КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/181/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/68/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 10 березня2026 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, особи без громадянства, безробітного, не одруженого, без утриманців, із середньою технічною освітою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-17.11.2015 Апеляційним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 15 п. п. 6), 9) ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 348, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 (на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнений від покарання) КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна;

-30.10.2019 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-08.07.2022 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень),

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 17.20 год. 10.03.2026 року до 17.20 год. 08.05.2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Старший слідчий ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування без визначення застави.

Клопотання подане у межах кримінального провадження № 0000111 від 08.08.2025 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 189 КК України.

ОСОБА_6 , у співучасті із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з метою збагачення за рахунок чужої власності, під час дії воєнного стану, шляхом заволодіння чужим майном, із висуненням власникам вимог передачі належного їм майна чи права на майно з погрозою застосування насильства над власниками та застосуванням такого насильства, визначили ряд осіб, до якої можна вчинити вимогу з погрозою застосування насильства та/або насильство з метою отримання належного йому майна (грошових коштів).

Вдень, 13.11.2025, ОСОБА_10 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , спонуканий злочинним умислом і корисливим мотивом, прибув на зустріч із ОСОБА_12 , підставою злочинних вимог до якого групою осіб визначено підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія, одразу наніс йому удар кулаком в область черевної порожнини, висловивши претензію в тому, що останній нібито є продавцем наркотичних засобів.

Отримавши негативну відповідь від ОСОБА_12 , ОСОБА_10 надав йому вказівку сідати до нього в автомобіль, після чого відвіз його у невстановлене ході досудового розслідування точне місце, у приміщення житлової квартири, де їх чекали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 для продовження спілкування з ОСОБА_12 .

У ході спілкування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , в присутності та за мовчазної підтримки ОСОБА_10 , повідомили ОСОБА_12 про те, що їм нібито відомо, що він здійснює збут наркотичних речовин на території м. Олександрії, а тому, для «подальшого спокійного життя» він має заплатити грошові кошти, розмір суми яких озвучить ОСОБА_10

ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_12 про необхідність виплати ним грошових коштів в розмірі 3 000 (трьох тисяч) доларів США для забезпечення його подальшої безпеки. У подальшому, 14.11.2025 о 15 год. 19 хв., ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_10 , який повідомив, що нібито домовився з іншими учасниками групи про зменшення суми грошових коштів, яку має їм заплатити ОСОБА_12 до 1 500 доларів США. ОСОБА_10 висловлював погрози ОСОБА_12 нанесенням тілесних ушкоджень ним особисто або ОСОБА_9 , в разі не виплати ним вказаних коштів частково чи повністю, здійснюючи таким чином на останнього психологічний тиск, внаслідок чого ОСОБА_12 здійснив переказ грошових коштів в розмірі 500 (п`ятсот) гривень на банківську картку « НОМЕР_1 », надану ОСОБА_10 , таким чином виплативши частину неіснуючого боргу перед ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

У подальшому, 28.11.2025, ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які повідомили, що ОСОБА_12 має можливість прямо зараз виплатити їм грошові кошти в розмірі 1 000 (одна тисяча) доларів США для вирішення питання власної безпеки, а дізнавшись, що такими грошима ОСОБА_12 не володіє, вони запропонували йому придбати побутову техніку для них в кредит в магазині «Комфі», на що останній вимушено погодився та вирушив додому по паспорт громадянина України, який був необхідний для оформлення кредиту.

Повернувшись до попереднього місця, де знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які продовжили наполягати на наявності у них інформації про те, що ОСОБА_12 здійснює збут наркотичних речовин, за що має борг перед ними, здійснюючи на останнього психологічний тиск, що супроводжувався фізичним тиском, який здійснював ОСОБА_9 , отримали завдяки своїм неправомірним діям вимушену згоду ОСОБА_12 на придбання побутової техніки в кредит з їх подальшою передачею ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , дані особи на автомобілі Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 вирушили до магазину «COMFY».

Спроби придбати побутову техніку в кредит не вдались у зв`язку з відмовою банківських установ у наданні кредиту ОСОБА_12 , а отже ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 що тепер свій «борг» він віддаватиме, працюючи різноробочим у визначеному ним банному комплексі.

