У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/907/26

№ 1-кп/183/156/26

16 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 16.11.2025 року до ЄРДР за № 0001417, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 посилаючись на те, що в провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження за №0001417 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_3 , якому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк якого спливає.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховані судом при обранні підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які під час досудового розслідування не зменшилися.

Про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно своєї матері, санкція якого передбачає лише позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його буде засуджено судом до позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 мешкає в одному населеному пункті з свідком ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_7 , а тому підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, матиме реальну можливість впливати на свідків зокрема, шляхом погроз та насильства, з метою змусити їх змінити свої показання, враховуючи насильницький характер інкримінованого злочину.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Застосування до ОСОБА_3 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами.

На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного прокурор просить задовольнити клопотання та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на строк 60 днів.

Захисник просив відмовити в задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_3 суд враховує, що існує ризик, передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину відносно своєї матері, санкція якого передбачає лише позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його буде засуджено судом до позбавлення волі, тому існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Крім того, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, про який свідчить те, що ОСОБА_3 мешкає в одному населеному пункті з свідком ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_7 , а тому підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, матиме реальну можливість впливати на свідків зокрема, шляхом погроз та насильства, з метою змусити їх змінити свої показання, враховуючи насильницький характер інкримінованого злочину.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1