КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 369/5819/24 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4467/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.06.2024 на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 12.07.2024 включно, одночасно визначено заставу у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 363.360 гривень.

Суд першої інстанції, вказав на доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 оцінюючи при цьому суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про його особу, тяжкість кримінального правопорушення та тяжкість ймовірного покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.06.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою за наступним.

Вказує, що суд безпідставно задовольнив клопотання прокурора звернувши увагу лише на його текст та усні пояснення сторони обвинувачення, яка не довела наявність ризиків, що перешкоджають обраню інших запобіжних заходів.

Зауважує, що ухвала суду не містить посилання на існування будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 є незаконним та безпідставним.

Також, захисник вказує, що зазначені в ухвалі суду дані щодо особи осбвинуваченого не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_7 має міцні соціальні звязки, одружений має на утриманні малолітню дитину, якій лише 1 рік, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що судом визначено непомірний для обвинуваченого розмір застави.

Київська обласна прокуратура, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 про час та місце розгляду провадження повідомлені у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких у судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що від вказаних осіб не находило заяви про їх безпосередню участь в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з наявних в суді апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 заявив в суді першої інстанції клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з обґрунтуванням клопотання.

Суд першої інстанції, вислухавши думку сторін у провадженні, знайшов клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слушним, прийнявши відповідне рішення у провадженні, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому, слід вказати, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитися від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості - 30 днів, не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, що позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі ухвалення обвинувального вироку, що дає підстави вважати, що на даний час існує ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

Посилання сторони захисту на дані, які характеризують особу обвинуваченого, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не виключає можливість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги, зважаючи на те, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, врахувавши при цьому існуючі ризики та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_7 розмір застави - 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який належним чином забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За наведеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2024 року, якою на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 12 липня 2024 року включно, одночасно визначено заставу у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 363.360 гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4