Крім того, 08.11.2025, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зустрілись із ОСОБА_13 , підставою вимог до якого члени групи визначили підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія. ОСОБА_9 , в присутності ОСОБА_10 та за його підтримки, з метою здійснення фізичного тиску на ОСОБА_13 , наніс декілька ударів кулаком в область обличчя останнього, висловивши йому претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів. Отримавши негативну відповідь від ОСОБА_13 на це твердження, ОСОБА_9 продовжив фізичний тиск на нього шляхом нанесення ще декількох ударів. Через деякий час, того ж дня, 08.11.2025, на місце події приїхав автомобіль Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , в якому знаходився ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_14 надали вказівку сідати в автомобіль, якій він підкорився. У ході спілкування ОСОБА_6 , висловив останньому претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів, а тому для уникнення отримання тілесних ушкоджень в якості покарання має виплатити їм грошову суму в розмірі 10 000 доларів США.

Крім цього, ОСОБА_9 погрожував ОСОБА_15 нанесенням тілесних ушкоджень останньому та його дружині, а також пошкодженням будинку, де вони проживають шляхом підриву за допомогою гранати, здійснюючи таким чином психологічний тиск на нього, а також на підтвердження своїх намірів, з метою посилення фізичного тиску, наносив удари кулаками в область голови та тулубу ОСОБА_13 .

Розцінюючи слова ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 як реальні, побоюючись за життя та здоров`я свої та своєї дружини, а також цілісність майна, ОСОБА_13 , внаслідок психологічного та фізичного тиску з боку вказаних осіб, вимушено погодився з «боргом», однак повідомив що такої суми не має, після чого його розмір було знижено вищевказаними особами до 6 000 доларів США за умови виплати частини «боргу» того ж дня.

У подальшому, 08.11.2025, дружина ОСОБА_13 , ОСОБА_16 отримала у банкоматі грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, які ОСОБА_13 передав ОСОБА_10 в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Наступного дня, ОСОБА_10 зустрівся із ОСОБА_13 , який передав йому ще 60 000 гривень, які було попередньо отримано ОСОБА_16 в якості кредитних, як оплату частини неіснуючого боргу перед ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Після передачі ОСОБА_10 грошових коштів, ОСОБА_13 повідомив йому, що більше грошей він не має, відсутні і можливості для їх отримання, у відповідь на що ОСОБА_10 почав погрожувати ОСОБА_13 прибуттям на місце події ОСОБА_9 , який дотримає свої обіцянки та нанесе тілесні ушкодження ОСОБА_13 та ушкодження його будинку, якщо останній не виплатить решту «боргу».

Розцінюючи погрози ОСОБА_10 як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, а також цілісність майна, ОСОБА_13 , на вимогу ОСОБА_10 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_17 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , склав письмову розписку відповідно до якої він продає ОСОБА_10 належний йому автомобіль марки BMW 319і д.н.з. НОМЕР_4 за грошові кошти в сумі 120 000 тисяч гривень.

Крім того, 23.11.2025 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зустрілись із ОСОБА_18 , підставою злочинних вимог групи до якого визначено підозру на здійснення даною особою злочинної діяльності, а саме здійснення збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території м. Олександрія.

У ході спілкування групою осіб висловлено ОСОБА_18 претензію в тому, що він нібито є продавцем наркотичних засобів, а тому в якості покарання має виплатити їм грошову суму в розмірі 10 000 доларів США. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_18 , що у разі відмови від виплати вказаної суми, він отримає тяжкі тілесні ушкодження, а також пошкодження автомобіля, яким він користується, та будинку, де він проживає. Розцінюючи слова ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як реальні, побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, ОСОБА_18 вимушено погодився з «боргом», однак повідомив що такої суми не має, після чого його розмір було знижено вищевказаними особами до 5 000 доларів США за умови виплати частини «боргу» того ж дня.

У подальшому ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 застосували до ОСОБА_18 психологічний тиск шляхом демонстрації фізичної та кількісної переваги, що супроводжувалась вказаними погрозами, підштовхнули ОСОБА_18 до продажу через цифровий сервіс «Дія» належного йому автомобіля марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 VIN: НОМЕР_6 нібито третій особі ОСОБА_11 , який насправді діяв за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , за грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) із можливістю його зворотного викупу за ту ж суму.

