ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7441/24 Номер провадження 11-кп/814/812/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000382, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 2 256,53 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят шість гривень п`ятдесят три копійки), моральну шкоду в розмірі 10 000 грн (десять тисяч гривень) та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн (двадцять тисяч гривень). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 31.08.2024, близько 16 год 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи біля гаражних приміщень, що по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшовши до потерпілої ОСОБА_10 , яка здійснювала відеозйомку на мобільний телефон, та наніс їй правою рукою один удар по її лівій руці, у якій потерпіла тримала свій мобільний телефон.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_9 наніс потерпілій один удар правою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у обличчя в ділянку правого ока, від чого потерпіла відчула запаморочення.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_9 сів за кермо свого автомобіля Шкода Фабія, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , почав рух автомобілем та вдарив ОСОБА_10 передньою лівою частиною бампера та капота у ділянку задньої поверхні правої гомілки і стегна, від чого потерпіла різко відскочила в сторону.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: параорбітальної гематоми справа, яка кваліфікується згідно висновку експерта як ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; синців шкіри (підшкірних гематом) середньої третини правого стегна, середньої третини правої гомілки та ділянки V-го пальця лівої кисті, які кваліфікуються згідно висновку експерта, як легкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду гуртуються на протиріччях у показаннях потерпілої ОСОБА_10 , її чоловіка свідка ОСОБА_11 та не відповідають іншим доказам, що містяться у матеріалах справи, зокрема, відеозапису з мобільного телефона потерпілою, наданому самою потерпілою ОСОБА_10 .

Вказує, що висновки місцевого суду про те, що першим до обвинуваченого ОСОБА_9 звернувся свідок ОСОБА_11 , а потерпіла ОСОБА_10 в цей час сиділа у автомобілі, на якому приїхала до гаражів по АДРЕСА_2 , де відбувалися події 31.08.2024, разом з чоловіком, не відповідає дійсності, так як першою розпочала розмову на підвищених тонах саме ОСОБА_10 з нікчемного приводу. Хоча ні сама, ні її чоловік з приводу встановлених між гаражами стовпчиків до цього нікуди не зверталися та не намагалися вирішити питання в межах закону, про що свідчить відеозапис з її ж телефону та показання свідка ОСОБА_11 .

Зазначає, що на початку розмови ОСОБА_12 з ОСОБА_9 , останній в свій автомобіль не сідав, стояв біля нього, тримаючи в правій руці свій мобільний телефон, а під лівою рукою - маленьку собачку.

Вказує, що ніякою спроби владнати конфлікт потерпіла ОСОБА_10 не вчиняла, навпаки, навіть коли ОСОБА_9 виїздив з місця конфлікту на автомобілі, вона продовжувала брутально лаятись та вдарила кулаком по його автомобілю (на відео чутно звук цього удару та лайку потерпілої).

Крім того зазначає, що відображення потерпілої ОСОБА_10 видно в бокових стеклах автомобіля ОСОБА_9 , вона знімає на свій власний телефон автомобіль ОСОБА_9 , перебуває в свідомості, ніякі тілесні ушкодження не заважають їй фіксувати події власним телефоном.

Посилається, що свідок - патрульний ОСОБА_13 , допитаний судом, повідомив, що при прибутті патруля на місце конфлікту потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що «під час конфлікту із сусідом вона дістала свій мобільний телефон, щоб все зафіксувати», тобто саме ОСОБА_10 дала початок конфлікту, спровокувавши його.

Вказує, що показання обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджуються відеозаписами, наданими безпосередньо потерпілою ОСОБА_10 під час проведення дізнання у справі, та наданими ОСОБА_9 суду під час судового розгляду кримінального провадження.

Звертає увагу, що на відео, наданому потерпілою, видно, що в процесі конфлікту ОСОБА_9 тримає в своїй правій руці телефон, яким знімає хід конфлікту, а під своєю лівою рукою маленьку собачку, тобто ОСОБА_9 не мав змоги рукою, стиснутою в кулак нанести умисні удари по обличчу та по руці потерпілою ОСОБА_10 , а під час того, що ОСОБА_9 відмахується від Пахомових та намагається поїхати з місця конфлікту, він міг неумисно контактувати з частинами тіла потерпілої ОСОБА_10 .

Зазначає, що місцевим судом не взято до уваги та не наведено доводів щодо неврахування оптичного носія (CD-диск) з фотофіксацією та відеозаписами подій 07 липня, 09 липня та 31 серпня 2024 року за адресою: вул. Петра Юрченка, 24 у місті Полтаві, з телефону обвинуваченого ОСОБА_9 , та підтвердженням направлення цих фото- та відеозаписів на мобільний телефон дізнавача СД відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_14 , на цих фото та відео видно, що саме ОСОБА_10 своїми довгими нігтями правої руки намагається дотягнутися до голови та шиї ОСОБА_9 , а ОСОБА_11 кулаком намагається вдарити ОСОБА_9 , але в матеріалах дізнання ці дані були відсутні.

Звертає увагу, що при проведенні мультиспектральної комп`ютерної томографії 31.08.2024 у ОСОБА_10 внутрішньо-черепної геморагії та травматичних пошкоджень кісток не виявлено, при рентгенологічному дослідженні лівої кисті ОСОБА_10 31.08.2024 р. - кістково-травматичних пошкоджень не виявлено, будь-які травми в області ніг ОСОБА_10 31.08.2024 року лікарі не досліджують, а бригада екстреної медичної допомоги в своїй картці також не вказує скарг на травми в області ніг та зазначає, що ОСОБА_10 свідомість не втрачала.

Наголошує, що серйозні сумніви викликає тривалість розладу здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , так як копії листів непрацездатності ОСОБА_10 в матеріалах кримінального провадження відсутні, а тривалість її непрацездатності (з 31.08. по 13.09.2024) зазначена тільки у довідці Полтавського національного педагогічного університету ім. ОСОБА_15 № 2244/01-54/01 від 23.09.2024 року. Але відповідно довідки ОСОБА_10 перебуває на лікарняному з 31.08.2024, хоча події, що є предметом розгляду відбулися 31 серпня 2024 року приблизно о 16.00, а лікарі оглядали ОСОБА_10 приблизно о 16.45, тобто лікарі виписали їй лікарняний початком на 31.08. у неробочий час.

Вказує, що в амбулаторній картці потерпілої ОСОБА_10 зроблено запис, що листок непрацездатності їй видано 31.08.2024, а закрито 13.09.2024, але ким та коли зроблено цей запис - невідомо, не вказано ні посаду, ні прізвище, ні дату, а ЗЧМТ та струс головного мозку нічим не підтверджено.

Зазначає, що до невролога та травматолога ОСОБА_10 звернулася тільки 02 вересня 2024 року, що зазначено і у Висновку СМЕ № 861, який був розпочатий 03.09.2024.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу вказує, що до позовної заяви потерпілої ОСОБА_10 надано договір про надання правової допомоги № 01/11/24 від 01.11.2024 (а.с.37-40) з додатком № 1, замовлення № 1 на надання юридичної допомоги від 01.11.2024 (а.с.43), акт приймання-передачі наданих послуг б/н від 13.11.2024 (а.с.44) та звіт про надання правової допомоги б/н від 13.11.2024 (а.с.45). Але жодного документу, що підтверджує сплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, до матеріалів позову надано не було, у зв`язку з чим вважає, що місцевим судом необґрунтовано стягнуто кошти на правову допомогу.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор та представник потерпілої заперечили проти доводів апеляційних вимог сторони захисту, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних належних та допустимих доказах, які були досліджені судом, детально наведені у вироку суду як того вимагає ст. 370 КПК України.

Доводи сторони захисту є аналогічними позиції обвинуваченого у суді першої інстанції та були предметом ретельного дослідження суду.

Відхиляючи версію ОСОБА_9 про обставини розвитку події правопорушення, а саме те, що вні захищався від нападу та лише відмахнувся рукою, - суд взяв до уваги послідовні, стабільні показання потерпілої, які підтверджені показаннями свідка ОСОБА_11 . Обоє в ході досудового та судового слідства давали послідовні показання, що підтверджено протоколами слідчих експериментів за їх участю та технічним записом судового засідання.

