ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/951/26 Справа № 175/3136/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000128 від 14 лютого 2026 року стосовно неповнолітнього

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зоря Дніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

законного представника підозрюваного ОСОБА_9

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2026 року клопотання слідчого задоволено, продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 33 доби, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження до 17 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави. Клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_6 , щодо обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту залишено без задоволення.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК. Встановив, що заявлені стороною обвинувачення ризики - переховуватись від органів досудового розслідування та/або від суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення, на даний час не зменшилися, у зв`язку з чим запобігти вищезазначеним ризикам шляхом застосування іншого менш суворого запобіжного заходу згідно з п. 1-4 ч.1 ст.176 КПК України неможливо, оскільки він не надасть в повній мірі органу досудового розслідування виконати завдання кримінального провадження та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлена без належного врахування особи неповнолітнього підозрюваного, постановленої в порушення основоположних прав підозрюваного та у зв`язку з цим підлягає скасуванню, з визначенням більш м`якого виду запобіжного заходу.

На думку захисника жоден з ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК об`єктивно не існує, а наявність навіть обґрунтованої підозри та вагомих доказів вчинення злочину не є підставою для застосування запобіжного заходу.

Стверджує, що досудове розслідування до вручення підозри ОСОБА_7 було проведено поверхнево, ОСОБА_7 в першу чергу заінтересований в об`єктивному досудовому розслідуванні та готовий доводити свою невинуватість в суді та брати участь в судових засіданнях та додаткових слідчих діях, які необхідно в подальшому провести.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Наголошує на обґрунтованості підозри та вагомості наявних ризиків, що унеможливлюють призначення більш м`якого запобіжного заходу. Прокурор звертає увагу апеляційного суду про перебування у Дніпровському районному суді Дніпропетровської області на розгляді кримінального провадження за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК стосовно ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, ухвалу слідчого судді вважала законною та обґрунтованою, просила залиши її без змін, а скаргу без задоволення.

Законний представник служби у справах дітей просила розглянути апеляційну скаргу на розсуд суду, зазначила, що відносно підозрюваного в іншому кримінальному провадженні застосовано примусові заходи виховного характеру, проте останній їх не дотримується.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 492 КПК за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статей 177, 178 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, висновки слідчого судді та матеріали, долучені до клопотання слідчого, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином. Доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості підозри.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а саме у нанесенні умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

З наданих матеріалів слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується, зокрема, рапортом про реєстрацію події в журналі ЄО №2887 від 14.02.2026, протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_12 в порядку ч. 11 ст. 615 КПК, який був безпосереднім свідком події, яка сталася 12.02.2026 між підозрюваним та потерпілим, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 , постановами про визнання речових доказів від 14.02.2026, постановою про визнання матеріального об`єкту (носія інформації) документом та визнання документа речовим доказом з визначенням місця зберігання від 16.02.2026, заявою ОСОБА_13 , протоколом огляду житла за адресою: с. Горянівське, вул. Фабрична, буд. 5, протоколом огляду ділянки місцевості, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , характеристикою ОСОБА_7 за місцем його проживання від в.о. селищного голови Обухівської селищної ради, довідкою Зорянської гімназії Чумацької сільської ради та характеристикою стосовно ОСОБА_7 , письмовими поясненнями ОСОБА_7 , та іншими матеріалами в сукупності, долученими до клопотання слідчого.

Апеляційний суд зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Отже, на даній стадії слідчий суддя та апеляційний суд не повинен керуватись стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки стадія досудового розслідування ще триває і здійснюється збір доказів та фіксування певних обставин, для забезпечення цього, зокрема і застосовуються запобіжні заходи.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази дають підстави для висновку, що дії ОСОБА_7 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, а санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК та ч. 2 ст. 492 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, що заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає їх неспроможними, а клопотання слідчого щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення є обґрунтованим. Висновки слідчого судді щодо існування заявлених ризиків є належним чином мотивованими, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, стосовно підозрюваного існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, яке за правилами ст. 12 КК є тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів зважає на те, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що свідки у кримінальному провадженні є односельчанами та, до подій 14.02.2026, друзями підозрюваного. Використовуючи довірливі відносини з ними підозрюваний може здійснювати психологічний вплив на них з метою зміни ними показів та уникнення таким чином кримінальної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до протоколу допиту малолітнього свідка ОСОБА_12 , який за його показами безпосередньо перебував на місці події 12.02.2026, вказав, що раніше (без точної дати), після знайомства з ОСОБА_7 , останній принижував його при інших товаришах, тому він перестав з ним дружити. Також, за даними показами, ОСОБА_7 змушував ОСОБА_12 здійснювати відеозйомку під час побиття потерпілого на мобільний телефон.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що існує достатня ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показів, оскільки має доступ до матеріалів кримінального провадження, в тому числі до анкетних даних свідків та їх показів.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, то в цій частині колегія суддів також вважає обґрунтованими і мотивованими висновки місцевого суду про його існування, з огляду на те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який відноситься до категорії кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи та свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки. Відсутність належних стримуючих факторів, у тому числі ізоляції від суспільства, може сприяти подальшій протиправній поведінці підозрюваного, з огляду на тяжкість наслідків інкримінованого діяння та спосіб його вчинення.

Суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, враховує також дані про особу підозрюваного до якого ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2025 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля, встановлення особливих вимог до поведінки та передачі під нагляд педагогічного колективу.

Колегією суддів враховано висновки суду першої інстанції про те, підозрюваний не дотримується застосованих примусових заходів виховного характеру, що свідчить про стійку протиправну установку особи та неможливість запобігти ризику вчинення нових злочинів шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді в частині не визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді з огляду на положення вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК.

Дана норма, хоча і носить диспозитивний характер щодо права слідчого судді не визначати розмір застави в передбачених випадках, однак апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, при якому ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано не визначив підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено, продовжений слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статті 132, 176, 177, 183, 193, 405, 407, 419, 422, 492 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4