Однак оформлення даного правочину через цифровий сервіс «Дія» не вдалось у зв`язку з наявними у ОСОБА_18 обтяженнями, що виникли через його заборгованості мікрофінансовим установам, тому за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою із ОСОБА_11 , ОСОБА_18 склав письмову розписку відповідно до якої він бере у ОСОБА_11 в борг грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, під заставу яких залишає власний автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 .

У подальшому, 23.11.2025, ОСОБА_18 , передавши ОСОБА_11 свій автомобіль, передав ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримані від ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США., в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

Після цього, 03.12.2025, ОСОБА_18 зустрівся з ОСОБА_11 , передав йому грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США та отримав від нього належний йому автомобіль, що зберігався ОСОБА_11 у гаражі гаражного кооперативу.

ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , шляхом здійснення телефонного дзвінка ОСОБА_8 повідомив про факт отримання автомобіля ОСОБА_18 , запропонував йому під`їхати до ОСОБА_18 для отримання додаткових грошових коштів від нього та, отримавши згоду, переслідував останнього на власному транспортному засобі аж до моменту прибуття на місце події ОСОБА_9 . Останній, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , прибув на автомобілі Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_2 на територію автомийки «LuxWash», м. Олександрія, побіг до ОСОБА_19 , який, побачивши ОСОБА_9 почав тікати.

У цей час на місце події прибули ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які, разом із ОСОБА_9 почали розмову із ОСОБА_19 , у ході якої здійснювали на нього психологічний тиск, направлений на отримання від нього решти «боргу», а саме, грошової суми в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США, що супроводжувалось погрозами та демонстрацією фізичної та кількісної переваги.

Внаслідок даного тиску, сприймаючи погрози реальними та побоюючись за своє життя, здоров`я та цілісність майна, того ж дня, 03.12.2025, ОСОБА_20 , перебуваючи у приватного нотаріуса, оформив генеральну довіреність на належний йому автомобіль марки Audi A5 д.н.з. НОМЕР_5 VIN: НОМЕР_6 на ім`я третьої особи, фактично продавши його таким чином за грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США. / Отримавши грошові кошти за продаж автомобіля, ОСОБА_19 повністю виконав вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 передавши їм 2 000 доларів США в якості оплати частини неіснуючого боргу перед ними.

Підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, 14.01.2026, вручено ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді від 15.01.2026 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 13.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Оскаржуваною наразі ухвалою слідчого судді від 10.03.2026 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_21 у межах досудового розслідування, до 08.05.2026.

Рішення суду першої інстанції умотивовано наявністю обгрунтовної підозри, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не припинили своє існування та не зменшилися,

Ураховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років.

Крім того, зауважено, що досудове розслідування триває і нагальною є необхідність проведення щее ряду слідчих дій.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_22 , постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обгрунтування апеляції зазначив, що в матеріалах клопотання відсутні докази скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та обґрунтованої підозри.

Також не зазначено аргументів на користь того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти нові злочини, незаконно впливати на свідків - крім тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції не наведено жодного доказу в обґрунтування продовження строку тримання під вартою.

Суд при винесені ухвали не в повній мірі врахував міцність соціальних зв язків, підозрюваного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 , має постійне місце проживання АДРЕСА_1 , позитивно характеризується по місцю проживання.

В судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились учасники судового провадження, які повідомлені належним чином, у передбачені кримінальним процесуальним законом строк та порядку.

Натомість, стороною обвинувачення (прокурором ОСОБА_23 ) подано заяву про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора, висловлено процесуальну позицію про залишення апеляційгної скарги без задоволення.

Стороною захисту (адвокат ОСОБА_5 ) подано заяву про відкладення апеляційного розгляду, через зайнятість адвоката в іншій справі.

Підозрюваний ОСОБА_6 не виявив бажання присутності під час апеляційного розгляду.

Згідноі з ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Сторона захисту, як і сторона обвинувачення завчасно і належним чином повідомлена про дату і час апеляційного розгляду: 19.03.2026, про що свідчать відповідні документальні підтвердження, наявні у матеріалах клопотання.