Із показань потерпілої ОСОБА_10 слідує, що 31.08.2024 близько 16.00 год вони разом зі своїм чоловіком під`їхали до їхнього гаражу за адресою: АДРЕСА_2 . Там стояли дві автівки, одна навпроти гаражу, автівка обвинуваченого стояла праворуч. Також обвинувачений ОСОБА_9 відгородив прямий в`їзд до їхнього гаражу трубами, щоб ставити свою машину, вкопав стовпчики в землю, а там у них завжди була клумба з квітами. Коли вони під`їхали, чоловік звернувся до обвинуваченого та запитав його, коли він прибере цю надбудову. Вона вийшла з машини і стояла спиною до автівки, де сидів обвинувачений ОСОБА_9 , взагалі з ним не спілкувалася. Потім вона почула як обвинувачений їй сказав: "Іди сюди, ти мені покришки пошкрябала". Коли обернулася, то побачила, що обвинувачений ОСОБА_9 сидить біля переднього колеса своєї машини, кличе її та знімає на відео. Вона у відповідь теж почала знімати його на свій телефон. Потім обвинувачений піднявся, під лівою рукою у нього була собачка, під правою мобільний телефон. Він підійшов до неї, переклав телефон у ліву руку та вибив своєю правою рукою мобільний телефон з її руки, телефон випав, вона нахилилася, щоб його підняти та спробувала владнати конфлікт. Потім обвинувачений ОСОБА_9 вдарив її кулаком правої руки в обличчя, на руці у нього був одягнений перстень з кастетом, удар був дуже сильний, вона хитнулася. Коли підбіг чоловік, щоб захистити її, обвинувачений ОСОБА_9 і на нього накинувся, тому вона штовхала обвинуваченого. В подальшому, коли вона підняла телефон, він уже вскочив в машину і хотів поїхати та декілька разів наїхав їй на ноги (газував, тормозив), тому що вона стояла на його шляху, оскільки збирала свої речі (телефон та уламки окулярів), які попадали на землю після удару. Коли вона відійшла, обвинувачений ОСОБА_9 виїхав, потім зупинився та знімав на телефон. Чоловік викликав швидку медичну допомогу та поліцію. З місця події її забрала швидка медична допомога, повезла до травмпункту у 1-у МКЛ м.Полтави. Лікувалася у травматолога амбулаторно. Лікарняний оформила одразу, на лікарняному була приблизно до 16 вересня 2024 року. На обличчі, з правої сторони, у неї була гематома, синій ніс, також бути синці і гематоми на ногах, на литках, нижче коліна, більше на правій нозі. Ліки купувала за призначенням лікаря. Обвинувачений ОСОБА_9 вибачення у неї не просив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що 31.08.2024 близько 16.00 год він разом з дружиною під`їхали до гаражу, біля нього стояла автівка, з якої виходив обвинувачений ОСОБА_9 . Він його запитав, коли обвинувачений буде прибирати металеві стовпчики, які він самовільно вкопав у землю біля їхнього гаражу. У відповідь обвинувачений ОСОБА_9 почав агресивно спілкуватися з його дружиною, сказав, що буде знімати на телефон, тоді і дружина повідомила, що також буде його знімати. В подальшому побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 правою рукою вибив телефон з руки його дружини, у зв`язку із чим вона попросила його викликати поліцію. Потім обвинувачений ОСОБА_9 вдарив дружину в обличчя рукою, стиснутою в кулах, і він підбіг, щоб припинити дану ситуацію та відштовхнув один раз обвинуваченого, але той продовжував агресувати. Дружина намагалась захищатись руками, жодних ударів обвинуваченому не наносила. Після другого удару дружина присіла, у неї запаморочилась голова. Потім обвинувачений ОСОБА_9 сів у свій автомобіль та почав їхати, та здійснив декілька разів наїзд по ногах його дружини. Коли викликав поліцію, то побачив, що в жінки почала текти кров з носа, та він попросив поліцейських викликати також швидку медичну допомогу. Потім приїхала швидка медична допомога та відвезла дружину до лікарні. А він поїхав в поліцію писати заяву. Земля біля їхнього гаражу перебуває в оренді кооперативу "Авіатор", він запитував голову кооперативу, той сказав, що жодного дозволу вкопувати металеві стовпчики обвинуваченому ОСОБА_9 не надавав. Тому він спиляв ці стовпчики.

Як вбачається із показань, потерпіла не заперечувала, що мав місце конфлікт із обвинуваченим з приводу того, що ОСОБА_9 самовільного відгородив прямий в`їзд до гаражу потерпілої трубами, щоб ставити свою машину. В даному випадку колегія суддів вважає, що немає значення хто першим почав розмову через стовпчики. При цьому відсутні об`єктивні дані, які вказують на провокацію конфлікту з боку потерпілої.

Стороною захисту не надано доказів того, що потерпіла разом із своїм чоловіком свідком ОСОБА_11 спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_9 , фактично здійснивши напад на нього. Як повідомив сам обвинувачений, за медичною допомогою він не звертався, а отже доказів отримання ним тілесних ушкоджень немає.

Суд у вироку врахував висновки експертиз про отримані потерпілою тілесні ушкодження та механізм утворення цих ушкоджень. Зокрема експерт дійшов висновку, що надані потерпілою та свідком ОСОБА_11 показання під час слідчих експериментів не протирічать механізму утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , вони могли утворитися в строк і при обставинах, вказаних під час проходження судово-медичної експертизи.

Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень експерт встановив після безпосереднього огляду потерпілої та дослідження медичної документації, а не за довідкою з місця роботи потерпілої про її відсутність на роботі, як про це безпідставно вказує у своїй апеляційній скарзі захисник.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд у вироку проаналізував інформацію з оптичного носія (CD-диску) наданого ОСОБА_9 та вказав, що не бере до уваги, оскільки фотозображення та відеозаписи, які містяться на ньому, жодним чином не спростовують факту умисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Окрім наведених доказів, суд у вироку послався і на інші, зокрема допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що 31.08.2024 близько 16.00 год, під час несення чергування разом із своїм напарником ОСОБА_16 , на його службовий планшет надійшло повідомлення «Інші тілесні ушкодження». Приїхавши на місце події за адресою: вул. Петра Юрченка, 24, поряд з гаражем побачив потерпілу ОСОБА_10 з її чоловіком, які повідомили, що в них із сусідом відбувся конфлікт через металеві стовпчики. Потім потерпіла ОСОБА_10 попросила, щоб патрульна поліція їй допомогла, що робити в такій ситуації. Нападника на той момент на місці події не було. Потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що це їхній сусід та що раніше в них виникали конфлікти, але до бійки не доходило.Чоловік потерпілої на початок конфлікту був у машині. Під час спілкування із заявницею він бачив у неї під правим оком невеликий синець та почервоніння. Потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що під час конфлікту із сусідом вона дістала свій мобільний телефон, щоб все зафіксувати, та коли наблизилась до свого сусіда, то останній наніс їй удар кулаком в праве око. Потім вони із чоловіком показали їм відео конфлікту, з якого вбачалося, що між ними була сварка на підвищених тонах, з використанням ненормативної лексики з обох сторін. По приїзду швидкої зрозуміли, що потерпілій буде надана медична допомога та поїхали з місця події.

Також суд врахував рапорт старшого інспектора чергового Відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_17 від 31.08.2024 про те, що зі служби 102 із травмпункту 1 МКЛ м.Полтави надійшло повідомлення про те, що 31.08.2024 о 16:05 год, за адресою Київський район, м.Полтава, вулиця Петра Юрченка, 24, в авіамістечку, біля гаражів, відомий чоловік напав на заявника та його жінку, застосував до них фізичну силу, попередньо відбувся конфлікт через самозахват простору біля гаража (а.с.147);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.08.2024 (а.с.148-149);

- довідку №13067 від 31.08.2024 з травмпункту 1-ї МКЛ м. Полтави, виданою ОСОБА_10 , відповідно до якої у потерпілої встановлено діагноз: забій м`яких тканин голови, гематоми виличної ділянки справа, забій п`ятого пальця лівої кисті, з диском (а.с.150-151);

- картку виїзду швидкої медичної допомоги №544 від 31.08.2024 за фактом виклику щодо ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.154-155);

- викопіровку з журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2024 рік № 13, відповідно до якого 31.08.2024 потерпіла ОСОБА_10 зверталась за медичної допомогою1-ї МКЛ м. Полтави (а.с.157-164);

- складеним дізнавачем СД ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_18 протокол огляду місця події від 15.10.2024 р. з фототаблицею, проведеного по вул. Петра Юрченка, 24 в м. Полтава (а.с.171-173);

- складеним дізнавачем СД ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_18 протокол огляду цифрового носія та інформації, що міститься на ньому, від 17.10.2024, а саме відеозапису з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , на якому зафіксовано момент спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 (а.с.190-194), та інші докази, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.

Є безпідставними доводи захисника про недоведеність потерпілою понесених судових витрат на правову допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом і формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема у судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» вказано, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинний КПК України у пункті 1 частини 1 ст. 118 передбачає, що процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги, зокрема представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідний потерпілий.

Частиною 1 ст. 124 КПК України, передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України). Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеній у постанові ККС від 27.10.2022 справа №753/10228/20.

На підтвердження витрат на правову допомогу потерпілою надано договір про надання правової допомоги № 01/11/24 від 01.11.2024 (а.с.37-40) з додатком № 1, замовлення № 1 на надання юридичної допомоги від 01.11.2024 (а.с.43), акт приймання-передачі наданих послуг б/н від 13.11.2024 (а.с.44) та звіт про надання правової допомоги б/н від 13.11.2024 (а.с.45).

Також у суді апеляційної інстанції представником потерпілої була надана квитанція №02/07/25-1 від 02.07.2025 про отримання адвокатом ОСОБА_8 від ОСОБА_10 20000 грн. за надання правової допомоги у кримінальній справі №552/7441/24.

Отже, потерпілою доведено здійснення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн, а тому рішення суду в цій частині про задоволення цивільного позову є правильним.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд у повній мірі дотримався вказаних вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, який є кримінальним проступком, особу винного, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню доньку.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Зважаючи на викладене, суд правильно вважав, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, ОСОБА_9 необхідно призначити покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, у вигляді штрафу в межах санкції статті.

Таким чином, нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, якого дійшов суд першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 та призначення йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисником, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4