Справа № 138/337/26
Провадження №11-сс/801/147/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000023 від 14.01.2026 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Могилів-Подільський Вінницької області, громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, одруженого, на утриманні дітей немає, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб до 14 год. 20 хв. 06.04.2026.

Визначено заставу ОСОБА_7 у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 на строк 60 (шістдесят) днів, обов`язки передбачені п.п.1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із особами, які є свідками у даному кримінальному провадженні. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дія ухвали закінчується о 14 год. 20 хв. 06.04.2026.

Прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року скасувати, постановити нову ухвалу, клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 задоволити, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Згідно клопотання слідчого встановлено наступне.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено правовий режим воєнного стану, у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правил перетину державного кордону України громадянами України чоловікам громадянам України віком від 18 до 60 років обмежено право виїзду за межі України, за винятком випадків, прямо передбачених чинним законодавством.

Всупереч зазначеним обмеженням, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, вступив у попередню змову з ОСОБА_11 та іншими у тому числі невстановленими в ході досудового розслідування особами, спрямовану на сприяння незаконному переправленню особи призовного віку через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, 05 лютого 2026 року о 11 годині 32 хвилини ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , прибув на автомобілі «Mercedes-Benz E 240», державний номерний знак НОМЕР_1 , до зупинки в напрямку с. Озаринці Могилів-Подільського району Вінницької області (орієнтовно за 2 км до блокпоста «Камелот»).

Надалі, за узгодженим злочинним планом, ОСОБА_7 прийняв до салону автомобіля «Mercedes-Benz» військовозобов`язаного (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому в умовах дії воєнного стану обмежено право виїзду за межі України, з метою проїзду блокпоста без зупинення та уникнення перевірки правоохоронними органами.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes», д.н.з. НОМЕР_1 , перевозячи військовозобов`язаного ОСОБА_12 (під вигаданими анкетними даними), під час проїзду блокпоста «Камелот», усвідомлюючи подану працівником правоохоронного органу законну вимогу про зупинку транспортного засобу шляхом підняття регулювального жезла, а також наявність та обов`язковість виконання дорожнього знака «STOP», умисно не виконав зазначені вимоги та без зупинення продовжив рух через блокпост, чим усунув перешкоди для незаконного переправлення особи через державний кордон України.

Після чого, проїхавши певну відстань від блокпоста, ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 , дав ОСОБА_12 (під вигаданими анкетними даними) вказівку вийти з автомобіля «Mercedes» та перейти до автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , для подальшого перевезення до державного кордону України та незаконного переправлення у Республіку Молдова. За вказані вище дії ОСОБА_7 отримав грошові кошти у сумі 900 гривень, як винагороду за здійснене перевезення та сприяння незаконному переправленню через державний кордон України, після чого залишив місце події.

Крім того, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану, а також оголошено та неодноразово продовжено загальну мобілізацію. В умовах дії воєнного стану та мобілізації, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правил перетину державного кордону України громадянами України, чоловікам громадянам України віком від 18 до 60 років обмежено право виїзду за межі України, оскільки такі особи підлягають виконанню військового обов`язку та мобілізаційним заходам, що забезпечує законну діяльність Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Всупереч зазначеним вимогам, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою з іншими особами, 05 лютого 2026 року взяв участь у забезпеченні незаконного переміщення військовозобов`язаного ОСОБА_12 (під вигаданими анкетними даними) до прикордонної місцевості для подальшого незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, чим створював умови для фактичного ухилення вказаної особи від виконання мобілізаційних обов`язків та заходів, що прямо пов`язані із комплектуванням і функціонуванням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з іншими співучасниками, використовуючи автомобіль «Mercedes-Benz E 240», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив перевезення військовозобов`язаного (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_12 в районі блокпоста «Камелот» та, з метою уникнення перевірки і викриття, забезпечив проїзд блокпоста без зупинення на законну вимогу працівника правоохоронного органу, чим усунув організаційні перешкоди для подальшого незаконного переправлення. Після цього, проїхавши певну відстань від блокпоста, ОСОБА_7 у межах узгодженого плану організував передачу військовозобов`язаного (під вигаданими анкетними даними) ОСОБА_12 іншому співучаснику злочинної схеми для подальшого перевезення до прикордонної місцевості з метою незаконного переправлення останнього через державний кордон України.

Вказаними діями ОСОБА_7 умисно сприяв переміщенню військовозобов`язаного до державного кордону для незаконного залишення території України, що з урахуванням воєнного стану та мобілізації є формою перешкоджання виконанню мобілізаційних заходів та законній діяльності Збройних Сил України і інших утворених відповідно до законів України військових формувань щодо забезпечення їх укомплектування особовим складом.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що слідчим суддею не враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, а саме за ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 114-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за які передбачене максимальне покарання до 9 років позбавлення волі, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Окрім того ОСОБА_7 має законні підстави для перетину державного кордону України, оскільки має вік 22 роки, тому після внесення застави та звільнення з-під варти ОСОБА_7 може вільно покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочини у яких підозрюється.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_9 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).

Згідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

В кримінальному провадженні №0000023, внесеному до ЄРДР 14.01.2026 року, 05.02.2026 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які слідчий суддя врахував при обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/ обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та, приймаючи рішення, врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , те, що підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставини кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за злочини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється.

Слідчий суддя дійшов висновку щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ст. 114-1 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109, 114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчим суддею визначено заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень 00 копійок, з урахуванням вимог ч.3 ст. 183 КПК України, а також особи підозрюваного, його майнового стану, та того, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.332 КК України є тяжкими злочинами.

Перевіривши рішення щодо застосування застави, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики ЄСПЛ, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу підозрюваного та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного (обвинуваченого).

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням практики ЄСПЛ, положень ч.4 ст. 182 КПК України, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих підозрюваному злочинів, обставини їх вчинення, зокрема те, що, вчиняючи злочин за ч.1 ст. 114-1 КК України, підозрюваний ОСОБА_7 перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, що вказує на підрив незалежності, суверенітету України, зухвалість вчинення, що на думку суду апеляційної інстанції вказує на виключність, колегія суддів вважає, що наявні підстави для призначення застави в розмірі, що перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження такий розмір застави є обґрунтованим, а перспектива його втрати може мати суттєвий негативний вплив на матеріальне становище підозрюваного ОСОБА_7 , тому зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також застерегти його від невиконання покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Задоволити апеляційну скаргу прокурора частково.

Скасувати ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2026 року.

Постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 год. 20 хв. 06.04.2026.

Визначити заставу ОСОБА_7 у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок Вінницького апеляційного суду.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки передбачені ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

4) утриматись від спілкування із особами, які є свідками у даному кримінальному провадженні.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4