cправа №947/9036/26
провадження №1-кп/947/821/26
У Х В А Л А

04 березня 2026 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши у залі суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000500 від 03.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.3, 4 ст.358 КК України (в редакції від 30.12.2020 року),

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м.Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000500 від 03.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.3, 4 ст.358 КК України (в редакції від 30.12.2020 року) (надалі кримінальне провадження).

1. Щодо клопотань під час підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.3, 4 ст.358 КК України (в редакції від 30.12.2020 року).

Вважав, що наданий час наявні ризики, передбачені п.1 - 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: згідно з п.1 ч.1 ст.177 КПК, що обвинувачений ОСОБА_3 може здійснити дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню, а також з урахуванням встановлених фактів переховування від органів досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна; згідно з п.2 ч.1 ст.177 КПК України обвинувачений може знищити, сховати або спотворити речі та документи, підтверджуючи її злочину діяльність, грошові кошти, які здобуті злочинним шляхом; згідно з п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків, у даному кримінальному провадженні шляхом залякування; згідно з п.4 ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Вказував, що застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню підозрюваної від органу досудового слідства, суду. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, застави та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню вище наведених ризиків.

Стверджував, що вчинення ОСОБА_3 особливо тяжкого злочину є виключним випадком та свідчить про те, що визначений ст.182 КПК України максимальний розмір застави щодо особи, обвинуваченого у вчиненні злочину, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а враховуючи те, що не один більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню наведеним ризикам, так як не забезпечить надійного механізму контролю за діями обвинуваченого, дії якої потребують виняткового контролю задля запобігання втрати доказів у кримінальному провадженні, які в подальшому плануються отримати під час досудового розслідування, а також для запобігання його впливу на потерпілих, свідків та очевидців вчиненого кримінального правопорушення про місцезнаходження яких обвинуваченому ОСОБА_3 достовірно відомо, а також його переховуванню від органів досудового розслідування, є необхідність у застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилаючись на викладене, просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Під час судового засідання, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник, під час судового засідання, проти клопотання прокурора заперечували. Захисник зокрема зазначив, що обвинуваченому 62 роки, а потерпіла не має до нього будь яких претензій. Тим більше, строки давності притягнення до відповідальності за кримінальні правопорушення, передбачені ст.358 КК України вже сплили, а тому просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений зокрема зазначив, що переховуватися не збирається, від слідства не ухилявся. Просив змінити на запобіжний захід на домашній арешт, щобвін не втратив роботу та міг підтримувати свою дружину, яка перебуває на його утриманні.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16.01.2026 року, до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.03.2026 року включно та визначено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, під час застосування запобіжного заходу слідчим суддею було враховано існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Частина 3 ст.199 КПК України передбачає, що однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду продовжує існувати,, оскільки ОСОБА_3 у тому числі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, з конфіскацією майна. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення правосуддя.

Водночас, під час судового розгляду, зі сторони обвинувачення, не надано жодного доказу на підтвердження того, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати.

Частина 1 ст.194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Москаленко проти України» (Заява №37466/04), ЄСПЛ вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою (п.34). Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому ЄСПЛ повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (п.35). ЄСПЛ зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. ЄСПЛ визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, ЄСПЛ неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001 року).

Таким чином, суд робить висновок, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні, у тому числі кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 України (в редакції від 14.11.2020 року), у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, презумпцію невинуватості та не доведеністю зі сторони прокурора недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, який на думку суду є достатнім для запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Згідно з ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

2. Щодо призначення справи до судового розгляду.

Крім того, під час підготовчого судового засідання, учасники судового провадження, проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Під час підготовчого судового засідання, учасники судового провадження, проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували. Обвинувачений та його захисник, після роз`яснення судом положень ч.4 ст.315 КПК України, клопотань про розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченого колегіально судом у складі трьох суддів, не заявляли.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дійшов до наступних висновків.

Підстави для закриття провадження, передбачені пп.5 8, 10 ч.1.,ч.2 ст.284 КПК України відсутні.

Кримінальне провадження на підставі ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 КПК України підсудне Київському районному суду м.Одеси.

Надані обвинувальні акти містять відомості, передбачені ч.2 ст.291 КПК України та підписані прокурорами. До вказаних обвинувальних актів додаються документи, передбачені ч.4 ст.291 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання судом не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пп.1 - 4 ч.3 ст.314 КПК України.

Підстави для розгляду кримінального провадження у закритому судовому засіданні передбачені пп.1 5 ч.2 ст.27 КПК України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 27, 177, 199, 314 316, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Призначити у кримінальному провадженні №0000500 від 03.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України (в редакції від 14.11.2020 року); ч.3, 4 ст.358 КК України (в редакції від 30.12.2020 року) судовий розгляд на 11 березня 2026 року на 13 год. 45 хв., який відбудеться у приміщенні Київського районного суду міста Одеси (вул.Варненська, 3Б, м.Одеса; кабінет для довідок - 213).

2. Судовий розгляд здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні.

3. Викликати у судове засідання наступних учасників судового провадження: прокурора, обвинуваченого, захисника, повідомити потерпілу.

4. У клопотанні прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.

5. Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 04 травня 2026 року включно.

6. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 20:00 год. до 06:00 год. наступного дня без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачений може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання ним медичної допомоги за направленням лікаря та явки його до суду, з урахуванням часу на проїзд.

7. Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з Одеської області без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню №0000500 від 03.04.2023 року; 4) невідкладно здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

8. Роз`яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

9. Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали для виконання.

10. Строк дії цієї ухвали в частині домашнього арешту з 04 березня 2026 року до 04 травня 2026 року включно.

11. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1