Справа № 523/670/25
Провадження №1-кп/523/729/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м.Одеса

Пересипський (Суворовський) районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів у кримінальному провадженні - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого (підсудного) - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (у тому числі в режимі відеоконференції) об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №№0001882, 0000044, 0000015, внесених до ЄРДР 06.12.2024, 03.01.2025, 05.01.2025 року, відповідно, за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 20.11.2018 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 19.10.2020 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309, п.1 ч.4 ст.71, п.1 «б» ч.1 ст.72 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі; звільнився 19.06.2024 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_14 , будучи неодноразово засудженим за скоєння умисних тяжких корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які у встановленому порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та достовірно знаючи про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених законами України, зокрема Указами Президента України від 28.10.2024 №740/2024, затвердженого Законом України від 29.10.2024 №4024-IХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 10.11.2024 строком на 90 діб, відповідно, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив умисні, корисливі кримінальні правопорушення проти власності, за наступних обставин.

06.12.2024, приблизно о 12:55 годин, підсудний ОСОБА_15 , перебуваючи в приміщенні Територіального відокремленого безбалансового відділення банку АТ «Ощадбанк» №10015/0574 за адресою: м.Одеса, проспект Князя Володимира Великого 77А, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_16 , який отримував грошові кошти в касі та які поклав до правої нагрудної кишені своєї куртки коричневого кольору, визначив їх об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, підсудний ОСОБА_15 , діючи умисно і повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прослідував за потерпілим ОСОБА_16 та коли той вже йшов по пішохідній доріжці вздовж будинку АДРЕСА_2 , вказаний підсудний, переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб та не показуючи своїх дійсних намірів, відволікаючи увагу потерпілого під приводом неможливості розминутися, зачепив потерпілого і в цей самий час просунув ліву руку в нагрудну праву кишеню куртки потерпілого, звідки таємно викрав грошові кошти потерпілого в сумі 10500 гривень.

Після чого, підсудний ОСОБА_15 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, підсудний ОСОБА_14 25.12.2024 приблизно о 14:50 годин, перебуваючи у магазині «Мобіл ком» по вул.Пантелеймонівська 21 в м.Одесі, діючи умисно і повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю на робочому місці працівників магазину та реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, шляхом вільного доступу відкрив скляні дверцята вітрини, звідки з полиці таємно викрав мобільні телефони марки «Xiaomi» моделі «Redmi 13», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 6499 гривень, а також мобільний телефон «Xiaomi» «Redmi 14C», IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 5499 гривень, у корпусах чорного кольору, після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_17 майнову шкоду на загальну суму 11998 гривень.

Крім того, 04.01.2025, приблизно о 12:39 годин, підсудний ОСОБА_14 прибув до автостоянки обслуговуючий кооператив «Автостоянка Спутник» по вул.Семена Палія 91 в м.Одесі, де перебуваючи на території автостоянки та побачивши будівлю поста охорони, яка була залишена без нагляду, визначив об`єктом свого злочинного посягання майно. яке знаходилось всередині приміщенні поста та належало охоронцю. У подальшому, підсудний ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел та переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під час дії воєнного стану, шляхом вільного доступу (через відкриті, незачинені двері) проник до приміщення будівлі поста охорони, звідки таємно зі столу викрав залишений без нагляду і належний потерпілому ОСОБА_18 мобільний телефон марки «Realme 9», вартістю 6500 гривень, у корпусі білого кольору. imeil: НОМЕР_3 ; imei2: НОМЕР_4 , укомплектований сім-картою мобільного оператору «Київстар» № НОМЕР_5 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Після чого, підсудний ОСОБА_14 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_18 матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 12.01.2025, приблизно о 10:59 годин, підсудний ОСОБА_14 , перебуваючи за адресою: м.Одеса, пр.Князя Володимира Великого 86/1, побачив припаркований автомобіль марки «Renault Megane» в кузові білого кольору, з державним номерним знаком « НОМЕР_6 », який належить потерпілій ОСОБА_19 , в салоні якого помітив залишені без нагляду мобільні телефони.

У подальшому, ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном та переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу через відчинені водійські двері проник до салону вищевказаного автомобіля, звідки таємно з консолі коробки передач викрав належні потерпілій ОСОБА_19 два мобільні телефони: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A53», вартістю 6375 гривень, у корпусі блакитного кольору, іmei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 , укомплектований сім-картою мобільного оператору «Водафон» № НОМЕР_9 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, а також мобільний телефон марки «IPHONE 16 PRO MAX», вартістю 60399,15 гривень, в корпусі «Desert Titanium», imeil: НОМЕР_10 ; imei2: НОМЕР_11 , укомплектований сім-картою мобільного оператору «Лайф» № НОМЕР_12 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить.

Після чого, підсудний ОСОБА_14 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_19 матеріальну шкоду на загальну суму 66774,15 гривень.

Потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, - в судове засідання не з`явилися, з них потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 подали до суду відповідні заяви щодо розгляду кримінального провадження без їх участі, а потерпілий ОСОБА_17 про поважність причин своєї неявки до суду не повідомив та з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, на підставі чого, з урахуванням позиції інших присутніх сторін провадження та з метою дотримання розумності строків судового розгляду, суд вирішив здійснити розгляд об`єднаного кримінального провадження за відсутністю означених потерпілих.

Підсудний ОСОБА_14 повністю визнав свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у об`єднаному кримінальному провадженні та будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень.

Так, підсудний ОСОБА_14 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальних актах обставинах, він будучи обізнаним про введення в Україні воєнного стану в зв`язку з військовою агресією рф, вчинив чотири епізоди крадіжки чужого майна, а саме грошових коштів у потерпілого ОСОБА_16 , мобільного телефону з приміщення охорони автостоянки у потерпілого ОСОБА_18 , два мобільні телефони з автомобіля потерпілої ОСОБА_19 і два мобільні телефону з магазину потерпілого ОСОБА_17 . Найменування, маркування, кількість і вартість викрадених грошових коштів і мобільних телефонів, ним не оспорюються. Викрадені грошові кошти та грошові кошти від продажу викрадених мобільних телефонів він витрачав на власні потреби. У подальшому, завданий потерпілому ОСОБА_16 матеріальний збиток він відшкодував на вимогу працівників поліції за рахунок власних коштів. По епізоду ж з потерпілим ОСОБА_18 раніше викрадений ним мобільний телефон був переданий працівникам поліції, якими, як він розуміє, був повернутий потерпілому. По епізоду з потерпілою ОСОБА_19 раніше викрадений ним мобільний телефон марки «Samsung» був переданий працівникам поліції на їх вимогу, а мобільний телефон «IPHONE» він до цього продав невідомій особі за 900 доларів США, які витратив на власні потреби. По епізоду ж з потерпілим ОСОБА_17 обидва викрадені мобільні телефони він продав чи подарував (більш точно не пам`ятає у зв`язку зі спливом часу), але їх вартість потерпілому не відшкодував.

Шкодує про скоєне, вчинення злочинів пояснює скрутним матеріальним становищем. Просить суворо не карати, урахувати його стан здоров`я і призначити йому покарання за правилами ст.69 КК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням сторони обвинувачення дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин об`єднаного кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_14 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких, окрім допиту підсудного, не здійснювалось, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_14 , судом встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями по кожному з епізодів від 06.12.2024, 25.12.2024 та 12.01.2025 року скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану; за епізодом від 04.01.2025 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно і в умовах воєнного стану, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, відповідно.

З огляду на ч.4 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою настає за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане, поміж іншого, з проникненням у інше приміщення, вчиненого у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1), а з огляду на п.1 примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_14 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер, обставини, кількісний склад (4 епізоди) і тяжкість вчинених ним кримінально-протиправних діянь, їх корисливу спрямованість і суспільну небезпечність інкримінованих кримінальних правопорушень, які в силу ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів проти власності, що мали місце протягом нетривалого періоду часу після звільнення з місць відбування покарання за попереднім вироком суду та під час дії воєнного стану в Державі й військової агресії рф проти України, а також судом ураховується повне відшкодування вказаним підсудним завданого потерпілому ОСОБА_16 матеріального збитку, часткове відшкодуванні потерпілій ОСОБА_19 завданого матеріального збитку та наявність у неї матеріальних претензій до підсудного, невідшкодування підсудним завданого потерпілому ОСОБА_17 матеріального збитку, характеризуючі особу підсудного дані та стан його здоров`я.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_14 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у об`єднаному кримінальному провадженні визнав повністю і надав під час допиту в суді зізнавальні покази; раніше судимий, має незняту й непогашену у встановленому законом порядку судимість та у попередні періоди неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів; неодружений і утриманців не має; згідно медичної характеристики «Одеська міська медична частина №21» страждає певними захворюваннями (ВІЛ, гепатит С) та має 3-ю групу інвалідності (з приводу ураження опорно-рухомої системи), перебуває на обліку лікаря-нарколога у зв`язку з психічними і поведінковими розладами внаслідок вживання опіатів (метадон), але знятий з обліку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та на обліку КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації й проживання в м.Одесі, де характеризується посередньо як особа, яка перебуває під адміністративним наглядом органу поліції; офіційно не працевлаштований і (зі слів) на обліку в центрі зайнятості не значиться, утримується під вартою з 14.01.2025 в межах розгляду кримінального провадження.

Комплексність наведеного свідчить про стійку схильність підсудного ОСОБА_14 до кримінально-протиправної поведінки, про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки і осуду вчиненого, про нехтування правилами законослухняної поведінки в суспільстві, про його небажання робити належні висновки з попереднього засудження та вставати на шлях виправлення, займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для України часу - воєнного стану, що одночасно обумовлює недоцільність його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень в умовах суспільства.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Разом із тим та згідно з обвинувальними актами у кримінальних провадженнях №№0001882, 0000044, стороною обвинувачення, в якості обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_14 , визначено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Проте, з такою позицією сторони обвинувачення суд не може погодитись, оскільки за правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого та готовності нести відповідальність за скоєне.

