ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/809/26 Справа № 192/2301/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень № 0000515, № 0000045 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз: - 25.08.2021 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 07.08.2024 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати як незаконний та повернути справу на додаткове розслідування.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав йому можливості дослідження речових доказів.

Стверджує, що на досудовому розслідуванні до нього були застосовані неправомірні дії, а саме взяття його відбитків пальців зі скла копіювального пристрою, які були направлені експерту. Також було порушено вимоги ст. 107 КПК України, оскільки відсутня відеофіксація. Окрім того, під час обшуку були відсутні поняті.

Зазначає, що не були досліджені показання свідка ОСОБА_9 , які також відсутні під час здійснення слідчих дій 17.08.2024 року, що підтверджується камерами відеоспостереження у приміщенні райвідділу поліції, до яких йому не дали тимчасового доступу.

Посилається на те, що в порушення ч.11 ст.615 КПК України поняті, свідки, потерпіла та його захисник були відсутні на слідчих діях.

Вказує на те, що начальником Солонянського відділу поліції було надано розпорядження співробітникам поліції, щоб у нього знайшли банківську картку потерпілої, яка приїхала через годину після розмови з начальником поліції та привезла банківську картку і грошову купюру номіналом 500 грн з номером телефону своєї матері.

Стверджує, що під час його обшуку він був у кайданках, також обшукували його у присутності потерпілої та її брата, при цьому ні картки, ні купюри номіналом 500 грн з номером телефону у нього не було.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в судовому засіданні 26.03.2025 року він подав до суду заяву про допуск його до участі у справі на підставі доручення Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (надалі - Центр) від 24.02.2025 року, оскільки в судовому засіданні 24.03.2025 року суд не надав йому можливості виконувати обов`язки захисника, у зв`язку з тим, що на думку суду вказане доручення видане неправильно, так як суд у своїй ухвалі від 24.02.2025 року не просив призначити адвоката.

26.03.2025 року він звернувся до Центру із заявою-повідомленням про перешкоди у здійсненні адвокатської діяльності зі сторони суду.

У відповіді від 22.04.2025 року на розгляд заяви-повідомлення Центром йому було повідомлено, що доручення від 24.02.2025 року видане на підставі повідомлення старшого оперуповноваженого ВП №1 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про затримання ОСОБА_8 , а не на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Зважаючи на вказану відповідь Центру він 12.05.2025 року знову подав до суду заяву про допуск його до участі у вказаній справі, однак 14.05.2025 року суд відмовив у задоволенні цієї заяви, зазначивши, що вказане питання вже було вирішене 26.03.2025 року.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що суд не допустив його до участі у справі, він не мав можливості ознайомитися з матеріалами справи, подавати заяви та клопотання, в тому числі щодо відводу судді або прокурору, а також щодо проведення процесуальних дій, брати участь в судових засіданнях, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; - за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 маючи незняту та непогашену судимість за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року за вчинення корисливого злочину, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні діє воєнний стан, 17.08.2024 року приблизно о 02.00 годині, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, діючи повторно в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, прийшов до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , з метою реалізації свого злочинного умислу, достовірно усвідомлюючи, що він не має права на проникнення до будинку, шляхом відкриття хвіртки воріт проник на територію домоволодіння, де через незачинені двері проник до будинку, де в рюкзаку, що знаходився на комоді кімнати коридору, виявив гаманець з грошовими коштами в сумі 3500 грн та банківською карткою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_11 , заволодівши грошовими коштами, достовірно усвідомлюючи, що його дії є очевидними та відкритими для потерпілої, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3500 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , 03.12.2024 року приблизно о 18.20 годин маючи умисел на незаконне проникнення до житла, достовірно усвідомлюючи, що він не має права володіння чи користування житлом за адресою: СТ «Буревісник», с. Богданівка Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області, ділянка, № 121, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, проник шляхом віджиму віконної рами із застосуванням фізичної сили до будинку за вказаною адресою, чим порушив право ОСОБА_12 , як власника на недоторканість житла та здійснив незаконне проникнення до житла ОСОБА_12 .

Окрім цього, ОСОБА_8 , 07.02.2025 року приблизно о 06.00 годині маючи умисел на незаконне проникнення до житла, достовірно усвідомлюючи, що він не має права володіння чи користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно проник шляхом відмикання навісного замку вхідної двері до літньої кухні за вказаною адресою, чим порушив право ОСОБА_13 , як власника на недоторканість іншого володіння та здійснив незаконне проникнення до іншого володіння ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу сторони захисту, а саме в частині направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з порушенням судом права на захист обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника. Право обвинуваченого на захист закріплене у п. 5 ч. 2 ст. 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.

