Справа № 643/5551/26
Провадження № 1-кс/643/2414/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представників власника майна адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000067 від 16.01.2026 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України,

встановив:

20.03.2026 до суду надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000067 від 16.01.2026 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор вказав на те, що процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Харківської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що у громадян України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період триваючої військової агресії проти України з боку держави-агресора (російської федерації), у невстановлений досудовим розслідуванням час, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, виник єдиний протиправний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, в особливий період, який вказані особи реалізували за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 будучи обізнаним про діяльність Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України на території Харківської області з надання відсічі збройної агресії рф проти України, оцінивши обстановку в умовах військового стану, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення, вирішили вчинити дії з перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, утворених у відповідності до чинного законодавства України під час активної фази бойових дій, зокрема, на території Куп`янського району Харківської області.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були достовірно обізнаними про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією «рф», та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду в Україні, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України».

В той же час ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що діяльність Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених у відповідності до чинного законодавства України, як в Україні, так і в м. Харкові та області, по здійсненню відсічі збройної агресії рф проти України є вкрай важливою та полягає у захисті територіальної цілісності та суверенітету України, оцінивши обстановку в умовах військового стану, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, вирішили вчинити активні дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України та інших військовим формуванням, утворених у відповідності до чинного законодавства України під час здійснення ними відсічі збройної агресії рф проти України, шляхом вивезення власним автотранспортом військовослужбовця ОСОБА_8 з місця несення його військової служби, що розташовано в одному з населених пунктів Вільхуватської сільської територіальної громади Куп`янського району Харківської області за межі зони проведення активних бойових дій, у м. Харків, таким чином позбавляючи особовий склад військової частини НОМЕР_1 людського ресурсу.

При цьому, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, 12 березня 2026 року, у денну пору доби, перебуваючи на території непрацюючої заправки у сел. Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області за координатами: 50.0661778, 37.3768304, більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, з метою власного збагачення, в умовах дії правового режиму воєнного стану на території України, у ході особистої розмови з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні ДПСУ, запропонували останньому за грошову винагороду в розмірі 4000 доларів США, незаконно вивезти його з місця проходження військової служби за межі зони проведення активних бойових дій, у м. Харків.

У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 збільшили суму винагороди за вчинення вказаних дій на 500 доларів США, при цьому обумовили, що частину грошових коштів в сумі 2000 доларів США ОСОБА_8 повинен передати одразу як вони приїдуть його забирати, а іншу частину грошових коштів в сумі 2500 доларів США необхідно передати вже по приїзду у м. Харків на обумовлену адресу.

Надалі, 19.03.2026, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, будучи обізнаними про події, які відбуваються в України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, усвідомлюючи роль та важливість кожного військовослужбовця в період дії військового стану для забезпечення законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що полягає у відсічі збройної агресії рф проти України, перебуваючи у сел. Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, заздалегідь проінструктувавши військовослужбовця ОСОБА_8 , якому заборонено покидати військову частину без дозволу його командира, схилили останнього залишити місце несення служби та використовуючи автомобіль марки Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , забрали останнього із заздалегідь обумовленого місця у сел. Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, де отримали частину раніше обумовленої суми грошової винагороди в сумі 2000 доларів США. У подальшому, діючи на виконання раніше розробленого плану по вивезенню військовослужбовця ОСОБА_8 з місця несення військової служби, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , будучи достовірно обізнаними про протиправність своїх дій, провезли військовослужбовця ОСОБА_8 по узгодженому маршруту з сел. Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області до м. Харкова, через встановлені на шляху слідування блок-пости, за що, по прибуттю до обумовленого місця у м. Харкові, отримали від ОСОБА_8 другу частину раніше узгодженої грошової винагороди у розмірі 2500 доларів США.

Таким чином, у період часу з 12.03.2026 по 19.03.2026 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з корисливих мотивів, за грошову винагороду у сумі 4500 доларів США, здійснили перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом вчинення активних дій, а саме за допомого автомобіля, що належить на праві власності ОСОБА_9 вивезли з місця несення військової служби, розташованого у АДРЕСА_1 , військовослужбовця НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України сержанта ОСОБА_8 , який командуванням військової частини НОМЕР_1 залучається до виконання завдань із захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, чим позбавили Збройні Сили України та інші військові формування людського ресурсу у сфері оборони, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» перешкоджає останнім вести воєнні (бойові) дії під час відсічі збройної агресії проти України.

19.03.2026 під час огляду місця події на ділянці місцевості за адресою: м. Харків вул. Академіка Павлова, 44Б, виявлено та вилучено, автомобіль Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , вин НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_7 та який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , на праві власності належить ОСОБА_9 .