Активне ж сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, що має проявлятися активно і певним чином ініціативно (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі №674/1608/17, від 07.04.2021 року у справі №263/15605/17).

Попри те, відомості, які б доводили факт щирого каяття підсудного ОСОБА_14 , мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та надані до суду під час судового розгляду, але відповідних доказів на підтвердження відшкодування вказаним підсудним до часу його затримання або принаймні у намаганні відшкодувати завдані потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_17 матеріальні збитки, протягом розгляду кримінального провадження сторонами процесу суду не надано і матеріали судової справи таких даних не містять.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та показів допитаного в суді підсудного ОСОБА_14 , викриття протиправності дій останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною і добровільною видачею ним викраденого майна, не з огляду на намагання підсудного виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів зі встановлення і викриття підсудного.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_14 , суд відносить визнання ним своєї провини в обсязі висунутого обвинувачення у об`єднаному кримінальному провадженні, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальних актах, не встановлено.

Наряду з викладеним, зважаючи на позицію сторони захисту та досліджуючи питання можливості застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання підсудному ОСОБА_14 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.69 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Однак, доводи сторони захисту щодо наявності у підсудного ОСОБА_14 певних обставин (зізнавальні покази, наявність 3-ї групи інвалідності, часткове відшкодування завданих потерпілим збитків, тощо), то з урахуванням характеру і обставин вчиненого підсудним (зокрема, чотири епізоди скоєння ним тяжких злочинних дії проти власності, корислива спрямованість та спосіб скоєння ним протиправних діянь, що мали місце в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України), а також наявність обумовлених його наркозалежністю певних захворювань, то за переконанням суду і в аспекті приписів ст.69 КК України, не містять достатніх даних, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вказаним підсудним низки кримінальних правопорушень та обумовлюють можливість призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, визначеної у ч.4 ст.185 цього Кодексу.

Тотожну позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим.

При цьому, суд виходить з аналізу обставин доведеного в суді обвинувачення щодо вчинення підсудним ОСОБА_14 низки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та вдруге констатує, що викриття протиправності дій останнього відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділку поліції із зізнанням або ініціативною і добровільною видачею ним викраденого майна, не з огляду на намагання підсудного виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів зі встановлення і викриття підсудного.

Отже, суд доходить висновку про те, що запропонований стороною захисту спосіб призначення покарання підсудному ОСОБА_14 в порядку ст.69 КК України не відповідає меті та завданням кримінального закону, особі підсудного, його попереднього притягнення до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі кримінальні правопорушення власності, а також обставинам і характеру доведеного в суді обвинувачення, його корисливої спрямованості, що у свою чергу не забезпечить виправлення вказаної особи та попередження вчинення нових протиправних діянь як ним так і іншими особами.

Таким чином, в умовах змагальності судового процесу, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що підстави для призначення підсудному ОСОБА_14 покарання в порядку ст.69 КК України, - стороною захисту належним чином не обґрунтовані та матеріалами кримінального провадження не доведені, а доводи сторони обвинувачення щодо реального відбування вказаним підсудним призначеного покарання уявляються слушними і небезпідставними.

На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини інкримінованих підсудному ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, їх характер і спосіб вчинення, корисливу спрямованість і ступінь тяжкості, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі особу підсудного дані та стан здоров`я, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України погоджується з висловленою під час судових дебатів позицією сторони обвинувачення з цього приводу і в аспекті доводів сторони захисту доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень уявляється доцільність призначення підсудному покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, визначеної у ч.4 ст.185 КК, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

Відповідно до ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у об`єднаному кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 124, 126 КПК України, відповідно.

Керуючись ст.ст.100, 124, 126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Згідно зі ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_14 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбування призначеного покарання повністю термін його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні з 14.01.2025 року, із співвідношення одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у об`єднаному кримінальному провадженні:

- три електронні носії - DVD-R з відеозаписами камер спостереження на фасаді магазину «Свіже м`ясо» по пр.Князя Володимира Великого 82/4 в м.Одесі, магазину «Копійка» по пр.Князя Володимира Великого 84а в м.Одесі, банку АТ «Ощабанк» по пр.Князя Володимира Великого 77а в м.Одесі, які знаходяться в матеріалах досудового розслідування ЄРДР №0001882, - залишити зберігати у означених матеріалах;

-предмети одягу: куртку чоловічу світло-сірого кольору з капюшоном та блискавкою, штани чоловічі джинсові синього кольору, шкіряні кросівки чоловічі білого кольору, які зберігаються в камері схованок ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція №976 від 16.12.2024), - повернути за належністю власникові;

-мобільний телефон марки «Realme 9», який переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_18 , - вважати повернутим за належністю вказаному потерпілому;

-мобільний телефон марки «Samsung» модель «A53», в корпусі синього кольору, який переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_19 , - вважати повернутим за належністю власнику;

-оптичний диск формату DVD-R з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах досудового розслідування ЄРДР №0000044, - залишити зберігати у означених матеріалах.

З огляду на ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1591,80 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_14 , на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокурорам та ОСОБА_14 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1