Так, право особи на реалізацію права на справедливий суд гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні. Принципи змагальності та рівності сторін щодо справедливого судового розгляду в розумінні зазначеної статті полягає в тому, що кожна зі сторін повинна мати змогу надати власне розуміння справи. Крім того ці принципи є застосовними також у частині вручення сторонам судових документів.

Згідно із ч. 1 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

З огляду на положення статті 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такому, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Незабезпечення обвинуваченому можливості особисто обстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами або обмеження його можливості скористатися правовою допомогою захисника є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку чи ухвали.

Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, в суді першої інстанції брав участь захисник ОСОБА_14 , який Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги ще на стадії досудового розслідування був призначений захисником ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним дорученням від 17.08.2024 року № 003-040008804 (а.п. 15 т.1).

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20.01.2025 року ОСОБА_8 оголошено у розшук (а.п.166 т.1).

Відповідно до Наказу Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги було припинено надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_8 , за дорученням від 17.08.2024 року, виданого адвокату ОСОБА_14 (а.п.174, 186 т.1).

В судовому засіданні суду першої інстанції від 24.02.2025 року під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_8 заявив, що захисник у цьому кримінальному провадженні йому не потрібен, що підтверджується відповідним журналом та технічним записом судового засідання (а.п.193 т.1).

26.03.2025 року до суду першої інстанції від адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про допуск його до участі у розгляді цього кримінального провадження та надано доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_8 , яке було видане Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги 24.02.2025року № 003-040001976 на підставі повідомлення ВП №1 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області (а.п.220-222 т.1).

В судовому засіданні місцевого суду від 26.03.2025 року судом було відмовлено у задоволенні вказаної заяви адвоката ОСОБА_7 з тих підстав, що судом захисник обвинуваченому не призначався, а доручення про призначення ОСОБА_7 захисником ОСОБА_8 видано Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги на підставі повідомлення працівника поліції помилково, що підтверджується журналом та технічним записом цього судового засідання (а.п.228-230 т.1).

12.05.2025 року адвокат ОСОБА_7 повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою про допуск його до участі у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 (а.п.15-17 т.3).

Відповідно до журналу та технічного запису судового засідання від 14.05.2025 року судом було відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , при цьому суд обгрунтовував цю відмову тими же підставами, які були зазначені в судовому засіданні від 26.03.2025 року (а.п.25-27 т.3).

Водночас, колегією суддів встановлено, що в судових засіданнях від 26.03.2025 року та від 14.05.2025 року суд, розглядаючи заяви адвоката ОСОБА_7 та досліджуючи відповідне доручення про призначення цього адвоката захисником ОСОБА_8 , не з`ясував думку обвинуваченого з приводу поданої адвокатом заяви та можливого призначення ухвалою суду йому захисника.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та вважав, що судом першої інстанції було порушено його право на захист.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист та на можливість мати ефективний, дієвий захист у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що, після призначення Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги обвинуваченому ОСОБА_8 захисника, судом не було з`ясовано думку обвинуваченого щодо участі адвоката ОСОБА_7 в якості його захисника під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, або можливого призначення обвинуваченому захисника ухвалою суду, в результаті чого адвокат ОСОБА_7 з підстав його недопущення судом не мав змоги брати участь у судовому розгляді під час допиту обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідження доказів.

З огляду на викладене, судовий розгляд відбувся з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме порушено право обвинуваченого на захист.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені порушення відповідно до ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст.ст. 412, 415 КПК України.

З огляду на зазначене та у зв`язку з наявністю підстав для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для перевірки інших доводів апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки після усунення вищенаведених істотних порушень КПК України такі обставини кримінального провадження можуть бути предметом перевірки суду першої інстанції під час нового розгляду.

Таким чином, при новому судовому розгляді необхідно усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставою для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Відповідно до положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви прийнятого рішення, в тому числі в частині запобіжного заходу, а в резолютивній частині - рішення щодо запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому підлягає продовженню, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, при цьому враховуються дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке було вчинено через 10 днів після його звільнення з місць позбавлення волі, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, у цьому кримінальному провадженні перебував у розшуку, тому продовжують існувати ризики, що були підставою для продовження строку запобіжного заходу можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення (а.п.164-165 т.3), оскільки розгляд провадження триває.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року задовольнити.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше як на 60 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4