У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000236.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2026 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, на строк до 18.04.2026 р. включно, з покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , в певний період доби, а саме з 23.00 год. до 06.00 год. з покладенням обов`язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі, захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням норм кримінального процесуального закону та неповним дослідженням обставин справи.

Апелянт звертає увагу на те, що у клопотанні слідчим невірно зазначено про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 7 років, в той час, як за ч. 2 ст. 342 КК України передбачено більш м`яке покарання.

Захисник вважає, що слідчий суддя не врахував того, що свідками кримінального правопорушення є виключно працівники управління патрульної поліції, показання яких можна сприймати суб`єктивно, і, незважаючи на те, що подія відбулась у громадському місці, до клопотання не додано, ані показань цивільних осіб, ані відеозаписів з приміщення магазину «АТБ» або нагрудних реєстраторів працівників поліції. Крім цього, слідчому судді не надано матеріалів, які стали підставою для зупинення ОСОБА_5 працівниками поліції, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення. Захисник просить врахувати, що фактичне місце затримання ОСОБА_5 вказано 20.02.2026 р. о 00.40 год. безпосередньо в приміщенні відділення поліції, проте хто та коли його туди доставив невідомо, в матеріалах провадження відсутній рапорт про фактичне затримання підозрюваного.

На думку апелянта ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені, оскільки ризик переховування від слідства та суду ґрунтується на тяжкості можливого покарання, при цьому підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, а саме цивільну дружину та батьків похилого віку. Крім того, підозрюваний є приватним підприємцем, а тому утримання його під домашнім арештом позбавить можливості отримувати прибуток та забезпечувати свою родину.

Захисник просить врахувати, що підозрюваному ОСОБА_5 поставлений діагноз депресивний розлад, і застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту позбавить можливості проходити лікування.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000236, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 р. № 268, проходить військову службу за загальною мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 та наказом командира № 303 від 29.10.2024 р. зарахований до військової частини НОМЕР_2 , на посаду гранатометника.

Так, 19.02.2026 р. о 18.30 год. т.в.о. заступника командира взводу №1 роти № 2 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 разом з інспектором УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 , будучи у форменому одязі зі знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступили на нічне чергування у складі наряду «Корвет-151» та приступили до виконання своїх функціональних обов`язків на території Заводського та Центрального районів міста Миколаєва.

19.02.2026 р., під час патрулювання по просп. Центральному, рухаючись в напрямку від вул. Садова до вул. 3 Слобідська, було помічено транспортний засіб марки та моделі «Skoda Favorit» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який в подальшому о 21.10 год. зупинено за адресою: м. Миколаїв, просп. Центральний, 141, за порушення 2.9В Правил дорожнього руху. Надалі в ході перевірки водія транспортного засобу, встановлено, що водієм є ОСОБА_5 , в ході перевірки якого, через бази даних ІПНП виявлено, що цей громадянин перебуває у розшуку як особа, що вчинила самовільне залишення частини (СЗЧ). В подальшому, ОСОБА_5 співробітниками екіпажу «Корвет-151» УПП в Миколаївській області, запропоновано проїхати до Військової служби правопорядку (ВСП).

ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на протидію законній діяльності працівників правоохоронного органу, діючи усвідомлено та зухвало, відмовився виконати законну вимогу поліцейських щодо проїзду до Військової служби правопорядку (ВСП). Після цього, інспектором УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 роз`яснено зміст ст. 37 ЗУ «Про Національну поліцію», щодо обмеження у пересуванні, ОСОБА_5 почав поводитися агресивно, заявивши, що все одно залишить місце події.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на опір працівникам правоохоронного органу, ОСОБА_5 вийшов з автомобіля та, скоротивши дистанцію до інспектора ОСОБА_9 , дістав з лівої кишені куртки предмет, схожий на ніж. Ігноруючи попередження від даного співробітника поліції про застосування вогнепальної зброї та вимоги кинути ніж, ОСОБА_5 почав тікати по алеї просп. Центрального в бік вул. 3-ї Слобідської.

