Справа № 303/9302/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника-адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/212/25, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_10 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, громадянин України, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з 29.06.2024.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 4 9650 грн та 400000 грн моральної шкоди.

Речові докази: предмет схожий на кухонний ніж, змив з руків`я предмета схожого на кухонний ніж, сліди речовини бурого кольору на відрізку лінолеуму, халат червоного кольору зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з бокової поверхні кухонної шафи, змиви з калюжі з речовиною бурого кольору, знищено; кофту сірого кольору, шорти бавовняні сірого кольору та мобільний телефон «Huawie» повернуто обвинуваченому.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29.06.2024 близько 14 год ОСОБА_6 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклої сварки зі своїм знайомим ОСОБА_12 , діючи умисно, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень

-2-

потерпілому, взявши до рук кухонний ніж наніс останньому не менше двох ударів. У ході суперечки, ОСОБА_6 наніс потерпілому один удар кухонним ножем в область лівого плеча, що спричинило тілесне ушкодження у виді непроникаючої колото-різаної рани з пошкодженням м`язів, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Другий удар ОСОБА_6 наніс кухонним ножем в область грудної клітини, спричинивши ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені, лівобічним гематораксом, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як таке що небезпечне для життя у момент його спричинення, і з безпосередньою причиною настання смерті знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 05.03.2025 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити й ому покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на незаконність вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації судом дій обвинуваченого. Аналіз поведінки ОСОБА_6 до та під час вчинення кримінального правопорушення дає підстави для висновку, що останній діяв з метою позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , а тому суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України. Наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами та показаннями потерпілої, свідків повністю доведена вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до показань ОСОБА_6 , останній на початку сварки з потерпілим ножа в руках не тримав, а звільнившись від ОСОБА_13 підійшов до шафи в кухні, звідки взяв ніж і наніс удар потерпілому, від чого той осів на землю та пішла кров. Тобто дії по здобуттю знаряддя злочину, час, який на це потрібен, вказують на їх цілеспрямованість та усвідомленість, що свідчить про вольову ознаку непрямого умислу. Такі ж обставини підтвердила свідок ОСОБА_14 . Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 оборонявся від потерпілого, не узгоджується з фактичними обставинами події, зокрема, потерпілий перебував в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, двічі старший за обвинуваченого, до того ж в ОСОБА_6 була можливість уникнути сутички з потерпілим, якою він не скористався. Завдяки своїм фізичним даним, слабкою координацією потерпілого внаслідок сильного сп`яніння, ОСОБА_6 мав безліч інших можливостей присікти дії потерпілого, а не використовувати ніж. Тобто всі дії ОСОБА_6 були усвідомлені та цілеспрямовані, який, можливо, хоч і не бажав смерті потерпілому, але розумів, що внаслідок заподіяння удару ножем в груди остання може померти. Всі подальші дії обвинуваченого також вказують на усвідомлення ним найтяжчих наслідків від своїх дій: викинутий на межі дворогосподарства ніж, ненадання першої допомоги потерпілому, залишення місця злочину. У зв`язку з наведеним, ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок вважає незаконним, оскільки винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України повністю доведена під час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6

-3-

покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, а також ухвалити рішення про задоволення цивільного позову в повному обсязі. Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відносить до категорії тяжких. Окрім того, судом без достатніх підстав визнано за обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 не розкаявся, шкоду не відшкодував і не намагався, слідству не сприяв. Також вважає, що заявлений нею цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди підлягав задоволенню в повному обсязі, оскільки судом не в достатній мірі враховано характер та обсяг понесених нею душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, оскільки завдана обвинуваченим шкода є невідворотною.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 на ст. 118 КК України з призначенням відповідного покарання та подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що відповідно до показань обвинуваченого, останній зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, яке створило реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю. Обвинувачений не мав можливість уникнути подальшого насильства з боку потерпілого, у тому числі, за допомоги свідка ОСОБА_14 , яка намагалася припинити протиправні дії кожного з учасників суперечки. Такі дії ОСОБА_6 означають, що у нього виникла підстава для необхідної оборони, тому не з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів, ОСОБА_6 наніс ножове поранення ОСОБА_13 , що підтвердила свідок ОСОБА_14 . Крім того, після заподіяння потерпілому ножового поранення обвинувачений намагався зупинити кров, просив ОСОБА_14 викликати швидку, сприяв у встановленні всіх фактичних обставин кримінального провадження. Необґрунтованим є і висновок суду в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, оскільки її розмір нічим не обґрунтовано, а тому вважає за доцільне визначити таку у розмірі 100000 грн.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності захисника-адвоката ОСОБА_10 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що захисник належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомостей про поважність причин її неявки не подавала. Також приймається до уваги заява захисника про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та частково підтримала апеляційну скаргу потерпілої, і заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечили проти задоволення апеляційних скарги потерпілої та прокурора, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та прокурора, і заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

-4-

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 частково знайшли своє підтвердження з огляду на таке.

Як вбачається з оскаржуваного вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2025, суд першої інстанції не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України та прийшов до висновку, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Проаналізувавши формулювання обвинувачення, визнане судом першої інстанції доведеним, колегія суддів уважає його суперечливим та неузгодженим, що ставить під сумнів правильність висновків суду з приводу фактичних обставин кримінального провадження, викладених в оскаржуваному вироку.

Так, визначальним для розмежування умисного вбивства та умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є ставлення винного до наслідку у вигляді смерті. Якщо у складі умисного вбивства таке ставлення є умисним, то у складі злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, це ставлення є необережним. При цьому потрібно враховувати те, що винний може вчинити умисне вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом.

Для вирішення питання про наявність в особи умислу необхідно враховувати сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, то йдеться про вчинення нею відповідних діянь із прямим умислом.

-5-

Разом з тим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, то має місце вчинення відповідних діянь з непрямим умислом.

У разі вчинення діяння із непрямим умислом, особа хоч і не бажає настання суспільно небезпечних наслідків, однак припускає їх настання.

В даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що не бажав настання смерті потерпілому, проте спричинення одного ножового проникаючого удару у грудну клітку (зліва) створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини.

Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, можуть вказувати на наявність у винної особи умислу на спричинення смерті потерпілому.

Як убачається з висновку експертизи смерть ОСОБА_12 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з ушкодженням легені, лівобічним гемотораксом.

Таким чином, завдання удару ножем у в область розташування життєво важливих органів (удар в грудну клітку), поведінка винного після вчинення злочину (виклик швидкої медичної допомоги) можуть свідчити про те, що ОСОБА_6 діяв з непрямим умислом на спричинення смерті потерпілому.

Отже, ОСОБА_6 , завдаючи удару ножем в область грудної клітки потерпілого, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно істотну шкоду здоров`ю, однак не відмовився від нанесення удару в життєво важливі органи, хоча така можливість у нього була, а навпаки продовжив свої дії.

Однак суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, неналежну оцінку дослідженим судом доказам не надав, та передчасно дійшов висновку про наявність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постанові від 31.08.2023 (справа № 336/3967/19, провадження № 51-1956км23), де, окрім іншого, зазначено про те, що для вирішення питання про наявність в особи умислу необхідно враховувати сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Враховуючи відсутність належної оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, а в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин та неналежну оцінку досліджених судом доказів, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведення вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також про наявність чи відсутність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

-6-

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах, і в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора, потерпілої та захисника підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів уважає за необхідне залишити обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

-7-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.03.2025, щодо ОСОБА_15 , - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Обвинуваченому ОСОБА_16 залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.05.2026 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді