Номер провадження: 11-кп/813/386/26
Справа № 514/962/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 06.03.2024 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешканця будинку АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні №0000250 від 27.05.2022 року,-

установив

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Також даним вироком вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та судових витрат.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

26 травня 2022 року приблизно о 17:30 годин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті домоволодіння АДРЕСА_2 , вступив у сварку з побутових причин зі своїм знайомим ОСОБА_9 , під час якої вони негативно висловлювались в адресу один одного.

Під час вказаної події, ОСОБА_8 , діючи з мотивів особистих неприязнених відносин до ОСОБА_9 , що виникли під час сварки. Бажаючи помститись за висловлювання останнього, які він вважав образливими для себе, діючи з умислом, спрямованим на протиправне позбавлення життя останнього, передбачаючи можливість настання суспільно - небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх досягнення, умисно кулаком правої руки наніс удар в область шиї, внаслідок чого останній упав на ліжко.

Продовжуючи свої протиправні дії, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, взявши до рук шнур живлення (USB )для електронних пристроїв, який знаходився на поверхні ліжка, накинув його на шию ОСОБА_9 у виді петлі-удавки. За використанням фізичної сили обох рук здійснив затягування удавки з зазначеного шнуру, стиснувши дихальні шляхи потерпілого, припинив можливість вільного дихання, від чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді замкнутої горизонтальної странгуляційної борозни середньої третини шиї, повного поперечного перелому лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща, неповного поперечного перелому перснеподібного хряща, крововиливи у м`яких тканинах шиї у місті переломів, а також у м`які тканини по передній поверхні 4 шийного хребця, та подальшої механічної асфіксії, які по критерію небезпеки життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Внаслідок зазначеного стиснення шиї петлею - удавкою від подальшої механічної асфіксії настала смерть ОСОБА_9 на місці події.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не оскаржуючи правильність кваліфікації дій та висновків суду щодо доведеності обвинувачення, вважає вирок відносно обвинуваченого таким, що підлягає зміні з підстав суворості призначеного покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не прийняв до уваги його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, повне визнання своєї провини.

Також зазначає, що в ході судових засідань неодноразово вказував, що ця подія викликає у нього сором, докори сумління.

Також зазначає, що обвинувачений вчинення інкримінованого йому правопорушення не планував, всі його дії вчинені спонтанно та сталися внаслідок збігу обставин, в ході сварки, яка почалася з вини потерпілого ОСОБА_10 .

Крім того вказує, що після скоєного, маючи реальну можливість, не втік з місця проживання, не сховав слідів злочину, після затримання співпрацював зі слідством, надавав покази.

Водночас, потерпілий претензій до обвинуваченого не має.

На підставі цього просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_8 та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується під вартою, оскільки встановити відеоконференцзв`язок із установою виконання покарань, де утримується обвинувачений, не надалось можливим.

При цьому, під час апеляційного розгляду участь приймає його захисник адвокат ОСОБА_7 , у зв`язку з чим забезпечено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , та який проти продовження апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого не заперечував.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілої сторони, яка в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання не заявляла.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в повніймірі відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, наведених у вироку.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, те, що, згідно ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, після вчинення злочину викликав швидку допомогу і поліцію, вину за пред`явленим обвинуваченням визнав, щиро розкаявся.

Суд також прийняв до уваги поведінку обвинуваченого у судовому засіданні, яка свідчить про усвідомлення ним його дій, оскільки він розкаюється у вчиненому.

Обставинами, що згідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання є щире каяття.

Обставини, що згідно до вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті 115 ч. 1 КК України, наблизившись до нижчої межі санкції, враховуючи похилий вік та стан здоров`я обвинуваченого.

При цьому, суд 1-ої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69 КК України, оскільки будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину не встановлено, а призначення покарання нижче від нижчої межі не буде сприяти його виправленню та перевихованню.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому, на думку апеляційного суду, слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений вчинення інкримінованого йому правопорушення не планував, всі його дії вчинені спонтанно та сталися внаслідок збігу обставин, в ході сварки, яка почалася з вини потерпілого ОСОБА_10 , апеляційний суд їх враховує, однак вважає, що такі наслідки як смерть потерпілого не можуть виправдати жодні дії обвинуваченого.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що за правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Злочин, передбачений статтею 115 КК України, становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя та здоров`я людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.

Санкція ч.1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Колегія суддів вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в найнижчій межі, передбаченій ч.1 ст. 115 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк семи років, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважав можливим призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що на переконання колегії судів відповідає тяжкості вчиненого злочину і наслідкам, які настали, а саме смерть людини.

Таким чином, апеляційний суд вважає неможливим призначення ОСОБА_8 покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням положень ст. 69 або ст. 75 КК України, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у виді смерті людини, тому призначене йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, буде достатнім для перевиховання особи та попередження скоєння нових правопорушень.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 06.03.2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4