Рівненський апеляційний суд
________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/1459/24

Провадження № 11-кп/4815/440/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теміртау Карагандиської області, Казахстан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 03 грудня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців, звільненого з місць позбавлення волі 27 травня 2022 року, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002177 від 26.07.2023 року відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 152, п.п. 6, 9, 10 ч.2 ст. 115 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2026 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних пропорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 152, п.п. 6, 9, 10 ч.2 ст. 115 КК України і призначено покарання:

-за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна;

-за ч. 5 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років;

-за п. п. 6, 9, 10 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі довічно з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі довічно з конфіскацією всього майна.

Початок відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 26.07.2023 року, з моменту затримання.

Відповідно до ст. 72 КК України, зараховано в строк відбутого покарання ОСОБА_6 термін попереднього ув`язнення, починаючи з 26.07.2023 року по 19.01.2026 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, але не більше, як на 60 днів.

Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 151060 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 750000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 36759 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 750000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 12561 грн. 94 коп.

Арешти накладені слідчими суддями на речові докази, в межах даного кримінального провадження скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

У даному кримінальному провадженні відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2026 року відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 152, п.п. 6, 9, 10 ч.2 ст. 115 КК України на 16 березня 2026 року.

11 березня 2026 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обгрунтування заявленого клопотання прокурор вказує на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України (переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення), які виправдовують його тримання під вартою.

Наголошує, що враховуючи наявність вагомих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у вчиненому, за яке санкція тяжчого злочину передбачає безальтернативне позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, спосіб та характер вчинення даних злочинів, які являють підвищену суспільну небезпеку, те, що є внутрішньо переміщеною особою, постійного офіційного заробітку не має, може покинути межі м. Рівне і Рівненської області, впливати на свідків, не прибувати на виклики до суду, раніше був неодноразово судимим і на шлях виправлення не став, що в сукупності вказує на наявність заявлених ризиків, які не зменшились і продовжують об`єктивно існувати та свідчить, що ОСОБА_6 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

На думку прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не зможе запобігти настанню наявних ризиків та не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, обставин їх вчинення та особи обвинуваченого.

Звертає увагу, з урахуванням наведеного обґрунтування в клопотанні, практики Європейського Суду, що продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обмеження його прав, не суперечить ст. 5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки тяжкість злочину, перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, що може вимірюватись суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, виправдовує попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів без визначення застави.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав клопотання, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілої, які не заперечили проти задоволення клопотання прокурора, перевіривши доводи клопотання і матеріали кримінального провадження в межах доводів клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з резолютивної частини оскарженого вироку, судом першої інстанції прийнято рішення стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 щодо продовження заходу забезпечення кримінального провадження ? запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є складовою частиною вироку суду першої інстанції.

На даний час у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого судом апеляційної інстанції не прийнято рішення, визначене ч. 1 ст. 407 КПК України, за результатами розгляду поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника на вирок суду першої інстанції і до закінчення визначеного судом першої інстанції строку тримання під вартою обвинуваченого, в силу об`єктивних причин, кримінальне провадження не може бути розглянуте по суті з винесенням відповідного судового рішення.

За приписами ст. 131 КПК України запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

З аналізу положень ст.ст. 177, 183, 194, 197, 199 КПК України вбачається, що розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і продовжують існувати, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, тобто які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе і необхідне, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення обраного чи продовженого строку тримання під вартою. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбаченого п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що такі доводи є обґрунтованими.

Дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження в межах доводів клопотання, колегія суддів встановила наявність передбачених законом обставин, які пов`язують необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Зважаючи на те, що зазначені ризики не зменшилися та продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім застосованого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам, а також гарантувати належну процесуальну поведінку останнього, з урахуванням інкримінованих кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, виду і міри призначеного покарання, що є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню від суду, враховуючи норми КПК України щодо загальних положень про запобіжні заходи, з метою запобігання спробам переховуватись від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та досягнення дієвості цього провадження, на думку колегії суддів, клопотання прокурора є таким, що підлягає до задоволення, що не заперечується і учасниками судового провадження, зокрема, і стороною захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, з врахуванням положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, без права внесення застави.

Керуючись ст. ст. 331, 405 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора ? задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 днів ? до 14 травня 2026 року включно без права внесення застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали направити прокурору, начальнику ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", іншим учасникам кримінального провадження ? для виконання та для відома, відповідно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3