У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000040.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.04.2026 р. включно, без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби з 23.00 год по 06.00 год.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

На переконання апелянта, стороною обвинувачення не доведено наявності умислу на вбивство потерпілого, оскільки підозрюваний не мав наміру вбивати ОСОБА_8 , а ступінь отриманих потерпілим травм не є небезпечними для життя останнього, що вказує на завищення кваліфікації діяння. Так само, на думку захисника не доведено й підозру за ч. 1 ст. 152 КК України, яка ґрунтується лише на показаннях потерпілої.

На думку захисника, стороною обвинувачення не надано доказів на доведення існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які ґрунтуються лише на тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, в той же час підозрюваний позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, а саме матір, діда, цивільну дружину, яка має малолітніх дітей, які перебували на утриманні ОСОБА_5 .

Вказані обставини, на переконання захисника, дають підстави обрати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим слідчого відділення ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000040, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.02.2026 р. близько 21.30 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_5 , знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_8 . У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлювати наміри поїхати та спричинити тілесні ушкодження своєму знайомому, на що ОСОБА_8 почав його заспокоювати та відмовляти від цього наміру. В цей час, з даного приводу, у ОСОБА_5 виник раптовий злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , свідомо допускаючи та бажаючи настання таких наслідків, 09.02.2026 р. близько 21.30 год., знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , дістав з власної кишені та взяв у праву руку кухонний ніж, який порахував зручним знаряддям скоєння злочину умисного вбивства ОСОБА_8 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, з метою настання наслідків, ОСОБА_5 , утримуючи у руці ніж, підійшовши до ОСОБА_8 впритул, умисно наніс йому один удар ножем, в область шиї з права, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї праворуч.

Тим самим ОСОБА_5 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, покинув ОСОБА_8 з ножем у шиї на території домоволодіння за вказаною адресою та пішов у невідомому напрямку. Разом з тим, у подальшому ОСОБА_8 каретою швидкої медичної допомоги госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», де надано необхідну медичну допомогу та врятовано життя останнього.

Також, встановлено, що 09.02.2026 р., приблизно о 22.00 год. (більш точного часу не встановлено), у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла за адресою АДРЕСА_3 , яке належить на праві власності ОСОБА_9 та яке відноситься до житла особи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в цей же день та час (09.02.2026 р., приблизно о 22.00 год.), в порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку), ОСОБА_5 , з метою подальшого вторгнення до зазначеного житла шляхом розбиття скла, умисно, проник до помешкання за адресою АДРЕСА_3 .

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_5 незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_9 , чим порушив право останньої на недоторканість житла.

Крім того, 09.02.2026 р., близько 22.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , прийшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_9 , та шляхом розбиття металопластикового скла, проник до приміщення будинку. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним та вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій та інших предметів.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 09.02.2026 р., близько 22.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебуваючи за вказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись спонуканнями задоволення своїх сексуальних бажань, посягаючи на статеву свободу та недоторканість іншої особи, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідків і бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство до ОСОБА_9 , поваливши останню на підлогу, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання та вмовляння припинити зазначені протиправні дії, здійснив оральне проникнення в тіло ОСОБА_9 з використанням своїх геніталій, а також продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, пальцями своєї руки здійснив вагінальне проникнення в тіло ОСОБА_9 , без добровільної згоди потерпілої особи, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль і моральні страждання (відповідно до вимог п. п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» детальна натуралізація обставин вчинення кримінального правопорушення є недопустимою).

10.02.2026 р. о 04.30 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України, а саме за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла, за ч. 1 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру пов`язаних із оральним та вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням геніталій та інших предметів без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, зважаючи на обставини кримінальних правопорушень та їх наслідки, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має бути покаранням у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 10.02.2026 р., допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 10.02.2026 р., виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1893 від 10.02.2026 р. та інші матеріали кримінального провадження, є достатніми, щоб вказувати на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень зазначених у повідомленні про підозру.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик можливого переховування від слідства та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 , окрім іншого, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Додатково апеляційний суд враховує поведінку підозрюваного після інкримінованих подій, згідно з версією сторони обвинувачення, після нанесення потерпілому поранення ОСОБА_5 залишив місце події та пішов у невідомому напрямку, а затримання, в порядку ст. 208 КПК України, відбулося лише о 04.30 год. 10.02.2026 р., тобто не одразу після події. Така поведінка, у сукупності з тяжкістю можливого покарання (у тому числі за особливо тяжкий злочин), об`єктивно свідчить про наявність реальної ймовірності ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду у разі перебування на волі.

Стосовно ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків, апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний проживає в тій самій місцевості, що й учасники подій, а отже має фактичну можливість безперешкодно встановлювати з ними контакт. З огляду на інкримінований характер діянь, пов`язаний із застосуванням насильства та погрозливою для потерпілих ситуацією, ризик впливу на них є обґрунтованим.

За наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними. Слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи захисника про наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків (родичі, цивільна дружина, діти) самі по собі не є вирішальними для висновку про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки вказані обставини не нівелюють фактичної можливості підозрюваного залишити місце проживання або впливати на потерпілих та свідків у межах тієї ж територіальної громади. Крім того, навіть за наявності сімейно-побутових зв`язків, їх існування не виключає ризиків у провадженні, де інкримінуються насильницькі діяння та діяння проти статевої свободи, а тому потребує оцінки у сукупності з іншими даними та обставинами кримінального провадження.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3