ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої -ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Володимирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 від 25.02.2026 року, з угодою про визнання винуватості, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Милятин Іваничівського району Волинської області, громадянки України, з середньо -спеціальною освітою, не одруженої, яка має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 , перебуваючи під впливом інформаційно-психологічних спецоперацій (ІПСО) російської федерації проти України, які стали невід`ємною частиною ведення гібридної війни, і зокрема щодо затяжної війни до «останнього українця», безрезультатності українського контрнаступу, тотальної корупції в Україні під час проведення мобілізаційних заходів, конфліктів у вищому військово-політичному керівництві України тощо, водночас маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду та вільний доступ до інформаційних джерел і відомостей про ведення рф психологічного впливу з тим, щоб налаштовувати один проти одного населення України, політичних та соціальних опонентів, створення ворожнечі між людьми, прагнучи дестабілізувати суспільно-політичну ситуацію в Україні, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і свідомо допускаючи їх настання, знаючи, що діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки по здійсненню мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, а у соціальних мережах виник посилений попит на поширення інформації про діяльність ТЦК та СП, умисно перешкоджала законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань під час здійснення ними призову на військову службу в особливий період.

Перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗСУ та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності ЗСУ та іншими військовими формуваннями або істотному зниженні її ефективності.

Зокрема, ОСОБА_4 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у період з серпня 2025 року по 11 лютого 2026 року, переслідуючи мету перешкоджання законній діяльності військових формувань - районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, утворених у районах та містах Волинської, Львівської та Вінницької областей, щодо забезпечення комплектування особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, діючи умисно та передбачаючи, що такі дії можуть призводити до підриву обороноздатності України в умовах воєнного стану, будучи «суперадміністратором» тематичних груп в месенджері Viber з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 «ІНФОРМАЦІЯ_12)» за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 , «ІНФОРМАЦІЯ_13» за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 забезпечувала збір та публікацію іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням учасниками вказаних Viber - груп повідомлень про розташування уповноважених представників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, утворених у районах та містах Волинської, Львівської та Вінницької областей з відомостями про місце і час проведення відповідних заходів указаними військовими формуваннями, для своєчасного інформування громадян України, які мають намір ухилитися від виконання своїх обов`язків з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації в особливий період.

Діючи в продовження свого злочинного умислу, як «суперадміністратор» указаних вище Viber - груп, кількість підписантів в яких становила, відповідно: «ІНФОРМАЦІЯ_3» - 6699 осіб, «ІНФОРМАЦІЯ_5» - 9102 особи, «ІНФОРМАЦІЯ_12)» - 6570 осіб, «ІНФОРМАЦІЯ_13» - 3654 особи, використовуючи особистий планшет «Ipad 10» моделі «MPQ13RK/A» серійний номер «M7XPYWTKG7», під вигаданим іменем облікового запису (акаунту) « ОСОБА_8 » з прив`язкою до мобільного номера телефону НОМЕР_1 , задля унеможливлення встановлення достовірних даних про її особу та для запобігання викриття вчинених нею протиправних дій, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , організувала забезпечення постійного функціонування кожної з вказаних груп, для чого встановила учасникам таких груп чіткі та обов`язкові для виконання правила щодо анонімізації власних осіб та повідомлень, використання ними умовних позначень (висловлювань), особисто проводила систематичний аналіз інформації, яка розміщувалася та наповнювалася користувачами контентом - публікаціями відповідної тематики, а саме повідомленнями, спрямованими на своєчасне інформування інших учасників групи про місце перебування та переміщення уповноважених представників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки в окремих населених пунктах Волинської, Львівської та Вінницької областей, та проведення останніми мобілізаційних заходів, шляхом вручення повісток.

ОСОБА_4 , переслідуючи мету перешкоджання законній діяльності військових формувань - ТЦК та СП, щодо забезпечення комплектування особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, діючи умисно та передбачаючи, що такі дії можуть призводити до підриву обороноздатності України в умовах воєнного стану, будучи «суперадміністратором» тематичної групи в месенджері Viber з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», задля унеможливлення встановлення достовірних даних про її особу та для запобігання викриття вчинених нею протиправних дій, з метою тематичного підтвердження функціонування вказаної групи, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи особистий мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A11» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із сім-карткою номер НОМЕР_4 , під вигаданим іменем облікового запису (акаунту) « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_9 о 11 годині 05 хвилин встановила та опублікувала правила спільноти наступного змісту:

«?? ІНФОРМАЦІЯ_3

Тут ділимось актуальною інформацією:

- пересування ТЦК

- перевірки поліції

- блокпости та рейди

??Інфо публікуємо оперативно - щоб кожен був попереджений і міг попередити інших.

??Правила групи:

?Без реклами (лише за дозволом адміна).?

2. Без флуду і особистих образ.

3. Пишемо тільки перевірену інфу (якщо є фото/відео - ще краще).

?? Додайте у групу своїх друзів і близьких, щоб усі мали доступ до свіжих новин. Чим нас більше - тим швидше й точніше оновлення!

?? Якщо є термінова інформація - кидайте в групу або напряму адмінам.».

«?? Друзі, велике прохання!

Поділіться цим посиланням з рідними та знайомими.

Чим більше людей у групі - тим швидше ми отримаємо перевірену інформацію.

