Справа № 569/1249/26
УХВАЛА

12 лютого 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження № 0000060, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_4 призначено на посадуначальника відділення 2 державного пожежно-рятувального посту 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області.

Згідно із п. 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій затвердженого постановою КМУ від 16.12.2015 № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до п. 3 зазначеного Положення, основними завданнями ДСНС є: реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності;здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб;виконання функцій компетентного органу у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», до правоохоронних органів з поміж іншого відносяться органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, перебуваючи на посаді начальника відділення 2 державного пожежно-рятувального посту 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області ОСОБА_4 здійснює правозастосовні функції та є працівником правоохоронного органу.

Проте, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, не маючи відповідного дозволу (ліцензії) на придбання та зберігання психотропних речовин, свідомо допустив порушення нормативних актів та вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням установлено, що в ОСОБА_4 у невстановлених досудовим розслідуванням день, час та місці, однак не пізніше 22.10.2025 виник злочинний умисел на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини за грошову винагороду.

Зокрема, начальник відділення 2 ДПРП 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Рівненській області ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, незаконно придбав та зберігав за невстановлених обставин кристалічну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, з метою подальшого збуту, після чого близько 12 год. 14 хв. 12.11.2025 повідомив ОСОБА_5 ,про необхідність перерахувати грошові кошти у розмірі 4000 гривень на визначений ним банківський рахунок АТ «Сенс Банк» № НОМЕР_1 у якості передоплати у повному обсязі за подальший збут йому психотропної речовини «метамфетамін», що останній і виконав на його вимогу.

Надалі, близько 18 год. 00 хв. 12.11.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, незаконно перевіз кристалічну речовину, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,090 г. на невстановленому автомобілі з метою збуту до визначеного місця зустрічі з ОСОБА_5 до АЗС «WOG», що за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Привільне, вулиця Дубенська, 6, де, діючи умисно, шляхом особистої передачі, незаконно збув її у вказаному місці ОСОБА_5 ,тим самим вчинив злочин.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , повторно, з метою незаконного придбання та збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетамін, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.09.2009, без належного дозволу на здійснення діяльності, пов`язаної з зберіганням, перевезенням, пересиланням, придбанням, реалізацією (відпуском), використанням наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів вчинив злочин за наступних обставин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, начальник відділення 2 ДПРП 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Рівненській області ОСОБА_4 , маючи протиправний намір здійснювати ці дії на системній основі, незаконно придбав та зберігав за невстановлених обставин кристалічну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, з метою подальшого збуту та 10.12.2025 досягнув повторної домовленості з ОСОБА_5 ,щодо умов повторного збуту останньому таких психотропних речовин та висловив вимогу надати того ж дня грошові кошти у розмірі 4000 гривень у якості передоплати у повному обсязі за подальший збут йому психотропної речовини «метамфетамін». На виконання досягнутих домовленостей ОСОБА_5 під час зустрічі з ОСОБА_4 поблизу прибудинкової території, що за адресою: вулиця Семидубська, місто Дубно, Дубенського району, Рівненської області передав останньому грошові кошти в розмірі 4000 грн. як оплату за подальший збут йому психотропних речовин.

Продовжуючи діяти на виконання досягнутих домовленостей, переслідуючи особисті протиправні та корисливі мотиви, ОСОБА_4 близько 18 год. 00 хв. 11.12.2025 перевіз з метою збуту кристалічну речовину, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою 0,098 г. на невстановленому автомобілі до визначеного місця зустрічі з ОСОБА_5 до АЗС «WOG», що за адресою: Рівненська область, Дубенський район, село Привільне, вулиця Дубенська, 6, після чого незаконно збув її шляхом передачі у вказаному місці ОСОБА_5 ,тим самим повторно вчинив злочин.

10.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченогоч.1, 2 ст. 307 КК України.

10.02.2026на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Galaxy А345G» IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із двома сім-картами, який належить ОСОБА_6 ;

- скляна ваза із нашаруванням речовини невідомого походження;

- 16 трубок, два прозорих зіп-пакети, вага чорного кольору, картонна коробка білого кольору, які містять на собі нашарування невідомої речовини.

Вилучений мобільний телефон та інші речі визнані речовими доказами, оскільки зберегли на собі інформацію, яка може бути використана як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження про що винесена відповідна постанова.

На даний час у кримінальному провадженні виникла необхідність накладення арешту на мобільний телефон, який був отриманий для вчинення протиправної діяльності, зазначені речі являються речовим доказами, та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом дослідження судових експертиз.

Окрім того, по вилученому мобільному телефоні під час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені, може виникнути необхідність проведення судових комп`ютерно-технічних експертиз.

Вищевказані речі являються речовими доказами у цьому кримінальному провадженні про що винесена відповідна постанова слідчого.

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання прокурором подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що вищевказані матеріальні об`єкти є доказами у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на майно вилучене 22 січня 2026 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також їх дослідження в ході досудового розслідування.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задоволити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпоряджання та користування на тимчасово вилучене в ходу обушку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме:

1) мобільний телефон «Galaxy А34 5G» IMEI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із двома сім-картами, який належить ОСОБА_6 ;

- скляна ваза із нашаруванням речовини невідомого походження;

- 16 трубок, два прозорих зіп-пакети, вага чорного кольору, картонна коробка білого кольору, які містять на собі нашарування невідомої речовин.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_9