Номер провадження: 11-кп/813/681/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Главані Арцизького району (на теперішній час Болградський район) Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

09 жовтня 2014 року, приблизно о 20:00 годині, у темний час доби, ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 «б» та 12.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення виразилися в тому, що водій ОСОБА_7 , у вказаний день та час, керував технічно справним автомобілем «BMW-525», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснював рух по вул. Прохорівській в Малиновському районі м. Одеси, з боку вул. Запорізької в напрямку вул. Мечникова. Рухаючись у вказаному напрямку із значним перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкістю (128 км/год), водій ОСОБА_7 позбавив себе можливості своєчасно контролювати зміну дорожньої ситуації, проявив неуважність, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKWAGEN TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному йому напрямку та виконував лівий поворот на вул. М?ясоєдівську, знаходячись на значній відстані від автомобіля під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП пасажири вказаних автомобілів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, від яких остання померла в лікарняному закладі.

Так, пасажир автомобіля «BMW-525» - потерпілий ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3082 від 15.12.2015 отримав наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини у вигляді перелому тіла грудини без зміщення кісних уламків. Вказане пошкодження не було небезпечними для життя, викликає тривалий розлад здоров?я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день). За цим критерієм, згідно п.п. 2.2.4 і 4.6 «Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажирка автомобіля «VOLKWAGEN TRANSPORTER» ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 460-3343/14 від 11.11.2014 отримала наступні тілесні ушкодження:

- Відкрита черепно-мозкова травма: забита рана, синці, садна на крововиливній основі голови, крововилив в м?які тканини голови в лобно-тім?яній-скронево-потиличної області справа і правий скроневий м?яз, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа з розривами і крововиливами сухожильного шолома, вогнищево-дифузний крововилив під м?якою мозковою оболонкою (субдуральне) на всьому протязі півкуль великого мозку, мозочка і стволового відділу, забиття-розтрощення в правій півкулі головного мозку в центрі опуклої поверхні лобно-тім?яної-скроневої часток з крововиливом у шлуночки;

- Травма тулуба: садна спини між умовними правої лопатки і лівої передньої пахвовій лініями, від проекції 2-го міжреберних проміжків до крижової області;

- Травма плечового пояса: синець в проекції правого плечового суглобу на задній поверхні, садно проекції лівого плечового суглоба:

- Травма кінцівок: синець від верхньої до нижньої третини правого плеча на задньозовнішній поверхні, на тильній поверхні правої кисті; садно в проекції лівого колінного суглоба на передній поверхні, синець в області верхньої третини лівої гомілки на передньозовнішній поверхні;

- Ознаки струсу тіла: крововиливи в пухку клітковину вздовж шийного та грудного відділу хребта на передній поверхні і біля воріт селезінки.

Дані ушкодження супроводжувалися розвитком травматичного шоку III ступеню.

Зазначені ушкодження утворилися практично одночасно (протягом дуже короткого проміжку часу) 1, таким чином, складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс ушкоджень у вигляді поєднаної травми голови, тулуба, плечового пояса, правої верхньої та лівої нижньої кінцівок. Вищевказана поєднана травма голови, тулуба, плечового пояса, правої верхньої та лівої нижньої кінцівок у ОСОБА_11 , виходячи з п. 4.8. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Київ, 1995), була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, має пряме відношення до настання смерті та, за критерієм небезпеки для життя, згідно п.2.1.3. «б», «в» і «г» Правил..., містить ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з отриманими внаслідок ДТП пошкодженнями, а саме відкритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток мозкового черепу, що супроводжувалось крововиливами під м?яку мозкову оболонку великого мозку, мозочка та стволового відділу, забиттям-розтрощенням тканини головного мозку.

Згідно висновків автотехнічної експертизи № 793 від 19.03.2015 та комісійної автотехнічної експертизи №2234 від 18.05.2015 в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення, виконуючи вимоги п. 12.4 ПДР України та порушення ним вказаних вимог знаходиться у причинному зв?язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції:

Оскаржуваною ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , та звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 10.10.2014 року, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000979 від 10.10.2014 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито.

Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Одеської області (на теперішній час Одеської обласної прокуратури) ОСОБА_12 , поданого в інтересах держави в особі Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 4785 (чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Вирішено питання речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу суду адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах захисту ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу місцевого суду відносно ОСОБА_7 такою, що підлягає зміні з підстав незаконності та порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не приділив уваги тому, що процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі ст.49 КК України, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язааних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

На підставі викладеного, захисник просить ухвалу відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою покласти процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні на рахунок держави.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду:

обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту та просила ухвалу суду першої інстанції змінити;

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Згідно з правовою позицією, відображеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження №51-4251кмо21), звільнення від кримінальної відповідальності за імперативними приписами ст. 49 КК є безумовним, оскільки підставою для цього є закінчення передбачених законом про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

На виконання вимог ст.372 КПК України, в ухвалі мають бути зазначені дані, які обґрунтують судове рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, аналіз вище наведеної норми закону вказує, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, про речові докази, про розподіл процесуальних витрат тощо

Вказана позиція викладена, у постанові Великої Палати Верховного суду від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17).

Об`єднана палата 12 вересня 2022 року вирішила, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК: процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином, узагальнено позиції Верховного Суду можна сформулювати таким чином: 'питання про розподіл процесуальних витрат має бути вирішено при ухваленні будь-якого рішення, яким закінчується розгляд справи, у тому числі рішенні про звільнення від кримінальної відповідальності;

процесуальні витрати не можуть бути відшкодовані в порядку цивільного судочинства і, таким чином, правила частини 7 статті 128 КПК, які дають можливість пред`явити позов у разі залишення його без розгляду, не поширюються на процесуальні витрати;

витрати органів досудового розслідування не можуть бути стягнуті з особи, звільненої від відповідальності.

З матеріалів судової справи та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що кримінальне провадження № 0000979 від 10.10.2014 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, було закрито на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Водночас, закриваючи кримінальне провадження, суд першої інстанції помилково стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 4785 (чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Таким чином, суд першої інстанції під час ухвалення рішення, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню, та не застосував закон, який підлягає застосуванню, чим допустив порушення, які є істотними та такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із вимогами апелянта про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки питання щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 ніким із сторін провадження не оскаржується та апеляційним судом не перевірялось.

Указані порушення не погіршують становища обвинуваченого, зважаючи на що ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, серед іншого, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, яким підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції зміні, з підстав, викладених вище.

Керуючись ст. 376 ч.2, 403, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - змінити.

П`ятий абзац резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції:

Процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 4785 (чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок покласти на державу.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4