?? Додайте кількох друзів прямо зараз - цим ви реально допоможете іншим бути попередженими!

Разом ми стаємо сильнішими ??».

При цьому, усі повідомлення зазначеної тематики у адміністрованих ОСОБА_4 . Viber - групах з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_12)», «ІНФОРМАЦІЯ_13» щодо переміщення уповноважених представників згаданих військових формувань та виконання ними службових обов`язків, відповідали фактичному їх місцю перебування у відповідні періоди часу та були доступні всім учасникам указаних груп, що давало змогу третім особам з числа учасників груп, а також особам з кола їхнього спілкування, уникнути військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, всупереч обов`язку кожного громадянина України захищати свою державність та суверенітет.

Враховуючи зміст функціонального призначення адміністрованих нею інформаційних груп з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_12)», «ІНФОРМАЦІЯ_13» в месенджері Viber, ОСОБА_4 особисто перевіряла текстове наповнення повідомлень, котрі поширювалися іншими учасниками інформаційних груп та були орієнтовані для перегляду особами мобілізаційного віку, у яких, відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підлягають перевірці військово-облікові документи та які зобов`язані пред`являти такі документи на вимогу уповноважених представників ТЦК та СП під час здійснення ними заходів оповіщення військовозобов`язаних.

Тому, ОСОБА_4 чітко знала та усвідомлювала, що у Viber - групах розміщується інформація, яка чинить перешкоди зазначеній законній діяльності ЗСУ.

Зокрема, цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в соціальних мережах через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів уповноваженими працівниками ТЦК та СП, перешкоджає їх законній діяльності, визначеній ст.ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, організувавши розміщення у Viber - групах з назвами «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_12)», «ІНФОРМАЦІЯ_13» повідомлень про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів уповноваженими працівниками ТЦК та СП, ОСОБА_4 створила передумови для того, щоб особи з числа громадян України, ознайомившись з даною інформацією, могли уникнути призову на військову службу та своїми умисними діями об`єктивно створила перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань, зокрема, шляхом поширення інформації, розміщеної у зазначених Viber - групах, відбулось втручання в законну діяльність ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Діючи у такий спосіб, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які полягали в створенні, адмініструванні та організації забезпечення постійного та безперебійного функціонування зазначених вище Viber - груп з відомостями про місце та час фактичного проведення військовослужбовцями районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, утворених у районах та містах Волинської, Львівської та Вінницької областей, мобілізаційних заходів, перешкоджала їхній законній діяльності, визначеній ст.ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 114-1КК України, як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

27 лютого 2026 року між прокурором в кримінальному провадженні -прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваною ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди про визнання винуватості, підозрювана ОСОБА_4 беззастережно повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, щиро розкаюється у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у тому, що вона давала визнавальні показання.

Також, вказаною угодою про визнання винуватості зазначено узгоджене покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 та згода останньої на його призначення, за відсутністю обставин, які обтяжують покарання підозрюваної, наявністю обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, даних про її особу, яка раніше не судима, має постійне місце реєстрації та проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, має на утриманні неповнолітню дитину.

З урахуванням особи підозрюваної та викладених вище обставин сторони погодилися на призначення наступного покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, з визначенням судом іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію засобів вчинення злочину - планшету «Ipad 10» моделі «MPQ13RK/A» серійний номер «M7XPYWTKG7» та мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A11» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із сім-карткою номер НОМЕР_4 .

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваній ОСОБА_4 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст.12 КК України, являється тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2026 року між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 за участю захисника та призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні просила угоду про визнання винуватості, укладену між нею та прокурором 27 лютого 2026 року, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 просила затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2026 року між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 , вважаючи, що вона відповідає вимогам КК та КПК України, є усі підстави для її затвердження та призначення обвинуваченій узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнала себе винуватою, обвинувачена, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 27 лютого 2026 року між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

Також, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу, Кримінального Кодексу України та інтересам суспільства.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обрані 12.02.2026 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області, слід скасувати.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченої - не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2026 року між прокурором в кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на неї виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 1 ст. 96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до майна, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, шляхом примусового безоплатного вилучення такої у власність держави, а саме: планшету «Ipad 10» моделі «MPQ13RK/A» серійний номер «M7XPYWTKG7» та мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A11» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 із сім-карткою номер НОМЕР_4 .

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обрані 12.02.2026 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області- скасувати.

Речові докази у справі: мобільний телефон «Redmi 9C NFC» ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із вставленими сім-картками з номерами абонентів мобільного зв`язку: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; мобільний телефон «Iphone 16 Pro Max» ІМЕІ 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ 2: НОМЕР_10 із вставленою сім-карткою з номером абонента мобільного зв`язку: НОМЕР_11 ; мобільний телефон «Xiaomi Mi 11 Ultra» ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_13 із вставленою сім-карткою з номером абонента мобільного зв`язку: НОМЕР_14 ; 3 (три) скреч-картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» із зазначеними номерами: НОМЕР_11 , НОМЕР_4 та НОМЕР_4 без сім-карт; скреч-картку оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із зазначеним номером НОМЕР_15 без сім-картки; скреч-картку оператора мобільного зв`язку «Vodafone» із зазначеним номером НОМЕР_16 без сім-картки - вважити повернутими ОСОБА_4 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_10