Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/75/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/3398/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 125 (106) В ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 року, якою стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, який проходить військову службу в ЗСУ за мобілізацією у військовому званні солдат на посаді гранатометника 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_9 згідно обвинувального акту обвинувачується в умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, за таких обставин.

Так, 28 вересня 2025 року близько 17 години, ОСОБА_9 , за місцем своєї реєстрації та проживання, перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на грунті раптово виниклих неприязних відносин завдав співмешканці ОСОБА_10 , 1966 року народження, удар правою долонею в ліву частину обличчя, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді масивного синця та великого набряку м`яких тканин лівої половини обличчя, синців правого ока, правої виличної ділянки, бокової поверхні шиї з права та ліва, нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою суду першої інстанції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення закрито.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у кримінальному провадженні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у формі приватного обвинувачення, не має судимості, вперше вчинив кримінальне правопорушення, свою вину визнає, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, примирився з потерпілою особою. Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_10 відмовилася від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що дає суду достатні підстави для закриття кримінального провадження у справі.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував положення п.7 ч.1 ст.284 КПК України та безпідставно закрив кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, оскільки потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 є співмешканцями, тобто особами, які зазначена в частині 3 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильств». Таким чином ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення щодо своєї співмешканки. Отже, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством». Водночас п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена заборона закриття кримінального провадження щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього. Відтак, висновки місцевого суду про погодження прокурором закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КГІК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, в порушення вимог ст. 412 КПК України не ґрунтуються вимогах закону, та з істотним порушенням кримінального процесуального закону, постановив оскаржувану ухвалу. Враховуючи той факт, що стороною обвинувачення наведено у якості обставини, що обтяжує покарання визначена п.6-1 ст. 67 КК України - вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває перебував) у сімейних або близьких відносинах фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення містять вказівку на ступінь спорідненості між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілою - йото співмешканкою ОСОБА_10 , водночас суд першої інстанції мав можливості і був зобов`язаний оцінити зазначену обставину в своєму судовому рішенні.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник зазначив, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК України та просив залишити її без змін та апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не дотримався.

Так, Законом України від 7 грудня 2017 року № 2229-УІП «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що н жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

З огляду на викладене очевидним є те, що формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 1261 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашньої о насильства. Тому поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» не є відсилочним, у розумінні законодавця має комплексний характер й регламентується у різних сферах суспільних відносин. Тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.

У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильствам» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIІІ, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Таким чином, аналізуючи комплексний характер домашнього насильства та виходячи з тлумачення закону, до злочину, пов`язаного з домашнім насильством, на який поширюється заборона у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, слід відносити не тільки злочин, передбачений ст. 1261 КК, та злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», але й кримінальне правопорушення з ознаками діяння (дії або бездіяльність), поняття якого визначено у ст. 1 Закону № 2229-VIІІ.

Крім того, Законом України від 6 грудня 2017 року № 2227- VIІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» доповнено ч. 1 ст.67 КК України пунктом 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносні

В контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України поширюється, незалежно в спільного проживання, в тому числі, на дітей осіб, які спільно проживали (проживають) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Такий висновок міститься у постанові ККС ВС від 8 грудня 2020 року у справі 741/1454/18 (провадження № 51-703км20).

Водночас, обов`язковою умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував положення п.7 ч.1 ст.284 КПК України та безпідставно закрив кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, оскільки потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 є співмешканцями, тобто особами, які зазначені в ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»

З обвинувального акта вбачається, що 28 вересня 2025 року близько 17 години, ОСОБА_9 , за місцем своєї реєстрації та проживання, перебуваючи у приміщенні кухні житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки на грунті раптово виниклих неприязних відносин завдав співмешканці ОСОБА_10 , 1966 року народження, удар правою долонею в ліву частину обличчя, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді масивного синця та великого набряку м`яких тканин лівої половини обличчя, синців правого ока, правої виличної ділянки, бокової поверхні шиї з права та ліва, нижньої щелепи справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення щодо своєї співмешканки.

Отже, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством».

Водночас п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена заборона закриття кримінального провадження щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин висновок суду першої інстанції про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, є передчасним та невмотивованим.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України,які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 колегія суддів вважає істотними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справив суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, встановити, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 дійсно мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення і особа винна у його вчиненні, а також наявність чи відсутність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, та в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_9 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)