевим судом належним чином, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи є неспроможними та не можуть бути задоволеними.

Прокурор в апеляційній скарзі не наводить переконливих та достатніх доводів, які б вказували на те, що призначене обвинуваченому покарання є дійсно надто м`яким і недостатнім для його виправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та прокурора задоволенню не підлягають, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000250, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 114-2, ч. 1 ст. 110 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4