Справа №333/4156/26
Провадження №1-кс/333/1492/26
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, клопотання дізнавача СД відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженню №0000061 від 26 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач СД відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню №0000061 від 26 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 25 березня 2026 року до відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , який повідомив, що невідома особа, яка використовувала номер телефону НОМЕР_1 , шляхом обману, під приводом купівлі мотоцикла через сайт ОЛХ, заволоділа грошовими коштами потерпілого у розмірі 62600 грн., які були перераховані з банківської карти потерпілого банку Монобанк № НОМЕР_2 та карти банку Ощадбанк № НОМЕР_3 на банківські карти № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , за 5 транзакцій.

У дізнання є достатні підстави вважати, що невстановлена особа, шляхом використання банківської карти емітованого АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_4 вчиняє шахрайські дії з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих. Ураховуючи вищевикладене, з метою припинення протиправних дій, а також з метою повного, об`єктивного та неупередженого досудового розслідування, дізнавач просить застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківській карті № НОМЕР_4 , відкритої у АТ «Банк Кредит Дніпро», ЄРДПОУ 14352406, юридична адреса: 01033, м. Київ, вул.Жилянська, буд. 32, а також зобов`язати банківську установу АТ «Банк Кредит Дніпро» повернути грошові кошти у сумі 6700 гривень з банківської карти, відкритої у АТ «Банк Кредит Дніпро», № НОМЕР_4 .

У судове засіданні дізнавач не з`явився, був повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду клопотання, надав заяву, в якій просив клопотання розглянути без його участі.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 26 березня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (кримінальне провадження №0000061). До матеріалів клопотання додані копії документів, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання, витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

На підставі ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

У ст. 171 КПК України викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна.

Зокрема, у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, що у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що в клопотанні слідчого та доданих до нього документах відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на банківську карту.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Банківський рахунок є інструментом для фінансових операцій клієнта банківської установи, а відтак, майном, на яке може бути накладено арешт, є кошти певної особи (у формі записів на рахунках у банках), а не рахунки в банку, на яких вони обліковуються. При цьому банківська карта є платіжним інструментом для здійснення здійснювати операції з грошима на картковому рахунку.

У поданому клопотанні слідчий просить накласти арешт саме на банківську картку, а не на грошові кошти, що знаходяться на рахунку. Також слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту на всі грошові кошти, які знаходяться на рахунку, незалежно від того, чи мають вони відношення до цього кримінального провадження, що не узгоджується з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства.

Крім того, в клопотанні дізнавача не зазначено ідентифікуючі ознаки банківського рахунку, не вказано особу, яка користується рахунком, не надано доказів на підтвердження перебування грошових коштів на банківському рахунку.

Також клопотання дізнавача про арешт майна містить вимогу про зобов`язання уповноважених осіб банківської установи повернути грошові кошти з банківської карти, однак жодного обґрунтування, в силу забезпечення заходів у кримінальному провадженні, ініціатором клопотання не зазначено.

З урахуванням викладених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 98, 170-175 КПК України,слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженню №0000061 від 26 березня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1