Разом з цим, встановлено, що автомобіль Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , є знаряддям вчинення злочину, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 згідно отриманих у ході досудового розслідування відомостей використовують зазначений транспортний засіб для вчинення протиправних дій за вищевказаних обставин. Зокрема, ОСОБА_7 саме вищевказаний автомобіль було використано з метою забезпечення реалізації можливості самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_8 місця проходження військової служби та будучи достовірно обізнаною про його наміри, за грошову винагороду, разом з ОСОБА_6 вивезли на ньому останнього по заздалегідь узгодженому маршруту з сел. Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області до м. Харкова.

19.03.2026 постановою слідчого вказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Вилучений автомобіль являє собою матеріальний об`єкт, який є знаряддям вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто він відповідає критеріям ст.98 КПК України та може свідчити про причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказаний автомобіль необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів, а також недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити. Підстав для визнання його явки обов`язковою, суд не вбачає.

Слідчий в судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання прокурора підтримав, просив задовольнити. Підстав для визнання його явки обов`язковою, суд не вбачає.

Представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на свої письмові заперечення, які оголосила в судовому засіданні.

Представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, підтримав позицію адвоката ОСОБА_3 . Крім того, наполягав на тому, що дана справа не підсудна Салтівському районному суду міста Харкова, у зв`язку з чим, ним було направлено адвокатський запит на ім`я голови суду та йому достеменно відомо про те, що УСБУ в Харківській області не змінювало свою адресу, а зміна адреси підрозділу не передбачена. Також просив слідчого суддю не порушувати норми закону, відкласти судове засідання та належно повідомити учасників справи, а саме шляхом направлення поштових повісток прокурору та слідчому, а з ОСОБА_7 провести засідання в режимі відеоконференції. Також зазначив, що адвокат ОСОБА_10 , якого суд повідомляв про розгляд клопотання про арешт майна, взагалі в даній справі не може бути належним представником ОСОБА_7 . Автомобіль, про який йдеться у клопотанні, належить ОСОБА_9 , яка до даного кримінального провадження не має жодного відношення, крім того арешт даного автомобіля не відповідає засадам кримінального провадження, не містить жодного доказу щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення та не може бути речовим доказом в розумінні ст.98 КПК України. У задоволенні клопотання просив відмовити. В разі задоволення клопотання, просив передати на відповідальне зберігання власниці та не накладати заборону на володіння, попередивши останню про кримінальну відповідальність.

Володілець майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся смс-повідомленням, яке не було доставлено. Місце його перебування суду не відомо. Підстав для визнання його явки обов`язковою, суд не вбачає.

Представник володільця майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Підстав для визнання його явки обов`язковою, суд не вбачає.

Слідчий суддя звертає увагу представника власника майна ОСОБА_4 на ст. 172 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З метою дотримання процесуальних строків, визначених законодавством щодо розгляду клопотання, слідчий суддя не вбачає підстав для відкладення його розгляду.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Клопотання про арешт майна надійшло до суду 20.03.2026, тобто на наступний день після проведення обшуку 19.03.2026 автомобіля Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , вин НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_7 та який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , на праві власності належить ОСОБА_9 .

Постановою слідчого від 19.03.2026 автомобіль Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки він є знаряддям вчинення злочину та в подальшому об`єктом слідчих дій, в тому числі, експертних досліджень.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

З врахуванням вищевказаного, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування заходу забезпечення цього кримінального провадження у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Разом з цим, враховуючи положення статей 170, 173 КПК України, а також з врахуванням розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе визначити спосіб накладання арешту на автомобіль марки Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , вин 3FA6P0LUXHR167455, шляхом заборони його відчуженням та розпорядженням, з передачею вищевказаного майна на відповідальне зберігання його власнику ОСОБА_9 під розписку, попередивши її про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Щодо посилання сторони захисту про порушення органом досудового розслідування територіальної підсудності при зверненні з цим клопотанням до Салтівського районного суду міста Харкова, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до листа начальника Управління Служби безпеки України в харківській області №70-1/70/22-1678 від 21.05.2025, з метою оптимізації роботи органу досудового розслідування. На строк запровадження воєнного стану, до його припинення чи скасування в порядку, визначеному Законом України «Про правовий режим воєнного стану» або до окремого рішення керівника Служби безпеки України, наказом начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області визначено місцезнаходження органу досудового розслідування слідчого відділу Управління за адресою: проспект Льва Ландау, буд.231, місто Харків, 61038.

Згідно з положеннями ст. 38 КПК органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Частиною 2 ст.38 КПК України унормовано, що досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; г) органів Державного бюро розслідувань.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, з урахуванням зміни місця фактичного розташування, з 21.05.2025 орган досудового розслідування слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області, знаходиться у межах територіальної юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова, а тому посилання сторони захисту щодо порушення правил підсудності при зверненні до слідчого судді з цим клопотанням, є необґрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження, на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку 19.03.2026, а саме на автомобіль Ford Fusion, д.н. НОМЕР_3 , вин НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_7 та який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказане майно повернути його власнику ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на відповідальне зберігання, попередивши її про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1