Справа № 342/1181/25
Провадження № 1-кп/342/88/2026
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 22.10.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Топорівці Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, з середньою освітою, працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше несудимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358 ч.4 ст.358 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились у підробленні офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою особистого використання, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, за наступних обставин.

ОСОБА_4 , умисно, маючи намір у протиправний спосіб отримати підроблений офіційний документ, який видається Івано-Франківським обласним бюро медико-соціальної експертизи і який надає права та звільняє від обов`язків - документ, який підтверджує проходження огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог п. 6 «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-1/0 «Виписка з акта огляду медико- соціальною експертною комісією», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №577 від 30.07.2012 року, згідно якого довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією видається інваліду та п.3 Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, згідно якого медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності, вирішив незаконно придбати вказані документи в невстановленої досудовим розслідуванням особи.

Так, у червні 2023 року ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, які виразились у пособництві у вчиненні підроблення офіційного документу, а саме довідки МСЕК серією МСЕ - №001595 від 20.11.1998 року серії ІВК, виданої на його дружину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого його використання, достовірно знаючи, що дані будуть використані для підроблення офіційного документу, вступив у змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою та, виступаючи пособником протиправних дій невстановленої особи, надав особі дані ОСОБА_6 , а саме особисті документи останньої для подальшого їх внесення до підробленого документу, тобто надав засоби, які сприяли їх підробленню.

В подальшому, у квітні 2024 року, вищевказана невстановлена особа відправила кур`єрською доставкою до місця проживання ОСОБА_4 , використовуючи надані ОСОБА_4 дані та документи дружини на ім`я ОСОБА_6 , підроблену довідку МСЕК серією МСЕ - №001595 від 20.11.1998 року серії ІВК, видану на дружину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім цього, невстановлена особа також відправила кур`єрською поштою ОСОБА_4 посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2022, видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням «інвалід дитинства II групи загального захворювання, та передала ОСОБА_4 для подальшого використання. Відповідно до відповіді управління праці та соціального населення від 06.11.2025 посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2022 ОСОБА_6 не видавалось.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 05.11.2025 бланк довідки МСЕК серією МСЕ - №001595 від 20.11.1998 року серії ІВК, який наданий на ім`я ОСОБА_6 , за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає бланкам довідок огляду медико-соціальної експертної комісії, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення бланку довідки виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

У подальшому, 07.08.2025, ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , де знаходиться ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи, що довідка МСЕК серією МСЕ - №001595 від 20.11.1998 посвідчення року серії ІВК, видана на ОСОБА_6 , є підробленою, та посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.10.2022, видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із зазначенням «інвалід дитинства II групи загального захворювання», яке відповідно до відповіді управління праці та соціального населення від 06.11.2025 ОСОБА_6 не видавалось, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред`явив вказані довідки працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з іншими документами для написання заяви щодо оформлення ОСОБА_4 у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у такий спосіб використавши їх, та вказані дії призвели до отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів від 25.09.2025 бланк довідки МСЕК серією МСЕ - №001595 від 20.11.1998 року серії ІВК, яка надана на ім`я ОСОБА_6 , за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає бланкам довідок огляду медико-соціальної експертної комісії, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення бланку довідки виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні укримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, та застосувати щодо нього покарання за ч.3 ст.358 КК країни у виді 3 (трьох) років обмеження волі, за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , який відмовився від залучення захисника для захисту його інтересів у суді, вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Засудив свій вчинок, просив призначити покарання у виді штрафу.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді.

Суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» про те, що обвинувачений не знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; характеристику з місця проживання обвинуваченого; витяг з реєстру територіальної громади, вимогу про судимість, висновок органу пробації, згідно якого ризик повторного вчинення кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства середній, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України як умисних дій, які виразились у підробленні офіційного документу, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою особистого використання, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також умисних дій, які виразились у використанні завідомо підробленого документа.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч.3 ст.358 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк; за ч.4 ст.358 КК України покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Оскільки ОСОБА_4 підробив посвідчення з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та використав завідомо підроблений документ з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, наведене свідчить про підвищену суспільну небезпеку злочину та обвинуваченого, особливо з огляду на запроваджений в Україні воєнний стан, а тому підстави для застосування покарання у виді штрафу, про що просив обвинувачений, відсутні.

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, що є нетяжким злочином та кримінальним проступком, його наслідки, особу обвинуваченого, те, що він раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у межах санкцій ч.3 ст.358 КК України, ч.4 ст.358 КК України, що передбачають відповідальність за вчинене.

На підставі викладеного, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Разом з тим, враховуючи засудження обвинуваченим свого вчинку та його бажання надалі вести законослухняний спосіб життя, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, те, що обвинувачений раніше несудимий, пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, місця праці, його сімейний стан, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, та до обвинуваченого підлягає застосуванню положення ст.75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладання відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 12, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи № СЕ-19/109-25/15765-ДД від 05.11.2025 у розмірі 5 348,40 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.

Речові докази:

довідку серії МСЕ- №001595 від 20.11.1998 р. видану на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поміщена в спец. пакет PSP 1194130; посвідчення видане управлінням соціального захисту населення серія ААГ №244648 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке поміщено в спец. пакет PSP 1194131; документи ОСОБА_4 на 12 аркушах: заява від ОСОБА_4 від 21.08.2025 щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації із додатками копій на 11 аркушах: копію паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_4 , копію військового квитка ОСОБА_4 , копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 21.08.2025, копію паспорта ОСОБА_6 , виданого 16.12.2019, копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 , копію посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.10.2022 на ім`я ОСОБА_6 , копію витягу з реєстру територіальної громади на ОСОБА_4 , копію довідки серії МСЕ - №001595 від 20.11.1998 на ім`я ОСОБА_6 , що знаходиться у матеріалах кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1