Справа № 297/468/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 рокум. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача СД Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000020 від 14.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач СД Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000020 від 14.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2026 року біля 21:12 години в с. Астей, Берегівського району Закарпатської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи намір виїхати з України через ПП «Астей», на автомобілі марки «АUDI» моделі Q8, державний номерний знак НОМЕР_1 , як підставу для виїзду пред`явив працівникам свій закордонний паспорт, та зелений поліс №14557341, який ймовірно є підробленим невстановленою особою.

Так, виїздом СОГ на місце події, слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 був проведений огляд місця події 13.02.2026 року у період часу з 21:48 години по 22:30 годину на ПП «Лужанка», що за адресою: Закарпатської області Берегівський район с. Астей, вул. Дружби Народів, 108, в ході якого було виявлено та вилучено до паперового конверту НПУ наступне:

- поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» №UA/078/14557341 на автомобіль марки «АUDI Q8», державний номерний знак НОМЕР_1 на прізвище ОСОБА_7 29.05.2025 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 марки «АUDI Q8», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , видане на прізвище ОСОБА_8 , ТСЦ 2143, 24.05.2023 року;

- автомобіль марки «АUDI Q8», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

16.02.2026 року постановою дізнавача СД Берегівського РВП ОСОБА_3 , вилучене майно в ході огляду місця події від 13.02.2026 року визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Метою накладення арешту є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна, для призначення та проведення експертиз.

Дізнавач ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду такого були повідомлені належним чином. При цьому, було подано заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Володілець майна ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Разом з цим, подав заперечення, в яких зазначив, що заперечує щодо накладення арешту на вилучене під час огляду місця події майно, оскільки він не знав, що поліс може бути незаконним та умислу на використання підробленого документу він не мав.

Дослідивши матеріали клопотання, якими дізнавач та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено в ході розгляду клопотання СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 14.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Позаяк, частина 4 статті 358 КК України передбачає кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

При цьому, матеріалами клопотання не обґрунтовано необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зокрема наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім цього, тимчасово вилучений транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію в рамках даного кримінального провадження не можуть бути предметом кримінального правопорушення безпосередньо, а стосуються його лише опосередковано, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання, слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 169 КПК України, копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 169, 173, 170-175, 309, 370, 371, 372, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000020 від 14.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10