ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/302/26
Провадження №1-кс/477/195/26
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

18 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2026 року засобами поштового зв`язку прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000086 від 11 лютого 2026 року із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, згідно переліку, що було виявлено та вилучено у період часу з 10.03 години по 10.28 годину 10 березня 2026 року в ході проведення огляду місця події ділянки автодороги, поблизу с. Михайло-Ларине Миколаївського району Миколаївської області слідчим СВ ВП №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України за фактом ймовірного викрадення майна.

В межах вказаного кримінального провадження 10 березня 2026 року в період часу з 10.03 години по 10.28 годину слідчим СВ ВП №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 , здійснено огляд ділянки місцевості, поблизу с. Михайло-Ларине Миколаївського району Миколаївської області, під час якого було виявлено та вилучено транспортний засіб - вантажний сідловий тягач, марки «Renault Magnum 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричеп марки «Kogel SNCO 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в середині якого виявлено міст та кабіну козлового крану.

З огляду на те, що вилучене, в ході проведення огляду іншого володіння особи, майно зберегло на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, прокурор звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримала подане клопотання та просила його задовольнити з підстав вказаних у ньому.

ОСОБА_4 , як володілець майна у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки він ніякого відношення до кримінального провадження не має.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями пункту 18 частини першої статті 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, .

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Зазначену позицію містить також рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша статті 41 Конституції України).

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За вказаного, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

Зокрема, частиною третьою статті 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина п`ята статті 132 КПК України).

Як вбачається з представлених матеріалів, Миколаївською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, за фактом ймовірного викрадення брухту чорних металів, про що 10 лютого 2026 року надійшло повідомлення зі служби «102».

За аналізом матеріалів клопотання прокурора про арешт майна, що надійшли на розгляд до слідчого судді вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР за частиною четвертою статті 185 КК України слугувало повідомлення поліцейського СОГ про те, що на автодорозі неподалік с-ще Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області ПОГ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області зупинив транспортний засіб - автомобіль марки «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричепом марки «SСНМІТZ» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в якому виявлено брухт чорних металів, під керуванням ОСОБА_6 , у якого відсутні відповідні документи на зазначене майно, що свідчить про ймовірний факт його викрадення.

У свою чергу в межах вищевказаного кримінального провадження, 10 березня 2026 року в період часу з 10.03 години по 10.28 годину слідчим СВ ВП №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_7 , здійснено огляд ділянки місцевості, поблизу с. Михайло-Ларине Миколаївського району Миколаївської області, під час якого у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено транспортний засіб транспортний засіб - вантажний сідловий тягач, марки «Renault Magnum 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричеп марки «Kogel SNCO 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в середині якого виявлено міст та кабіну козлового крану.

Тобто, з матеріалів кримінального провадження слідує, що клопотання прокурора про арешт майна, яке 10 березня 2026 року вилучено у ОСОБА_4 подане в межах кримінального 0000086 від 11 лютого 2026 року за фактом зупинення автомобіля марки МАН», реєстраційний номер НОМЕР_3 із спеціалізованим напівпричепом марки «SСНМІТZ» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в якому виявлено брухт чорних металів, під керуванням ОСОБА_6 , у якого відсутні відповідні документи на зазначене майно.

Тобто, внесене прокурором клопотання про арешт майна, що вилучене у ОСОБА_4 здійснено в іншому кримінальному провадженні, а долучені матеріали не підтверджують факту внесення відомостей до ЄРДР за цим фактом.

У відповідності до частини сьомої статті 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

З огляду на те, що за фактом ймовірного викрадення майна 10 березня 2026 року, що було виявлено цього ж дня під час зупинки транспортного засобу, марки «Renault Magnum 430», державний номерний знак НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Kogel SNCO 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому виявлено міст та кабіну козлового крану під керуванням ОСОБА_4 відповідні відомості до ЄРДР не вносилися, тому клопотання прокурора про арешт вилученого майна подано поза межами кримінального провадження та відповідно органом досудового розслідування не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що надавало б підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зміст пункту 1 частини третьої статті 132 КПК України вказує, що якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, то застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається.

Тому, слідчий суддя дійшов висновку, що відомості за фактом зупинки транспортного засобу, марки «Renault Magnum 430», державний номерний знак НОМЕР_1 із напівпричепом марки «Kogel SNCO 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому виявлено міст та кабіну козлового крану під керуванням ОСОБА_4 всупереч положенням статті 214 КПК України до ЄРДР не внесено, тому здійснення досудового розслідування у цьому випадку суперечить положенням частини третьої статті 214 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання прокурора про арешт вилученого майна не містять підстав вважати, що вилучені речі мають протиправне походження, були засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Як встановлено слідчим суддею, підставою для вилучення майна та подальшого накладення арешту на це майно було виявлення органом досудового розслідування у наданих ОСОБА_4 супроводжуючих документів, а саме: товарно-транспортної накладної ознак підробки.

У свою чергу, ні клопотання прокурора про арешт майна та долучені до нього матеріали, не містять відомостей про проведення будь-яких експертиз та залучення експертів, спеціалістів під час проведення огляду товарно-транспортної накладної та акту приймання, що давало б можливість визначити реальність ознак їх підробки.

Уповноваженим працівником поліції не вчинено жодної дії направленої на з`ясування обставин відвантаження вантажу та справжності товарно-транспортної накладної, наданої водієм транспортного засобу.

Відомості щодо наявності у поліцейського СОГ та слідчого СВ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області знань та навичок для проведення такого роду досліджень або наявності у них відповідної освіти та повноважень на проведення огляду документів та підтвердження чи спростування відповідності їх стандартам, що встановлені для них матеріали кримінального провадження також не містять.

Обставини підробки товаросупроводжувальних документів нічим іншим, окрім як рапортом патрульного поліцейського не підтверджується.

Згідно частини третьої статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Дослідженні слідчим суддею матеріали підтверджують доводи ОСОБА_8 щодо необґрунтованості арешту накладеного на його майно.

З огляду на приписи пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що накладений арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав порушує право заявника на вільне використання належного йому майна, та суперечить загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В ході судового розгляду встановлено, що органом досудового розслідування не підтверджено, що майно, яке вилучене 10 березня 2026 року під час проведення огляду ділянки місцевості, а саме вантажний сідловий тягач, марки «Renault Magnum 430», державний номерний знак НОМЕР_1 , напівпричеп марки «Kogel SNCO 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в середині якого виявлено міст та кабіну козлового крану, має відношення до кримінального провадження та/або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з огляду на що, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданого клопотання про арешт майна.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9