Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/359/2026 Справа № 641/1583/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

Слідчий суддя Слобідського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025 за №0000161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

установив:

До Слобідського районного суду міста Харкова надійшло клопотання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , в якому слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучений під час обшуку мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорного кольору, який було поміщено до сейф пакету RIC 2147023, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в провадженні СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 19.11.2025 за фактом вчинення кримінального правопорушення, (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час досудового розслідування встановлено факт вимагання неправомірної вигоди посадовими особами структурного підрозділу органу місцевого самоврядування за попередньою змовою групою осіб за безперешкодне виконання останніми функціональних обов`язків в рамках виконання договору.

27.02.2026 слідчим СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 26.02.2026 проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено: мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорного кольору, який було поміщено до сейф пакету RIC 2147023 та вилучено до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

27.02.2026 слідчим винесено постанову про визнання речового доказу, а саме: мобільного телефону «Nokia» в корпусі чорного кольору, поміщеного до сейф пакету RIC 2147023.

З метою збереження речового доказу, який містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та має значення у якості речового доказу, та з метою забезпечення кримінального провадження шляхом його збереження, просить накласти арешт на вилучений в ході проведення обушку телефон.

Від представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання про накладення арешту, в яких представник просить відмовити у задоволенні клопотання. В обґрунтування вказує, що слідчим у клопотанні про арешт майна не стверджується, що: 1. вилучений мобільний телефон захищений засобами логічного захисту чи володільцем іншим чином був обмежений доступ до нього; 2. з телефону видалялась будь-яка інформація; 3. під час поверхневого огляду телефону було встановлено, що на ньому міститься інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення; 4. орган досудового розслідування не мав достатнього часу та можливостей дослідити вміст мобільного телефону на предмет наявності в ньому файлів та папок з документами, належними до предмету розслідування, або зробити повну побітову копію його накопичувача пам`яті. Стороною обвинувачення не обґрунтовано неможливість забезпечення потреб досудового розслідування шляхом використання цифрових копій інформації, знятої з вилученої техніки, ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Вилучене майно є засобами його повсякденної життєдіяльності та містить значний обсяг особистої інформації, охоронюваної ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тривале позбавлення доступу до мобільного телефону без доведеної нагальної потреби є надмірним тягарем для особи та порушує баланс між інтересами слідства та правом на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції). Вважає, що орган досудового розслідування мав достатньо часу для копіювання файлів, належних до досліджуваних обставин, пошуку на них інших файлів, копіювання усього вмісту жорсткого накопичувача пам`яті тощо, потреби у більш тривалому утриманні мобільного телефону та відповідно його арешті з цією метою немає. Крім того вказує, що у день проведення обшуку ОСОБА_4 було вручено копію вступної та резолютивної частини ухвали Слобідського районного суду міста Харкова від 26.02.2026 у справі № 641/1583/26 № провадження 1-кс/641/329/2026, а тому вважає, що проведення обшуку за відсутністю повного тексту ухвали слідчого судді суперечить ст. 30 Конституції України, ст. 13 КПК України. Крім того, обшук був проведений особами, які не були перелічені у резолютивній частині ухвали слідчого суді, що є суттєвим порушенням умов обшуку.

В судове засідання власник майна ОСОБА_4 не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна просив відмовити в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру посадовій особі Департаменту дитлового0комнульаного господарства Харківської міської ради, та органом досудового розслідування задокументовано факт спілкування (телефонна переписка) ОСОБА_4 з даною особою та іншими посадовими особами, яка вказує на можливу причетність до вчинення кримінального правопорушення. Інформація, як міститься на вилученому телефоні, має доказове значення та має значення для встановлення істини у справі. Водночас, враховуючи велику кількість документів, які необхідно опрацювати слідчим, дослідити усю інформацію, що міститься на вилученому телефоні, безпосередньо під час обшуку не було можливим.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях, посилався на позиці. Верховного Суду, викладену у постанові ВС від 29.01.2019 у справі №466/896/17.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи, дійшов висновку, що клопотання є таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 19.11.2025 за фактом вчинення кримінального правопорушення, (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