Надалі ОСОБА_5 забіг до приміщення магазину «АТБ» за адресою просп. Центральний, 154. Розуміючи, що головний вхід перекритий, останній, тримаючи ніж у руці, почав рухатися на поліцейських, після чого через вихідні двері проник до торгівельного залу.

О 21.27 год. на допомогу прибув екіпаж «Корвет-082» у складі т.в.о. командира роти № 2 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області ОСОБА_10 , та заступник командира роти № 2 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області ОСОБА_11 . В цей час, ОСОБА_5 , ігноруючи заклики чотирьох працівників поліції та загрожуючи життю оточуючих, викрикував: «я вам не дамся, я вас заріжу».

Перебуваючи у передній частині магазину неподалік касової зони, ОСОБА_5 , з метою уникнення затримання, вчинив активний фізичний опір: у момент, коли ОСОБА_10 намагався затримати останнього, застосувавши до нього фізичну силу, а саме намагався схопити його за плече, ОСОБА_5 розвернувся і наніс поліцейському удар ножем у ліве передпліччя, прорізавши формений одяг та спричинивши тілесне ушкодження.

Надалі на допомогу прибув екіпаж «Корвет-102» в складі інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області - ОСОБА_12 та поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Миколаївській області ОСОБА_13 , та екіпаж спеціального підрозділу ТОР.

Після вчинення нападу ОСОБА_5 намагався переховуватися в складських приміщеннях магазину, продовжуючи чинити опір, який був подоланий лише після застосування поліцейськими спеціальних засобів (газового балончика «Кобра») відповідно до ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію».

Після чого, працівниками Управління патрульної поліції в Миколаївській області припинено протиправну діяльність ОСОБА_5 , шляхом застосування відносно останнього фізичної сили та спеціальних засобів, кайданків з метою затримання відповідно п. 1 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» та доставлено до відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. 2-га Екіпажна, 59.

19.02.2026 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 20.02.2026 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України, як активний опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Слідчий звернувся до суду з, погодженим прокурором, клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведення прокурором наявності ризиків переховування від слідства та суду та незаконного впливу на свідків, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали, надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед іншого міцність соціальних зв`язків підозрюваного, в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваного залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вказані вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд виходячи з наступного.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання у кримінальному провадженні, зокрема, дані протоколів допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , затримання ОСОБА_5 від 20.02.2026 р. та інші матеріали кримінального провадження свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи обставини, що, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, які в даному випадку є достатніми та вагомими, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років, характер, вид та обставини ймовірно вчиненого умисного кримінального правопорушення, які свідчать про наявність ризиків переховування від слідства та суду, та незаконного впливу на свідків, з урахуванням положень ст. 181 КПК України, якими кримінальний процесуальний закон визначає підстави для застосування до особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, в цій частині, врахував всі зазначені обставини та дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Той факт, що потерпілими, в даному випадку, є працівники поліції, сам по собі не виключає можливості незаконного впливу, зокрема у формі погроз, тиску, вмовляння чи узгодження позицій, а тому оцінюється у сукупності з обставинами події та поведінкою підозрюваного.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що в ході розгляду клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підтверджено наявність ризиків, які доведені на даній стадії досудового розслідування, та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на характер інкримінованих дій, які супроводжувалися активним протидіянням законним вимогам поліцейських, погрозами та подальшими діями, спрямованими на уникнення затримання, зважаючи на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є такими, що можуть бути нейтралізовані виключно обмеженням у нічний період доби. За умови вільного пересування протягом дня підозрюваний зберігатиме реальну можливість ухилитися від виконання процесуальних обов`язків, змінити місце перебування, а також контактувати з учасниками провадження, що у сукупності не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу. Водночас цілодобовий домашній арешт з покладенням визначених судом обов`язків є пропорційним втручанням та достатнім для запобігання встановленим ризикам, а питання необхідності покинення приміщення, в тому числі для отримання медичної допомоги, може вирішуватися у порядку надання дозволу слідчим, прокурором або судом.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

За наведених обставин апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2026 року про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3