Разом із тим, колегія суддів, з огляду на положення ст. 405 КПК Укаїни, не вважає неявку учасників судового провадження у конкретному випадку такою, що перешкоджає апеляційному розгляду.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Продовження тримання під вартою регламентоване положеннями ст. 199 КПК України, зокрема: ч. 4, ч. 5 цієї норми закону визначає, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України: клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вказаних вимог закону слідчим суддею дотримано.

Як встановлено матеріалами клопотання, у провадженні слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, обставини яких, як їх встановлено досудовим розслідуванням, наведено вище.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Усправі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки обґрунтованість підозри (наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення) підтверджується наданими прокурором інформацією та фактами, як от: - протоколами проведених негласних слідчих (розшукових) дій; протоколами допиту потерпілих; протоколами впізнання осіб за фотознімками; іншими зібраними на даний час матеріалами провадження.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 189 КК України, відносяться до категорії умисних, особливо тяжких, інкриміноване вчиненням групою осіб, караються позбавленням волі на строк до дванадцяти років.

Враховуються й обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 є особою без громадянства, не одружений, без утриманців (даних про те, що він перебуває у шлюбі та утримує дитину захистом не надано, матеріали клопотання їх не містять), безробітний, не має джерела доходу для існування, суспільно-корисною працею не займається, без достатньо міцних соціальних зв`язків.

Характеристики особи суду надані стороною захисту, свідчать, що ОСОБА_6 по місцю свого мешкання характеризований добре.

ОСОБА_6 неодноразово судимий, зокрема за вчинення особливо тяжких і тяжких злочинів, умисних, в тому числі із насильницьким складом..

Зважаючи на зазначене вище, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не припинили своє існування й не зменшились, порівняно із часом, коли їх встановлено.

Покарання, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим, може бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст. 69, 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання), що сукупно із іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для підозрюваного уникати можливої кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає, що є реальним ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Також, зважаючи на насильницький склад кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , те, що потерпілі та свідки не допитані безпосередньо судом, є можливість стверджувати про наявність ризику незаконного з боку підозрюваного впливу на потерпілих і свідків, шляхом психологічного тиску, фізичного впливу, погроз або вмовлянь, з метою надання показань на користь підозрюваного, не надання викривальних показань, якщо такі є, замовчування важливих обставин кримінального провадження, тощо.

Беручи до увагу кримінальну історію минулого підозрюваного, а також його безробіття та відсутність сталих джерел доходу, є підстави вважати наявним ризик вчинення ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення, зокрема, проти власності.

Отже, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, як убачається з матеріалів клопотання, до завершення досудового розслідування необхідно провести ще ряд слідчих дій: підготувати клопотання про тимчасові доступи до речей та документів, отримати та реалізувати ряд ухвал про отримання тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні банківських установ; після проведення вище вказаних тимчасових доступів провести огляди та аналіз отриманої інформації; здійснити процедуру зняття грифу секретності з клопотань, доручень, ухвал суду, постанов прокурора про проведення негласних (слідчих) розшукових дій та долучити їх до матеріалів кримінального провадження; встановити та допитати інших осіб у якості свідків, яким можуть бути відомі обставини злочинної діяльності підозрюваних; призначити проведення та отримати висновок судової експертизи відео-, звукозапису, за результатами якої прийняти рішення щодо кола осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення; провести додаткові допити потерпілих про відомі їм обставини скоєння щодо них кримінальних правопорушень; у повному обсязі зібрати характеризуючі дані на кожного з підозрюваних; отримати висновки експертів за результатами проведення судових комп`ютерно-технічних експертиз мобільних терміналів підозрюваних, вилучених під час проведення обшуків;передати речові докази на відповідальне зберігання відповідним суб`єктам (камера зберігання, банківська установа); скласти, погодити та повідомити фігурантам про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень; повторно допитати підозрюваних, з урахуванням кінцевої підозри, у даному кримінальному провадженні; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

За таких обставин, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 06.03.2026 постановлено продовжити строк досудового розслідування даного кримінального провадження до шести місяців до 13.07.2026.

Відтак, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 є обумовленим необхідністю забезпечення подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, забезпечення кримінального провадження у цілому.

Застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , за встановлених обставин, іншого запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою, наразі є не доцільним і не забезпечить виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та кримінальне провадження.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 10 березня 2026 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах досудового розслідування з 17.20 год. 10.03.2026 року до 17.20 год. 08.05.2026 року, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4