27.02.2026 слідчим СВ відділу поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 26.02.2026 проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено: мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорного кольору, який було поміщено до сейф пакету RIC 2147023 та вилучено до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Власником мобільного телефону є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27.02.2026 слідчим винесено постанову про визнання речового доказу, а саме: мобільного телефону «Nokia» в корпусі чорного кольору, поміщеного до сейф пакету RIC 2147023.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого вказане вище майно визнане речовим доказом, має значення для з`ясування істини та встановлення усіх обставин справи, за існування розумних підозр вважати, що це майно могло зберегти на собі сліди вчинення злочину, може бути можливість його використанню в якості доказу у кримінальному провадженні.

Водночас, виходячи з сукупності наведених обставин у цьому кримінальному провадженні, зокрема: дослідження переписки з посадовими особами департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради, необхідності подолання іншої системи логічного захисту інформації, окрім паролю входу, необхідність здійснення експертного дослідження телефону, з метою копіювання усієї інформації, що міститься на вбудованих носіях пам`яті вказаного об`єкту, призначення експертиз, - слідчий суддя вважає виправданим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вилученого майна, з метою перешкоджання можливості втрати та знищення важливої для нього інформації.

Слідчий суддя відхиляє доводи адвокат ОСОБА_5 про неправомірність обшуку, під час якого було пред`явлено лише вступну та резолютивну частин ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, виходячи з такого.

Так, оголошення та видача учасникам судового провадження резолютивної частини судового рішення передбачено відповідними нормами КПК (зокрема ст. 376 КПК України), і ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку не є виключенням. Крім того, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку не підлягає оскарженню і набирає законної сили з моменту її оголошення (ч. 5 ст. 532 КПК), а тому на підставі ч. 2 ст. 21 КПК вказана ухвала (у тому числі і її резолютивна частина) підлягала обов`язковому та безумовному виконанню.

У контексті проведення обшуку виконанню підлягає резолютивна частина ухвали, адже саме в ній слідчий суддя визначає суттєві умови обшуку, про які йшлося раніше. Тому, для виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку стороні обвинувачення пред`явлення іншій стороні лише резолютивної частини цієї ухвали та вручення її копії з огляду на вищезазначене не свідчить про наявність такого порушення КПК, яке перешкодило чи могло перешкодити постановити законне та обґрунтоване судове рішення

Щодо проведення обшуку особами, які не були перелічені у резолютивній частині ухвали слідчого суді про надання дозволу на обшук, слідчий суддя зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 26.02.2026 у справі №641/1583/26, провадження №1-кс-/641/329/2026, надано дозвіл на проведення обшуку слідчим СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУ НП України в Харківській області, в тому числі слідчому ОСОБА_6 . Згідно з протоколом обшуку від 27.02.2026 обшук було проведено слідчим ОСОБА_6 . В матеріалах справи також міститься доручення прокурора окружної прокуратури ОСОБА_9 Управлінню СБУ України в Харківській області про проведення слідчих дій в порядку ст.36 КПК України. Протокол обшуку складений із дотриманням процесуальних норм, передбачених статтями 104-107 КПК, засвідчений підписами понятих та інших учасників вказаної слідчої дії.

Отже, участь оперативних співробітників під час проведення слідчим слідчої дії та виконання ним доручень слідчого не вказує на те, що ця дія проведена неуповноваженою особою, оскільки організація проведення слідчої дії, залучення її учасників, які необхідні слідчому для проведення такої дії і які, зокрема, допомагають слідчому провести слідчу дію, покладається на розсуд останнього, в межах його компетенції з урахуванням складності й обсягу слідчої дії.

Такі висновки узгоджуються з позиція Верховного Суду, зокрема висловленої в постановах від 30.08.2021 у справі №390/1656/18, від 01.12.2021 у справі № 539/1151/20.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372, 395 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2025 за №0000161 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучений під час обшуку мобільний телефон «Nokia» в корпусі чорного кольору, поміщено до сейф пакету RIC 2147023, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування ним, розпорядження та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу направити для виконання до Слобідської окружної прокуратури м. Харкова.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04 березня 2026 року о 16 годині 00 хвилин

Слідчий суддя ОСОБА_1