ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/369/26 Справа № 185/341/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_6

особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7

представника особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження. Накладено арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження на:

- мобільний телефон Samsung Galaxy S22 чорного кольору, SM-S901B/DS, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , сім-картка НОМЕР_4 , який поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5716139;

- ноутбук Dell Inspiron 3521, чорного кольору DPFS1X1 та адаптер живлення 65w-AC CN-06TM1C-72438-35B-057F-A01, які поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5450978;

- мобільний телефон Samsung Galaxy S9 SM-6960F чорного кольору, imei1: НОМЕР_5 , imei2: НОМЕР_6 , сім-картка НОМЕР_7 , який поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5716138.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що у кримінальному провадженні № 0000097 розслідується факт зловживання владою або службовим становищем (ч. 2 ст. 364 КК України), вилучені речі 28 січня 2026 року постановою слідчого визнані речовими доказами, оскільки можуть містити відомості, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначає що, накладення арешту є необхідним з метою запобігання можливості їх пошкодження, знищення чи відчуження.

В апеляційній скарзі представник особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, просить скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про арешт майна та в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Скасувати арешт майна, шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування, накладений на мобільний телефон Samsung Galaxy S22 чорного кольору, SM-S901B/DS, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , сім-картка НОМЕР_4 , який поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5716139; Ноутбук Dell Inspiron 3521 чорного кольору DPFS1X1 та адаптер живлення 65w-AC CN-06TM1C-72438-35B-057F-A01, які поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5450978; Мобільний телефон Samsung Galaxy S9 SM-G960F чорного кольору, imei1: НОМЕР_5 , imei2: НОМЕР_6 , сім-картка НОМЕР_7 , який поміщено до спец.пакету НПУ №NPU 5716138.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що вилучені телефони та ноутбук не є знаряддям злочину, не зберегли на собі його слідів і не містять відомостей, що можуть бути використані як доказ, передбачений ст. 98 КПК України, також вказує на те що слідство не обґрунтувало, яку саме значущу інформацію вони можуть містити.

Порушує питання про процесуальні порушення, а саме що слідство наклало арешт на майно без внесення відповідних відомостей до ЄРДР, що є порушенням ст. 214 КПК України, та про те що судове засідання щодо арешту майна відбулося без присутності власника ( ОСОБА_7 ) та без її запрошення, що порушило її право на захист.

Вказує на порушення принципу пропорційності, оскільки арешт майна утворює для ОСОБА_7 «надмірний тягар». Телефони потрібні їй для спілкування з рідними (зокрема тими, які перебувають за кордоном), а ноутбук для ведення офіційної підприємницької діяльності (бухгалтерії), яка не стосується роботи в комунальному підприємстві.

Також зазначає, що твердження слідства про нібито відсутність ОСОБА_7 на робочому місці, що за їхньою логікою пов`язувало її зі схемою «мертвих душ», захист заперечує, вказуючи, що вона дійсно і фактично працює диспетчером та її щозмінна присутність на робочому місці підтверджена численними документами - журналами нарядів-завдань, підписаними керівництвом та колегами.

Заслухавши суддю-доповідача; особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з наступного.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно із положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Частиною 2 статті 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Колегія суддів, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, не погоджується із висновком слідчого судді щодо наявності достатніх підстав для розгляду питання про накладення арешту зважаючи на те, що вказане клопотання містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, з яких не вбачається за можливе встановити, з яких саме міркувань пропонується накласти арешт на конкретне майно, перелік якого наведено в клопотанні та ухвалі слідчого судді.

Так, у клопотанні наявні лише посилання на зміст положень закону, якими передбачені підстави для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту, без наведення докладного обґрунтування їх застосування у даному випадку щодо мобільних телефонів із сім-картами та ноутбуку.

При цьому слідчий формально посилається на положення ст. ст. 98, 170 КК України, без подальшої конкретизації, не вказуючи при цьому, чи є майно, на яке пропонується накласти арешт як на речові докази, знаряддям вчинення кримінального правопорушення; або зберегло на собі його сліди, і якщо так то які саме; або було об`єктом кримінально протиправних дій; або було набуте кримінально протиправним шляхом, чи отримане особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Крім того, слідчий не зазначає, які саме обставини, що мають значення для даного провадження, можуть бути підтверджені цими доказами.

Не вбачається за можливе встановити з клопотання і того, яке відношення має диспетчер КП «Затишне місто» ПМР ОСОБА_7 до розслідуваного кримінального правопорушення, яке згідно із наданим витягом з ЄРДР полягає у тому, що посадові особи одного з комунальних підприємств міста ОСОБА_9 , зловживаючи своїм службовим становищем, з 2001 року по сьогоднішній день вносять неправдиві відомості щодо працевлаштування та подальшої роботи гр. ОСОБА_10 , нарахування та виплату заробітної плати гр. ОСОБА_10 , внаслідок чого державі спричинено тяжкі наслідки в розмірі 656.000, 00 грн., та у який спосіб вилучені в ОСОБА_7 речі можуть бути використані як докази вказаних обставин.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що сам по собі факт прийняття слідчим не передбаченого процесуальним законом рішення про визнання певних предметів речовими доказами не є достатнім підтвердженням того, що вони дійсно такими є, і не вказує на безумовну необхідність накладання на них арешту в такому статусі.

Відтак передбачений ч. 2 ст. 171 КПК України обов`язок слідчого (дізнавача) зазначити у клопотанні про арешт майна його підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, не може вважатися таким, що був виконаний.

Колегія суддів вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів, слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку із чим викладений в оскарженій ухвалі висновок про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, учасником якої є Україна, Конституції України, Кримінального процесуального закону та практикою Європейського суду з прав людини.

Із вищенаведених міркувань колегією суддів апеляційного суду встановлена невідповідність клопотання про арешт майна вимогам закону, яка унеможливлювала його розгляд по суті, втім слідчий суддя не звернув на це уваги і не повернув його прокурору відповідно до приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та вирішив по суті, що є безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржену ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2026 року про арешт майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000097 від 01.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з часу отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4